Вирок

Іменем України

12.04.2023 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, українця, громадянина України, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимий вироком Франківського районного суду м.Львова від 30.03.2003 року за ст.15, ч.3 ст.185 КК України, вироком Франківського районного суду м.Львова від 16.05.2006 року за ч.2 ст.189 КК України та вироком Городоцького районного суду Львівської області від 05.11.2013 року за ч.1 ст.122 КК України,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.189 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , 16.04.2015 року, близько 03 год. 00 хв. маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, з особою, провадження щодо якого ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 11.11.2021 року закрито у зв`язку з смертю такого на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, перебуваючи по АДРЕСА_2 біля входу у під`їзд двору вказаного будинку, діючи повторно, погрожуючи застосуванням фізичного насильства до потерпілого ОСОБА_6 , яке останній сприйняв реально, відкрито заволодів майном потерпілого ОСОБА_6 , а саме светром сіро-білого кольору, який знаходився у поліетиленовому пакеті.

Окрім цього, ОСОБА_5 , 16.04.2015 року, близько 03 год. 00 хв., за попередньою змовою групою осіб, з особою, провадження щодо якого ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 11.11.2021 року закрито у зв`язку з смертю такого на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, перебуваючи по АДРЕСА_2 біля входу у під`їзд двору вказаного будинку, діючи повторно, погрожуючи ОСОБА_6 застосуванням фізичного насильства, яке останній сприйняв реально, пред`явив такому незаконну вимогу, яка полягала у знятті коштів із банкомату у сумі 3000,00 грн., які належали потерпілому ОСОБА_6

12.04.2023 року між прокурором Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участі захисника ОСОБА_4 , укладено угоду про визнання винуватості на підставі ст.ст.468, 469, 470, 472 КПК України.

Згідно з укладеною угодою обвинувачений ОСОБА_5 та прокурор дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.186, ч.2 ст.189 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке має понести ОСОБА_5 за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та за ч.2 ст.189 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менше суворого покарання більш суворим у вигляді 4 років позбавлення волі та із застосуванням ст.75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просила затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена із ОСОБА_5 , оскільки така угода відповідає вимогам КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав укладену ним угоду про визнання винуватості, при цьому, він повністю визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.189 КК України, щиро розкаявся у вчиненому, і вказав, що розуміє свої права, надані йому законом, в тому числі передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження зазначеної угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, вид покарання і інші заходи, які будуть застосовані відносно нього, а також наслідки невиконання даної угоди.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 також просив затвердити угоду про визнання винуватості, оскільки ОСОБА_5 добровільно уклав таку угоду із прокурором, ознайомлений і погоджується з умовами угоди, а зміст угоди відповідає вимогам закону.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій виклав письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , суд виходить з наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

За змістом п.1 ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні, зокрема, щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. При цьому, за змістом положень ч.4 ст.469 КПК України допускається укладання угоди в кримінальному провадженні, у якому беруть участь потерпілий або потерпілі, якщо вони надали письмову згоду прокурору на укладення угоди.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_5 , його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб, повторно, поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та за ч.2 ст.189 КК України, як вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимагання), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Судом з`ясовано, що при укладенні угоди обвинувачений цілком розумів права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом з`ясовано, що зміст, умови та порядок укладення угоди про визнання винуватості відповідають вимогам ст.ст.469, 472 КПК України, міра покарання за угодою, узгоджена сторонами, визначена у межах санкції ч.2 ст.186, ч.2 ст.189 КК України. Підстав для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

На підставі наведеного суд вважає, що угода укладена між прокурором Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участі захисника ОСОБА_4 від 12.04.2023 року відповідає вимогам закону і не порушує законних прав та інтересів сторін та інших осіб, а також інтересів суспільства, а тому така угода може бути затверджена судом.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.

Зокрема, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 на обліку в наркологічному та психіатричному диспансерах не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України суд не встановив.

Таким чином, узгоджена міра покарання для обвинуваченого ОСОБА_5 за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.186, ч.2 ст.189 КК України у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки із врахуванням вимог статтей 70 КК України, є достатньою для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, відповідає загальним засадам призначення покарання.

Враховуючи узгоджену міру покарання між прокурором та обвинуваченим щодо застосування ст. 75 КК України, суд вважає за можливе звільнення обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з іспитовим строком в межах ч. 4 ст. 75 КК України, а саме тривалістю 1 рік та покладенням на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

Відтак, заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши зміст угоди про визнання винуватості, матеріали справи, що характеризують особу обвинуваченого, наявність пом?якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Процесуальні витрати по справі за проведення судових експертиз відсутні.

Керуючись ст.ст. 314, 368-371, 373-376, 394, 468, 469, 472, 474, 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 12 квітня 2023 року у кримінальному провадженні №0002405 від 27.08.2015 року між прокурором Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначити йому покарання:

-за ч.2 ст.186 КК України - у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

-за ч.2 ст.189 КК України - у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Відповідно до частини 1 ст. 70 КК України ОСОБА_5 призначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України, засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнити, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно вимог ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_5 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися в уповноважений орган з питань пробації для реєстрації.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1