Житомирський апеляційний суд
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у приміщенні апеляційного суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21 січня 2022 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань,-

встановив:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, ухвалу скасувати та призначити новий розгляд його скарги на бездіяльність керівника ГПД НАБУ від 28.12.2021 року у Солом`янському районному суді м.Києва в порядку визначеному ст.306-307 КПК України. Вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин справи. Вважає, що уповноважена особа ГПД НАБУ повинна була прийняти рішення у відповідності до вимог ст.214 КПК України, тобто внести відомості про кримінальне правопорушення на підставі його звернення від 24.12.2021 року. Посилається на те, що розгляд скарги було проведено без його участі, копію оскаржуваної ухвали слідчого судді від 21.01.2022 року він отримав 31.01.2022 року, а тому вважає строк на її оскарження пропущеним з поважних причин.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21 січня 2022 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Обґрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя зазначив, що внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення чи об`єктивні дані, що свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення (фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення правопорушення тощо). Незгода з процесуальним рішенням судді чи суддів при розгляді справи самі по собі не можуть бути підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку ст.214 КПК України, а можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду, не з`явився. Подав заяву в якій просив проводити апеляційний розгляд без його участі, у зв`язку із різким погіршенням стану його здоров`я.

Прокурор в судове засідання також не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду.

Апеляційний суд вважає за можливе поновити ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, який пропущений з поважних причин, оскільки він хоча і був повідомлений у встановленому законом порядку про розгляд скарги, проте не був присутній в судовому засіданні, копію оскаржуваної ухвали від 21 січня 2022 року отримав 31 січня 2022 року, а з апеляційною скаргою звернувся до суду 01.02.2022 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частина 1 статті 214 КПК України зобов`язує слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування тільки заяву або повідомлення, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші.

Системний аналіз положень ст. ст. 214, 303 КПК України свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, і вказана заява чи повідомлення повинні містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Отже, певне звернення особи можна розглядати саме як заяву чи повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, якщо воно містить реальні об`єктивні дані, які вказують на можливий факт вчинення певного діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення. При цьому навіть якщо заявник прямо назве певне діяння злочином, то це не означатиме автоматично, що подія злочину насправді мала місце, оскільки заявник може помилятися в юридичній оцінці відповідних фактів.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2019 року (справа №818/15/18, провадження № 11-1466апп18) зауважила, що у межах процедури за правилами ч.1 ст.303 КПК України слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий, прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обгрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Як вбачається з матеріалів скарги, 24.12.2021 року через приймальну Національного антикорупційного бюро України (далі НАБУ), ОСОБА_5 подав на ім`я керівника ГПД НАБУ ОСОБА_6 заяву за вих.№4676/23 про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.366, ч.2 ст.256, ч.1 ст.396, ч.1 ст.111, ч.1 ст.170, ч.2 ст.15, ч.5 ст.27 КК України, суддями ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 (т.1 а.п. 5-8).

Згідно копії листа в.о. керівника управління по роботі з громадськістю НАБУ ОСОБА_10 від 05.01.2022 року вих.№111-225/166, яка була долучена до письмових пояснень представника НАБУ ОСОБА_11 , наданих слідчому судді (т.1 а.п.23), вказану заяву ОСОБА_5 від 24.12.2021 року за належністю відповідно до вимог ст.216 КПК України було скеровано до ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, з тих підстав, що НАБУ, відповідно до Закону України «Про Національне анткорупційне бюро України», не є органом правосуддя та не наділене повноваженнями встановлювати або оцінювати обставини судової справи та перевіряти законність і обгрунтованість прийнятих судом рішень, про що ОСОБА_5 було повідомлено листом директора НАБУ від 05.01.2022 року вих.№01-188/163 (т.1 а.п.19).

У зв`язку із невнесенням керівником ГПД Національного антикорупційного бюро України відомостей до ЄРДР у встановленому ст. 214 КПК України порядку, ОСОБА_5 звернувся зі скаргою на бездіяльність до слідчого судді в порядку ст.303 КПК України (т.1 а.п.1-4).

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_5 слідчий суддя послався на те, що заява ОСОБА_5 від 24.12.2021 року не містить відомості про кримінальне правопорушення чи об`єктивних даних, що свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення (фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення правопорушення).

Крім того, слідчий суддя зазначив, що посилання на неправомірні дії, незгода з процесуальним рішенням судді чи суддів при розгляді справи самі по собі не можуть бути підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку ст.214 КПК України, а можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку, що підстави для зобов`язання керівника ГПД НАБУ ОСОБА_6 внести відомості до ЄРДР відсутні.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, який ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону.

Колегія суддів звертає увагу, що заява ОСОБА_5 від 24.12.2021 року не містить достатніх об`єктивних даних, та конкретних фактів, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, здійснення досудового розслідування якого віднесено до підслідності детективів НАБУ, оскільки детективи Національного антикорупційного бюро України здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених статтями 191, 206-2, 209, 210, 211, 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 364, 366-2, 366-3, 368, 368-5, 369, 369-2, 410 Кримінального кодексу України, якщо злочини вчинено суб`єктами, визначеними ч.5 ст.216 КПК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що заяву ОСОБА_5 від 24.12.2021 року, листом в.о. керівника управління по роботі з громадськістю НАБУ ОСОБА_10 від 05.01.2022 року вих.№111-225/166, за належністю відповідно до вимог ст.216 КПК України було скеровано до ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, яке уповновожено вирішувати питання в порядку ст.214 КПК України щодо обставин, викладених в заяві ОСОБА_5 від 24.12.2021 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що керівником ГПД НАБУ ОСОБА_6 не було допущено бездіяльності щодо розгляду заяви ОСОБА_5 про вчинення кримінальних правопорушень від 24.12.2021 року, а тому вважає, що слідчим суддею обґрунтовано відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_5 ..

Як свідчить позиція ЄСПЛ у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу до суду, в тому розумінні, що особі забезпечується можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави відсутні правові чи практичні перешкоди для реалізації цього права.

Водночас, право на доступ до правосуддя не є абсолютним з точки зору його практичного забезпечення. ЄСПЛ зазначає, що вказане право в силу своєї природи вимагає державного регулювання (яке може змінюватися залежно від місця та часу, з урахуванням потреб і ресурсів як суспільства, так і конкретних осіб). Разом з тим, таке врегулювання не повинно завдавати шкоди змісту цього права та конкурувати з іншими правами, встановленими Конвенцією.

Отже, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_5 не позбавлений права на доступ до правосуддя, оскільки може повторно звернутися з повідомленням про кримінальне правопорушення, виклавши обставини, які на його думку свідчать про кримінальне правопорушення до відповідного органу, який уповноважений на виконання вимог ст.214 КПК України в даному випадку, а у разі незгоди з прийнятим рішенням чи бездіяльністю в подальшому може звернутися із скаргою до слідчого судді.

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги не можуть бути визнані колегією суддів достатніми для скасування оскаржуваного судового рішення, яке є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Поновити ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21 січня 2022 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21 січня 2022 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань - без зміни.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: