Справа № 147/1354/21
Провадження №11-кп/801/458/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого судді : ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора Тростянецького відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 в інтересах потерпілої ОСОБА_10 на вирок Тростянецького районного суду Вінницької області від 03.03.2023 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000155, по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Олександрівка Тростянецького району Вінницької області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , працюючої фельдшером з невідкладних станів Бершадської станції екстреної медичної допомоги, заміжньої, на утриманні має неповнолітню дитину, з середньою спеціальною освітою, українки, громадянки України, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора: ОСОБА_11

захисника: ОСОБА_7

обвинуваченої: ОСОБА_8

потерпілої: ОСОБА_10

представника потерпілої-захисника: ОСОБА_9

В с т а н о в и в:

Прокурор Тростянецького відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив вирок Тростянецького районного суду Вінницької області від 03.03.2023 року щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст.122 КК України змінити

Вказати в резолютивній частині вироку, що початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, просив вирок Тростянецького районного суду Вінницької області від 03.03.2023 року щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст.122 КК України скасувати і призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах потерпілої ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, просив змінити вирок Тростянецького районного суду Вінницької області від 03.03.2023 року в частині призначення покарання ОСОБА_8 яке є явно несправедливим через м`якість та призначити їй покарання у виді двох років позбавлення волі за ч.1 ст. 122 КК України.

Змінити вирок Тростянецького районного суду Вінницької області від 03.03.2023 року у справі в частині стягнення з обвинуваченої моральної шкоди, стягнувши з обвинуваченої ОСОБА_8 на користь потерпілоi ОСОБА_10 100 000 (сто тисяч) гривень

завданої моральної шкоди.

В решті вирок Тростянецького районного суду Вінницької області від 03.03.2023 року у справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 судові витрати в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень за надання правової допомоги адвокатом в суді апеляційної інстанції.

Вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 03.03.2023 року ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України та призначено їй покарання у виді виправних робіт на строк 1 (один) рік за місцем роботи із відрахуванням десяти відсотків суми її заробітку в дохід держави.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих внаслідок кримінального правопорушення задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 4843 (чотири тисячі вісімсот сорок три) грн. 15 коп. майнової шкоди та 30000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп. судових витрат на правничу допомогу адвоката.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Скасовано накладений ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області 12 серпня 2021 року арешт майна.

Долю речових доказів вирішено.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення за наступних обставин.

06.08.2021 близько 18 год. 30 хв. у ОСОБА_8 раптово виник конфлікт, під час якого ОСОБА_8 , взявши у своєму домогосподарстві металеву лопатку для взуття, зайшла для вирішення спірних стосунків на подвір`я домогосподарства ОСОБА_10 , що знаходиться по АДРЕСА_1 , де між ними розпочалась словесна суперечка, яка переросла у бійку, до участі в якій приєднались мати ОСОБА_8 ОСОБА_12 , яка проживає по сусідству, та з житлового будинку за вказаною вище адресою на місце події прийшов співмешканець ОСОБА_10 ОСОБА_13 , який намагався припинити бійку між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , 1954 року народження, яка є людиною похилого віку, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, нанесла ОСОБА_10 кілька ударів кулаками в груди, кинула її на землю та нанесла кілька ударів взутими ногами в груди та в інші частини тіла, шарпала ОСОБА_10 за волосся на голові. В подальшому ОСОБА_8 металевою лопаткою для взуття нанесла ОСОБА_10 кілька ударів в область рук, грудей, спини. Під час даної події надійшли їхні сусіди, які в цей час проходили на вулиці, а саме: ОСОБА_14 , а згодом і ОСОБА_15 , які припинили бійку. Внаслідок вищевказаних дій, ОСОБА_8 спричинила ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді множинних синців в ділянках верхніх кінцівок, грудей, спини; закритої тупої травми грудей у вигляді множинних правобічних переломів ребер, які відповідно до висновку експерта Ладижинського відділення Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи №146 від 27.10.2021 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я більш як 21 день.

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що всупереч ч.1 ст. 43 Кримінально-виконавчого кодексу України, згідно якої початком строку відбування покарання у виді виправних робіт вважається день, з якого фактично розпочато відрахування із заробітку засудженого, суд визначив початок строку відбування покарання з дня набрання вироком законної сили.

Отже, судом допущено порушення вимог ст. ст. 2, 7, 9, 28, 370, 374, 535 КПК України, які перешкодили ухвалити законний та обґрунтований вирок, а тому вони є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та відповідно підставою доп.3 ч.1 ст. 409 КПК України для зміни вироку суду.

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 мотивовано тим, що формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним не відповідає вимогам п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, невірно визначено початок строку відбування покарання, рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Суд, викладаючи у вироці покази опитаних осіб, досліджених письмових доказів у справі, свідомо вдався до підміни їх трактування та викладення, внаслідок чого вони не відповідають фактичним показам свідків, що зафіксовані звукозаписами судових засідань.

Аналогічним чином жоден з допитаних в суді свідків не зазначив, що ОСОБА_8 спричинення тілесних ушкоджень, натомість всі свідки показали, що бійка між ними проходила в положенні стоячи на ногах та при утримані наносила механізм середньої важкості одна-одної за одяг. Фактично під час судового розгляду встановлено відсутність в діях ОСОБА_8 складу інкримінованого правопорушення передбаченого ст. 122 ч.1 КК України, а натомість встановлено наявність складу кримінального правопорушення передбаченого ст.125 КК України.

Суд, маючи всі законні підстави виправдати ОСОБА_8 та закрити кримінальне провадження відносно неi за ч.1 ст.122 КК України, цього не зробив.

Недотримання судом вимог ст.370 КПК України призвело до безпідставного визнання ОСОБА_8 винною у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах потерпілої ОСОБА_10 мотивовано тим, що обвинувачена вину не визнала, не розкаялася, не сплатила жодної копійки потерпілій у відшкодування шкоди, тому призначене Тростянецьким районним судом покарання обвинуваченій ОСОБА_8 є явно несправедливим через м`якість та потребує зміні в межах санкції ч.1 ст.122 КК України.

Крім того, своїми діями обвинувачена завдала невиправної моральної шкоди потерпілій ОСОБА_10 , що виразилася в її моральних стражданнях, адже обвинувачена ОСОБА_8 незаконно проникла на огороджене подвір`я потерпілої умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, нанесла ОСОБА_10 кілька ударів кулаками в груди, кинула її на землю та нанесла кілька ударів взутими ногами та інші частини тіла, шарпала ОСОБА_10 за волосся на голові, чим спричинила ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді множинних синців в ділянках верхніх кінцівок, грудей, спини, закритої тупої травми грудей у вигляді множинних правобічних переломів ребер , які відповідно до висновку експерта Ладижинського відділення Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи №146 від 27.10.2021 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я більше як 21 день.

Так, обвинувачена ОСОБА_8 завдала потерпілій ОСОБА_10 , яка є особою похилого віку, пенсіонеркою, надзвичайної моральної шкоди, пов`язаної із безпосередніми стражданнями від отриманих тілесних ушкоджень та лікуванням.

На думку сторони захисту, застосовуючи принцип розумності та справедливості, вважає, що заявлена потерпілою до відшкодування моральна шкода є адекватною дійсним стражданням ОСОБА_10 , а тому дана позовна вимога підлягає до задоволення в повному обсязі та стягненню з обвинуваченої 100 000 гривень моральної шкоди.

Для отримання професійної правничої допомоги потерпіла скористалася послугами адвоката ОСОБА_9 , який працює індивідуально, уклавши з ним договір про надання правничої (правової) допомоги від 07.03.2023 року.

Згідно до п.2.1 Договору за надання правової допомоги за цим договором сторони встановили фіксовану оплату у розмірі 10 000 грн. (десять тисяч гривень 00 копійок).

Таким чином, вартість судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи у суді апеляційної інстанції складає близько 10 000 грн, враховуючи підготовку інших процесуальних документів та участі представника ОСОБА_9 в судових засіданнях по даній справі.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_11 , який просив задоволити апеляційну скаргу прокурора, заперечував щодо задоволення апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 , представника потерпілої- захисника ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 , обвинувачену ОСОБА_8 , які просили задоволити їхню апеляційну скаргу з підстав зазначених у ній, захисника ОСОБА_9 , потерпілу ОСОБА_10 , які просили задоволити їхню апеляційну скаргу, відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України ухвалив законне, обгрунтоване рішення відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст. 122 КК України.

Доводи апеляційної захисника скарги ОСОБА_7 щодо недотримання судом першої інстанції вимог ст. 374 КПК України є безпідставними.

Статтею ст. 374 КПК України визначено, що у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку має бути зазначено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті(частини статті)закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Судом першої інстанції в дотримання вимог ст. 374 КПК України, з урахуванням роз`яснень, що містяться у п.15постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 року зі змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 6 від 30.05.2008 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» викладено чітко формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним з зазначенням часу, місця, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, у скоєнні якого суд визнав винною ОСОБА_8 .

Приймаючи рішення щодо ОСОБА_8 суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 91 КПК України з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження перевірив та безпосередньо дослідив докази, отримав усно показання учасників кримінального провадження.

Сторона захисту вважає, що в діях обвинуваченої ОСОБА_8 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України.

Диспозицією ст.125 КК України передбачена кримінальна відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності.

Відповідальність за ч.1 ст.122 КК України передбачена за умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розгляд здоров`я.

Як убачається з вироку суд першої інстанції, приймаючи рішення щодо наявності в діях обвинуваченої ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України визначив зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для правової оцінки дій, виходячи з часу, місця, обстановки і інших обставин його вчинення, характеру дій винних, поведінки потерпілого.

В основу судового рішення суд поклав обставини, які були з`ясовані судом під час судового розгляду, які підтверджені сукупністю доказів, які узгоджуються між собою

Під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_8 пояснювала, що не визнає себе винною, зазначила, що вона не наносила жодних ударів ОСОБА_10 , на подвір`я останньої зайшла з метою повигортати траву з паркану, жодного наміру наносити ушкодження потерпілій у неї не було, потерпіла викликала швидку через три години після інциденту, в той час, як ОСОБА_8 в порваній кофті поїхала в лікарню. Неприйнятні дії зі сторони ОСОБА_10 тривають і досі, вона і досі ображає ОСОБА_8 , називає її вбивцею, наркоманкою, алкоголічкою.

Судом, прийнято до уваги показання потерпілої ОСОБА_10 , яка пояснювала, що мала конфлікт з обвинуваченою ОСОБА_8 06.08.2021 року, внаслідок якого вона отримала тілесні ушкодження у вигляді множинних синців в ділянках верхніх кінцівок, грудей, спини, закритої тупої травми грудей у вигляді множинних правобічних переломів ребер, що підтверджується висновком експерта № 116 від 20.08.2021 року

Факт заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 обвинуваченою ОСОБА_8 знайшов підтвердження, зокрема у показах свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які підтвердили, що між потерпілої ОСОБА_10 та обвинуваченою ОСОБА_8 був конфлікт, під час якого обвинувачена ОСОБА_8 завдала тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 .

Обставини вказані потерпілою та свідками знайшли підтвердження у інших доказах, а саме заяві ОСОБА_10 від 06.08.2021, згідно якої заявниця просить прийняти міри реагування до її сусідки гр. ОСОБА_8 (Т. 1, а. с. 226); протоколі огляду місця події від 09.08.202; висновку експерта № 116 від 20.08.2021 за результатами проведення судової медичної експертизи, яку розпочато 20.08.2021 та закінчено 23.08.2021, з якого вбачається, що «У громадянки ОСОБА_10 мають місце тілесні ушкодження у вигляді множинних синців в ділянках верхніх кінцівок, грудей, спини; закритої тупої травми грудей у вигляді множинних правобічних переломів ребер. Травми такого характеру, які виявлені у громадянки ОСОБА_10 утворились від багаторазової дії твердих тупих предметів, можливо 06.08.2021. Закрита тупа травма грудей у вигляді множинних правобічних переломів ребер відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я більш як на 21 день. Синці в ділянках верхніх кінцівок, грудей зліва, правої ягодиці відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я. Для більш категоричного висловлювання про механізм утворення наявних у громадянки ОСОБА_10 тілесних ушкоджень необхідно вивчення матеріалів кримінального провадження, даних слідчих експериментів…» (Т.2, а.с. 10-12), протоколі проведення слідчого експерименту від 19.10.2021 за участю потерпілої ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 ;протоколі проведення слідчого експерименту від 19.10.2021 за участю свідка ОСОБА_13 ; висновку експерта №146 від 27.10.2021 за результатами проведення судово медичної експертизи по матеріалах кримінального провадження №0000155 від 07 серпня 2021 року (спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 ), розпочатої 27.10.2021 та закінченої 27.10.2021, згідно якого вбачається, що «1. У громадянки ОСОБА_10 мають місце тілесні ушкодження у вигляді множинних синців в ділянках верхніх кінцівок, грудей, спини; закритої тупої травми грудей у вигляді множинних правобічних переломів ребер. Лівобічні консолідовані переломи сьомого і дев`ятого ребер утворились у минулому, тому до уваги при визначенні ступеню тяжкості в даному випадку не можуть бути взяті.2. Множинні тілесні ушкодження, які виявлені у громадянки ОСОБА_10 утворились від багаторазової дії твердих тупих предметів з різною контактуючою поверхнею, можливо 06.08.2021 при обставинах, які зафіксовані під час слідчого експерименту, характер і локалізація їх цьому не заперечують. Закрита тупа травма грудей у вигляді множинних правобічних переломів ребер найвірогідніше утворилась внаслідок ударів взутими ногами, відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я більш як 21 день. Синці в ділянках верхніх кінцівок, грудей зліва, правої ягодиці утворились від дії твердих тупих предметів, які не мали чіткої ідентифікації, тобто, це можливо внаслідок ударів кулаками, взутими ногами, металевою лопаткою для взуття та іншим, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я» (Т. 2 а.с. 41-44), які узгоджуються між собою та показаннями потерпілої ОСОБА_10 , щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, механізму заподіяння тілесних ушкоджень.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для перекваліфікації дій обвинуваченої на ст. 125 КК України відсутні.

Суд першої інстанції проаналізував пояснення потерпілої, обвинуваченої, свідків, врахував всі докази з точки належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку та дійшов вірного висновку, щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи.

Висновки суду підтверджені доказами, зібраними у суворій відповідності з вимогами закону і дослідженими в судовому засіданні

В апеляційній скарзі представник потерпілої ставить питання про наявність підстав для стягнення 100 000 грн. моральної шкоди.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілою ОСОБА_10 був заявлений цивільний позов про стягнення на її користь з ОСОБА_8 100 000 грн. моральної шкоди, матеріальної шкоди 4846,95 грн, витрати на правову допомогу сумі 15 000 грн.

У відповідності до п.3 ст.23 ЦПК України, роз`яснень, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Нормативно не встановлено мінімальний і максимальний розміри відшкодування моральної шкоди та методику його визначення. В той же час, при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Розмір стягнення має бути співрозмірним завданій шкоді.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, враховується, що здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, а тому на підставі ст.1167 ЦК України така шкода підлягає відшкодуванню і з урахуванням наведених норм права та встановлених судом обставин справи.

На обгрунтування наявності підстав для задоволення апеляційної скарги в частині відшкодування моральної шкоди зазначено обставини, які досліджувалися та перевірялися судом першої інстанції.

Суд першої інстанції, розглянувши цивільний позов потерпілої в дотримання вимог ст. 128 КПК України, з урахуванням положень ст. 1167 ЦК України врахував характер кримінального правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої ОСОБА_10 , її вік, стан здоров`я страх можливого повторення події, психологічні незручності, фізичний біль спричинений множинними переломами ребер, підвищену увагу з боку знайомих та оточуючих, необхідність подальшого лікування та повязані із цим страждання, а також поведінку самої потерпілої, яка прийняла участь у конфліктній ситуації, прийняв рішення про стягнення із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди внаслідок кримінального правопорушення.

На думку суду апеляційної інстанції, розмір моральної шкоди визначений судом відповідає характеру та обсягу страждань потерпілої, враховуючи їх доведеність.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, обсяг фізичних, душевних страждань, керуючись роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд апеляційної інстанції вважає, що, виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості судом вірно стягнуто заподіяну моральну шкоду в сумі 30 000 грн., оскільки саме ця сума адекватно відображає ступінь страждань потерпілої ОСОБА_10 , які настали внаслідок нанесення їй тілесних ушкоджень.

Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги представника потерпілої-захисника ОСОБА_9 про стягнення процесуальних витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції

В силу п.1 ч.1 ст.118 КПК України, до процесуальних витрат належать і витрати на правову допомогу.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, розмір процесуальних витрат належить до обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 2 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування даних щодо розміру процесуальних витрат покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до з п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року (справа № 755/9215/15-ц), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони (постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі № 607/4341/20, Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юридичного спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).

Всупереч наведеному, захисником ОСОБА_9 не надано належного підтвердження понесених потерпілою ОСОБА_10 в ході апеляційного розгляду витрат на правову допомогу.

Зокрема, захисником не було надано квитанції про оплату наданих послуг, які б свідчили про оплату ОСОБА_10 витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги у даній справі.

Виходячи з вищенаведеного, з огляду на те, що розмір процесуальних витрат підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, посилання захисника ОСОБА_9 в наданих апеляційному суду письмових поясненнях на те, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, що адвокат не повинен підтверджувати розмір гонорару, якщо він встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, є неприйнятними.

За таких підстав, оскільки захисник ОСОБА_9 не надав належного документального підтвердження та не довів понесення потерпілою ОСОБА_10 процесуальних витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції, то колегія суддів не вбачає підстав для задоволення його вимог.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілої-захисника ОСОБА_9 про невідповідність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через мякість є безпідставними.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу винної, яка раніше не судима, позитивно характеризується за місцем проживання, роботи, досудову доповідь органу пробації, згідно якої виправлення ОСОБА_8 можливе без позбавлення волі, відсутність обставин, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання, обставину, яка згідно ст. 67 КК України обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та визначив покарання у виді виправних робіт.

Суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції в дотримання вимог ст. 50, ст. 65 КК України визначено покарання, яке є за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При цьому суд апеляційної інстанції керується правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , що судом першої інстанції під час судового розгляду допущені істотні порушення вимог ст. 370, 374 КПК України, що є безумовною підставою для скасування вироку щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст.122 КК України та призначення нового розгляду в суді першої інстанції згідно зі ст.415 КПК України є безпідставними.

Під час апеляційного розгляду, передбачених кримінальним процесуальним законом підстав, згідно ст. 412, ст.415 КПК України, які б вплинули на законність й обґрунтованість вироку суду у даному кримінальному провадженні не встановлено.

Доводи апеляційної скарги прокурора, захисника ОСОБА_7 , що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність при визначенні початку строку відбування покарання, суд апеляційної інстанції вважає обгрунтованими.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України та роз`яснень, що містяться в п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 в резолютивній частині обвинувального вироку, з-поміж іншого, суд ухвалює рішення про початок строку відбування покарання.

Згідно ч.1 ст. 43 КВК України початком строку відбування покарання у виді виправних робіт вважається день, з якого фактично розпочато відрахування із заробітку засудженого

Тростянецький районний суд Вінницької області при ухваленні вироку відносно ОСОБА_8 неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність при визначенні початку строку відбування покарання, оскільки, призначивши ОСОБА_8 покарання у виді виправних робіт, невірно визначив початок строку відбування покарання.

За таких обставин в резолютивній частині вироку слід вказати, що початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 409 КПК України зазначене є підставою для зміни вироку суду.

Керуючись ст. 404, 405,407, 409,413,419 КПК України суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора задоволити.

Відмовити в задоволенні апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 .

Вирок Тростянецького районного суду Вінницької області від 03.03.2023 року щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст.122 КК України змінити.

Вказати в резолютивній частині вироку, що початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4