Справа №487/1441/23
Провадження №1-кп/487/564/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2023 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 127, ч. 4 ст. 189 КК України, внесеного до ЄРДР за №0001889 від 24.12.2022 року,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№0001889 від 24.12.2022 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 127, ч. 4 ст. 189 КК України.

У судовому засіданні захисник заявив клопотання про заміну запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав свого захисника клопотання.

Прокурор в задоволенні клопотання просив відмовити.

Заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001889 від 24.12.2022 року, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 127, ч. 4 ст. 189 КК України.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 20.03.2023 року було продовжено строк дії раніше застосованого до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18.05.2023 року включно з утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор».

Під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України прокурором було доведено обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики, визначені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися та виправдовують тримання ОСОБА_4 під вартою.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Судом було встановлено, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_4 для запобігання ризикам, зазначеним у клопотаннях та забезпечення їх належної процесуальної поведінки.

Суд врахував, що метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до обвинуваченого має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України суд врахував встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме: ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення; в разі визнання обвинуваченого винуватими у кримінальному правопорушенні їм загрожує покарання до 12 років позбавлення волі; усвідомлюючи суть обвинувачення, та міру покарання, яке загрожує може переховуватись від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, ризик незаконного впливу на свідків, ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, клопотання про зміну запобіжного заходу задоволенню не підлягає з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 177, 372 КПК України, суд

Ухвалив:

В задоволені клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено 27.04.2023 року о 08.00 год.

Суддя ОСОБА_1