Дата документу 05.06.2023 Справа № 310/1957/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 310/1957/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/942/23 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор»,

адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула 5 червня 2023року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсіонера, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187, п.6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадження Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з Бердянської окружної прокуратури Запорізької області надійшов затверджений прокурором обвинувальний акт з додатками за матеріалами відновленого втраченого кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187, п.6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК України.

На досудовому розслідуванні до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 14.09.2022 № 49/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Бердянського міськрайонного суду Запорізької області на Жовтневий районний суд м. Запоріжжя.

Прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме - переховування від суду, незаконний вплив на потерпілу та свідків, - не зникли, не зменшилися та продовжують існувати.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2023 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до 8 липня 2023 року включно задоволено. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого, тяжкість інкримінованого звинувачення та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в обґрунтування якої вказує, що ухвала суду першої інстанції винесена з порушенням норм процесуального права, висновки суду не об`єктивні та не відповідають матеріалам кримінального провадження.

Адвокат зазначає, що суд, в порушення вимог ч. 1 ст. 183 КПК України, не розглянув можливість застосування альтернативних запобіжних заходів.

Вважає, що прокурором не доведено обґрунтованість підозри та наявність жодного із вказаних ризиків, а суд, задовольняючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, не врахував дані, що характеризують особу обвинуваченого, який є пенсіонером, має сталі соціальні зв`язки, стан його здоров`я.

Крім того, адвокат ОСОБА_8 посилався на відсутність в Жовтневому районному суді м. Запоріжжя матеріалів кримінального провадження, які на даний час знаходяться на території тимчасово окупованого міста Бердянськ.

Просить ухвалу суду про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою скасувати та застосувати до нього інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту.

Позиції учасників судового провадження.

Адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити та обрати підзахисному запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, у виді особистого зобов`язання або домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав свого захисника.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала доводам апеляційної скарги, враховуючи обставини затримання обвинуваченого та приховування ним слідів злочину.Вказала на ризики, які продовжують існувати, оскільки потерпіла відчуває загрозу від обвинуваченого, а його вік дозволяє виїхати за межі України. Зазначила, що на даний час матеріали кримінального провадження відновленні, справа призначена до розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст. 177 КПК України ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 цього Кодексу обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд зауважує, що наявність підстав як для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і при вирішенні питання продовження строку тримання особи під вартою має бути ретельно перевірено, суд повинен зазначити конкретні, а не абстрактні підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

Судова колегія відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки в судовому засіданні прокурором доведено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не відпали і продовжують існувати.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187, п.6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК України, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, за вчинення яких, у разі визнання останнього винним, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, а за вбивство при обтяжуючих обставинах довічне позбавлення волі. Отже існує висока ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів, може вдатися до втечі.

Тяжкість висунутої підозри за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України поряд із очікуваним покаранням та наявністю у обвинуваченого нерухомості, зокрема на території тимчасово окупованої Луганської області та Автономної Республіки Крим, збільшує ризик втечі та підтверджує продовження існування ризику, встановленого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Очікуване покарання, хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте така обставина у сукупності з іншими збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Крім того, колегія суддів враховує обізнаність обвинуваченого про анкетні дані, адреси потерпілої та свідків, які володіють інформацією про обставини вчинення кримінального правопорушення, а також стадію розгляду, на якій перебуває кримінальне провадження на даний час, що свідчить про можливість незаконного впливу на потерпілу та свідків, у випадку перебування на свободі, та доводить наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Апеляційний суд враховує практику Європейського Суду з прав людини, яка згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зокрема позицію, висловлену у рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії», що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Доводи апеляційного скарги адвоката ОСОБА_8 щодо необґрунтованості доказів і обставин, які свідчать про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, колегія вважає неспроможними.

Так, вирішуючи питання застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції дотримався вимог КПК України та прийшов до вірного висновку про неможливість його застосування.

Апеляційний суд погоджується з міркуваннями місцевого суду про відсутність підстав та вагомих аргументів на користь зміни заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання або домашній арешт ОСОБА_7 . Не нвбачається жодної обставини, яка б виправдовувала застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Колегія суддів враховує сукупність даних щодо серйозності висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні умисного вбивства при обтяжуючих обставинах, що підвищують суспільну значущість даної справи та додатково переконують у вірності прийнятого рішення.

Також апеляційна інстанція звертає увагу на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2023 року, якою відповідно до ст. 615-1 КПК України було відновлено втрачені матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК України, що спростовує доводи сторони захисту про відсутність матеріалів кримінального провадження.

Відсутні документально підтверджені дані про неможливість утримання ОСОБА_7 в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я.

Отже, наведені вище обставини схиляють суд до висновку, що задля забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, не вирішуючи питання доказовості вини обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів виходила також з підстав та мети продовження запобіжного заходу на стадії судового розгляду, де вирішальним є попередження небажаних з точки зору права дій з метою забезпечення нормального руху кримінального судочинства.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до 8 липня 2023 року включно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4