Справа № 456/377/18
Провадження № 1-кп/456/19/2023
УХВАЛА

12 вересня 2023 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8

представника потерпілих ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию клопотання представника потерпілих ОСОБА_9 про визнання доказів очевидно недопустимими у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України,

встановив:

В провадженні Стрийського міськрайонного суду Львівської області знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні представник потерпілих ОСОБА_10 заявив клопотання, в якому просить визнати очевидно недопустимими доказами висновок експерта № 5-128/18 від 26.02.2018 року, проведеного Тернопільським науково-дослідним екепертно- криміналістичним центром МВС України та покази допитаного 14.02.2022 року в Стрийському міськрайонному суді Львівської області в режимі відеоконференції експерта Тернопільського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_11 . Покликається на те, що на досудовому слідстві захист ОСОБА_4 здійснювали адвокат ОСОБА_12 та адвокат ОСОБА_6 , які повідомили слідчого, що доказів інших не мають та їх не збирали. Адвокат ОСОБА_6 29.01.2018 року з матеріалами справи ознайомився в повному обсязі, заяв та клопотань не мав, що підтверджує його власноручний підпис та запис в протоколі про надання захиснику підозрюваного доступу до матеріалів досудового розслідування. Захисники ОСОБА_12 та ОСОБА_6 на досудовому слідстві самостійно на договірних умовах не залучали експертів для проведення експертиз, як це передбачено ст. 243 КПК України, не зверталися з відповідними клопотаннями до слідчого судді в порядку ст. 244 КПК України, не ставили під сумнів як такі, що є неповні або неналежні висновки експертиз, що проведені органом досудового розслідування в справі. Адвокат ОСОБА_5 як захисник підсуднього ОСОБА_4 вступає в справу в підготовчому засіданні Стрийського міськрайонного суду 01.03.2018 року. Долучений адвокатом ОСОБА_5 до матеріалів справи договір про надання правової допомога в кримінальному процесі від 12 лютого 2018 року поширюється на захист ОСОБА_4 в суді першої інстанції, в якому саме суді не вказано, та не дає права представляти інтереси ОСОБА_4 в будь-яких експертних установах. Даних про те, що адвокат ОСОБА_5 до 14.02.2018 року ознайомився з матеріалами досудового розслідування та отримав у встановленому законом порядку копії матеріалів кримінального провадження у справі немає. За змістом ч. 2 ст. 317 КПК України, після призначення справи до судового розгляду головуючий повинен забезпечити учасникам судового провадження можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, якщо вони про це заявлять клопотання. Під час ознайомлення учасники судового провадження мають право робити з матеріалів необхідні виписки та копії. З клопотанням до головуючого судді про ознайомлення з матеріалами кримінальною провадження адвокат ОСОБА_5 не звертався. За змістом висновку експерта № 5-128/18 від 26.02.2018 року проведеного Тернопільським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України за зверненням від 14.02.2018 року адвоката ОСОБА_5 проведено автотехнічну експертизу. На експертизу надано - звернення про залучення експерта до проведення автотехнічної експертизи у кримінальному провадженні адвоката ОСОБА_5 на трьох аркушах. Копії матеріалів кримінального провадження на 251 аркуші, які поміщені в паперовий конверт коричневого кольору; ордер на надання правової допомоги серії ТР № 039402 на 1 аркуші; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на 1 арк.. Після завершення експертизиекспертом замовнику також було повернуто як додатки копії матеріалів кримінального провадження на 251 аркуші, які поміщені в непрозорий сейф-пакет. Таким чином адвокат ОСОБА_13 не маючи офіційного дозволу суду на доступ до документів кримінального провадження, незаконно заволодів та передав експерту документи кримінального провадження, в яких містились персональні та паспортні дані потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а також загиблих в ДТП ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , інформація про тілесні ушкодження потерпілих, що містить лікарську таємницю. Тому представник потерпілих стверджує, що як доказ висновок експерта № 5-128/18 від 26.02.2018 року проведений Трнопільським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України за зверненням від 14.02.2018 року адвоката ОСОБА_5 є очевидно недопустимим доказом, отриманим з порушенням прав людини, так як вихідні дані для виготовлення вказаного висновку адвокатом ОСОБА_5 отримані не в порядку, встановленому законом. Тому висновок експерта № 5-128/18 від 26.02.2018 року є «плодами отруєного дерева», викликає сумнів у об`єктивності та не може враховуватися як доказ ще і в зв`язку з наступним. В процесі проведення експертизи на останньому абзаці ст.7 в розділі «Дослідження» експерт описує, що ...Виходячи із наданих на дослідження матеріалів справи, а саме даних відеозаписів у файлах «10270030 AVI» та «10270031 AVI»... хоча як відомо, матеріали звуко-відеозапису на дослідження експерту адвокатом ОСОБА_5 не надавались. В п. 6 (ст. 22 експертизи) експерт прийшов до висновку, що при встановлених обставинах розвитку дорожньо-транспортної пригоди і заданому комплексі вихідних даних, невідповідність дій водія автомобіля «ЗАЗ 110308» вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України привела до виникнення даної ДТП, тобто причиною настання даної ДТП - зіткнення автомобілів ЗАЗ 110308 та «Volkswagen Vento», з технічної точки зору були обставини, які пов`язані з невідповідністю дій водія «ЗАЗ 110308» зазначеним вимогам пунктів Правил.... Однак в даному випадку в справі, що розглядається - зіткнення автомобілів «ЗАЗ 110308 та «Volkswagen Vento» не відбулося.

Також слід визнати недопустимим доказом інформацію надану експертом Тернопільського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_11 , який 14.02.2022 допитувався в суді, оскільки його покази є похідними від проведеної ним же експертизи, та як доказ носять ознаки «плодів отруєного дерева».

Потерпілі в судовому засіданні підтримали заявлене клопотання їхнього представника та просять його задоволити.

Прокурор в судому засіданні заперечив проти задоволення клопотання та просив відмовити в його задоволенні за безпідставністю.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_5 заперечили проти задоволення клопотання та просили відмовити у його задоволенні. Покликаються на те, що оспорюваний висновок складений експертом Тернопільського НДЕКЦ за результатами проведення судової автотехнічної експертизи. Підставою для проведення експертизи стало звернення адвоката ОСОБА_5 від 14.02.2018 року, до якого в числі інших матеріалів були додані ордер та копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Ордер оформлений на підставі договору про надання правової допомоги в кримінальному процесі від 12.02.2018 року укладеного між адвокатом та обвинуваченим ОСОБА_4 , обвинувальний акт відносно якого вже перебував у Стрийському міськрайонному суді Львівської області, тобто в суді першої інстанції, із 02.02.2018. Після укладення угоди із обвинуваченим, адвокат ОСОБА_5 ознайомився із матеріалами кримінального провадження, які перебували у розпорядженні обвинуваченого ОСОБА_4 і його захисників адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , виготовивши необхідні копії процесуальних документів, які в подальшому були надані до експертної установи як додаток до звернення про проведення експертизи. Крім вимог ст. 243 КПК України право звернення адвоката до експертної установи передбачене ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Відповідно до п.10 ч.1 вказаної статті під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема одержувати письмові висновки фахівців, експертів з питань, що потребують спеціальних знань. Твердження представника потерпілих про те, що адвокат ОСОБА_5 не мав повноважень захисника у Стрийському міськрайонному суді Львівської області, оскільки подав копію договору про надання правової допомоги, а не ордер, не заслуговують на увагу, оскільки суперечать вимогам п.2 ч.5 ст. 50 КПК. Крім того, не заслуговують на увагу твердження представника потерпілих про те, що висновок експерта № 5-128/18 нібито не може враховуватись як доказ у зв`язку з тим, що в останньому абзаці на с. 7 «Дослідження» зроблено посилання на дані відеозаписів у файлах «10270030 AVI» та «10270031 AVI», хоч матеріали звуко-відеозапису на дослідження адвокатом не надавались. При цьому представником потерпілих не враховано, що експерт ОСОБА_11 , який не має спеціальних знань у галузі дослідження комп`ютерної техніки та програмних продуктів, а також матеріалів відео-звукозапису, проводив не криміналістичну експертизу відео-звукозапису, а судову автотехнічну експертизу. Крім того, у висновку експерт ОСОБА_11 не вказував на проведення ним досліджень відеозаписів, а лише послався на «дані відеозаписів у файлах «10270030 AVI» та «10270031 AVI», які були здобуті іншим експертом і викладені у висновку експерта №7087 від 27.12.2017, складеному за результатами криміналістичної експертизи відео-звукозапису. Останній надавався експертові ОСОБА_11 в числі інших матеріалів і згаданий ним у тому ж останньому абзаці на с.7 «Дослідження». Наведені у п.6 висновку відомості про зіткнення автомобілів ЗАЗ-110308 з автомобілем Volkswagen Vento є опискою, що вбачається із результатів досліджень експертом інших питань. Вказана описка не може свідчити про недопутимість висновку в цілому. Крім того, вона була усунута під час допиту експерта в судовому засіданні і жодним чином не заперечує п. 4 висновку про те, що для водія автомобіля ЗАЗ-110308 з моменту початку виїзду автомобіля Volkswagen Vento на його смугу руху при виконанні маневру обгону автомобіля Opel Kadett не може розгядатись як «аварійна дорожня ситуація».

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що клопотання не підлягає до задоволення.

За змістом ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У відповідності до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно з ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При цьому системний аналіз ст. 89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Існують також умовно недопустимі докази, допустимість чи недопустимість яких визначається судом у кожному конкретному випадку в залежності від встановлених обставин кримінального провадження. Саме тому, процесуальну конструкцію "очевидна недопустимість доказу", слід розглядати крізь призму положень інституту доказового права у його нерозривному зв`язку з кримінально процесуальними правовідносинами.

Аналогічна позиція викладена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі N 223-1446/0/4-12 від 05 жовтня 2012 року "Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України", де зазначено, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч. 2ст. 89 КПК України тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК України) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п. 8).

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі N 601/1143/16).

У контексті такого елементу допустимості доказів як належний процесуальний порядок отримання доказів, суд додатково звертає увагу, що метою встановлення та дотримання такого порядку є насамперед унеможливлення істотного порушення прав і свобод людини в ході збирання (отримання) доказів та забезпечення достовірності отриманих фактичних даних.

У зв`язку із цим, при наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення: (1) прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.

Із врахуванням зазначеного саме різні критерії визнання доказів недопустимими, які наведені вище, обумовлюють диференційований порядок вирішення питання щодо їх недопустимості: під час будь-якого судового розгляду у разі встановлення очевидної недопустимості доказу (частина 4 статті 87, частина 2 статті 89 КПК) - у випадках, коли: 1) такі докази, отримані внаслідок істотного та очевидного порушення прав та свобод людини і 2) їх недопустимість обумовлена такими обставинами, які у будь-якому випадку не можуть бути усунуті в ході подальшого судового розгляду; (2) у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті (частина 1статті 89 КПК) - якщо при отриманні доказів допущено процесуальні порушення, які: 1) тягнуть інші порушення прав людини та потребують оцінки на підставі всієї сукупності доказів; 2) зумовлюють сумніви у достовірності здобутих відомостей та суд має вирішити питання щодо можливості усунення вказаного сумніву на підставі сукупності інших зібраних допустимих доказів. У разі, якщо б була можливість визнати доказ недопустимим лише на підставі формального порушення порядку його отримання без співставлення його з іншими доказами, не було б необхідності передбачати в КПК України вирішення цього питання саме у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті.

При вирішенні питання щодо допустимості похідних доказів, суд має встановити не лише те, що первісний доказ отриманий з істотним порушенням фундаментальних прав і свобод людини і використовувався в процедурах, які призвели до отримання похідного доказу, а також те, що похідний доказ здобутий саме завдяки тій інформації, яка міститься в первісному доказі, що визнаний недопустимим на підставі частин 1-3 статті 87 КПК України. Визнання недопустимими первісних доказів за іншими правилами допустимості, передбаченими КПК України, саме по собі не дає підстав для визнання недопустимими похідних доказів на підставі частини 1статті 87 КПК України - правова позиція, викладена ККС ВС у постановах від 08.10.2019 у справі N 639/8329/14-к та від 12.11.2019 у справі N 236/863/17/.

При визнанні того чи іншого доказу недопустимим, суд має зазначати конкретну норму процесуального закону, порушення якої, з урахуванням наслідків такого порушення та можливістю (неможливістю) їх усунення, дає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу (постанова ККС ВС від 25.09.2018 у справі N 210/4412/15-к). Щодо існування інших (умовних) підстав для визнання доказів недопустимими, судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду). Якщо мова йде про визнання доказів, отриманих під час слідчих (розшукових) дій, недопустимими, це здебільшого стосується наявності сумнівів у достовірності відомостей, отриманих в результаті їх проведення (постанова ККС ВС від 05.08.2020 у справі N 334/5670/18).

Як вбачається зі змісту клопотання, як на підставу для визнання очевидно недопустимими доказами висновку експерта № 5-128/18 від 26.02.2018 року проведеного Тернопільським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України та покази допитаного 14.02.22 р. в Стрийському міськрайонному суді Львівської області в режимі відеоконференції експерта Тернопільського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_11 , представник потерпілих ОСОБА_10 покликається на те, що адвокат ОСОБА_13 не маючи офіційного дозволу суду на доступ до документів кримінального провадження, незаконно заволодів та передав експерту документи кримінального провадження, в яких містились персональні та паспортні дані потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а також загиблих в ДТП ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , інформація про тілесні ушкодження потерпілих, що містить лікарську таємницю , а тому вважає вищевказаний висновок очевидно недопустимим доказом, отриманим з порушенням прав людини, так як вихідні дані для виготовлення вказаного висновку адвокатом ОСОБА_5 отримані не в порядку, встановленому законом.

Даючи оцінку доводів, викладених у клопотанні представником потерпілих, суд не вбачає очевидної недопустимості доказу - висновку експерта № 5-128/18 від 26.02.2018 року, проведеного Тернопільським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України та покази допитаного 14.02.22 р. в Стрийському міськрайонному суді Львівської області експерта Тернопільського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_11 , оскільки клопотання представника потерпілих зводиться до оцінки процесуальних порушень, вчинених на його думку під час судового розгляду.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи, викладені представником потерпілих, безумовно підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, так як можуть впливати на визнання належності та допустимості зазначеного в ньому доказу.

Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

На час розгляду даного клопотання судовий розгляд кримінального провадження триває та конкретних ознак очевидної недопустимості доказів суду не наведено, а тому суд вважає передчасним вирішувати питання про їх недопустимість.

Керуючись ст. 376 КПК України, суд -

ухвалив :

Відмовити у задоволенні клопотання представника потерпілих ОСОБА_9 про визнання доказів очевидно недопустимими.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 376 КПК України повний текст ухвали буде проголошений 15.09.2023 року о 16:00 год. в залі судових засідань в приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області (за адресою: Львівська область, м. Стрий, вул. Валова, 12).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1