№ 755/4123/22
№ 1-кп/755/129/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" вересня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора щодо розгляду питання доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 , в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000315 від 29.01.2022 року,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_4 ,

перекладача ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000315 від 29.01.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відносно ОСОБА_7 було продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком не більше двох місяців.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження застосування ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказавши, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати. Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи обізнаний із санкцією статті, яка йому інкримінується, може переховуватись від суду, зокрема, може незаконно впливати на потерпілу та свідків, які ще не всі допитані. Зокрема, перебуваючи на свободі, обвинувачений ОСОБА_8 може перешкоджати судовому розгляду кримінального провадження іншим чином, зокрема, не з`являтися у судові засідання. Враховуючи характер вчиненого кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_8 може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, а тому, більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.

Захисник ОСОБА_4 у свою чергу заперечив проти задоволення клопотання прокурора та заявив клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 , яке мотивував тим, що строк тримання під вартою його підзахисному неодноразово продовжувався, однак, відповідно до статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Щодо ризику переховування від суду, то стороною обвинувачення не було доведено, що ОСОБА_8 під час досудового розслідування або під час судового слідства здійснював дії, спрямовані на переховування від органів досудового розслідування та суду, докази існування зазначеного ризику в матеріалах, досліджених судом, відсутні. Щодо ризику знищення або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, то кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 вже знаходиться в суді, тобто, у ньому з точки зору органу досудового розслідування об`єктивна істина встановлена, всі докази винуватості останнього зібрані, а тому, вказана підстава не може бути використана для обрання чи продовження ОСОБА_3 будь-якого запобіжного заходу, у тому числі, тримання під вартою. Зокрема, сторона обвинувачення не ознайомила ОСОБА_7 з матеріалами досудового розслідування та із жодним доказом у них, при цьому, за весь час проведення досудового розслідування та під час судового жоден з потерпілих, свідків, інших можливих підозрюваних, обвинувачених, експертів, спеціалістів не звернувся із заявою про тиск відносно них з боку ОСОБА_7 , а тому, зазначена підстава також не може бути використана для обрання чи продовження останньому будь-якого запобіжного заходу, у тому числі, тримання під вартою. Крім того, щодо перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, то прокурор відповідно до статті 184 КПК України, має обґрунтувати обставини та навести існуючі належні та допустимі докази, на підставі яких він дійшов висновку про наявність зазначеного ризику, і послатись на матеріали провадження, які підтверджують цю обставину, однак, доказів існування вказаного ризику не було встановлено. Також, щодо вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому обвинувачується його підзахисний, то необхідно вказати такі обставини із посиланням на докази. Крім цього, з урахуванням вимог ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбуваються в порядку, передбаченому главою 18 КПК України, тобто, встановлення будь-яких обставин можливе лише із посиланням на докази. З урахуванням того, що в судовому засіданні будь-яких доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_8 готується вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується, досліджено не було, а тому, зазначена підстава також не може бути використана для продовження останньому будь-якого запобіжного заходу, у тому числі, тримання під вартою. Таким чином, на даний час відсутні будь-які законні підстави утримувати ОСОБА_7 під вартою. Також, існують порушення під час досудового проведення процесуальних дій за участю ОСОБА_7 , а саме те, що останній у встановлений законом спосіб не був повідомлений про підозру, утримувався під вартою всупереч вимог чинного кримінального процесуального законодавства та норм міжнародного права, обвинувальний акт було вручено не на рідній мові, з матеріалами кримінального провадження ознайомлений не був. ОСОБА_8 не розуміє української мови та бажав отримувати процесуальні документи саме рідною мовою, якою розмовляють його батьки, якою навчався у школі, а такою мовою є туркменська. Посилання сторони обвинувачення на той факт, що ОСОБА_8 володіє російською мовою, не заслуговує уваги та не є виправданням порушення його права на захист, так як останній повідомив про те, що рідною для нього мовою є туркменська. Крім того, мотивування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, носять абстрактний характер та не мають посилань на докази таких підстав. Зокрема, матеріали досудового розслідування стороною обвинувачення були відкриті у квітні 2022 року, а обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 Дніпровським районним судом м. Києва розглядається з травня 2022 року, а тому, сторона захисту була позбавлена права на оскарження ряду рішень, прийнятих у формі постанов, а тому, єдиним дієвим методом захисту обвинуваченого залишилось заявлення про такі порушення після ознайомлення з такими рішеннями, і саме після долучення таких рішень до матеріалів судової справи у момент їх дослідження судом. Так, під час судового засідання 18 травня 2023 року, стороною обвинувачення було долучено ряд процесуальних документів, які вказують на незаконність утримання ОСОБА_7 під вартою, та на той факт, що обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні підписаний після завершення термінів досудового розслідування, та звернення з обвинувальним актом до суду сторона обвинувачення здійснила поза межами строку, передбаченому ст. 219 КПК України. Так, інформація до ЄРДР була внесена 29.01.2022 року. 29 січня 2022 року ОСОБА_8 був затриманий у порядку ст. 208 КПК України. 30 січня 2022 року ОСОБА_8 був повідомлений про підозру. 31 січня 2022 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва було застосовано запобіжний захід строком на 60 діб. 24 березня 2022 року постановою заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури м. Києва, у порядку ст. 615 КПК України, у зв`язку з відсутністю об`єктивної можливості виконання слідчими суддями Дніпровського районного суду міста Києва повноважень, було продовжено строк дії ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 31.01.2022 року до 29.04.2022 року включно. 24 березня 2022 року постановою слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 , яка була погоджена з прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_10 , досудове розслідування у кримінальному провадженні було зупинено у зв`язку з відсутністю можливості звернення до суду з обвинувальним актом. При цьому, 24.03.2022 року, підписанти зазначили, що 25.03.2022 року строк досудового розслідування було продовжено до трьох місяців. 25 квітня 2022 року досудове розслідування відновлено. 27 квітня 2022 року слідчим суддею Дніпровського районного суду м. Києва продовжено строк тримання ОСОБА_7 під вартою до 29.05.2022 року включно. Зокрема, зазначив, що його підзахисний тривалий час утримується під вартою, тому необхідно розглянути питання альтернативного запобіжного заходу - застави у розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень, що у відповідності до вимог ст. 182 КПК України, відповідає загальним правилам, визначеним у вказаній статті КПК України. Також, прохав звернути увагу на те, що його підзахисний має постійне місце проживання в м. Києві, що підтверджується договором оренди квартири, у разі звільнення з-під варти матиме постійне місце роботи, що підтверджено документом долученим до матеріалів кримінального провадження, раніше не судимий.

Обвинувачений ОСОБА_8 , за участю перекладача, підтримав думку свого захисника та на запитання суду, неодноразово зазначив, що переклад з української на російську мову є для нього зрозумілим.

Заслухавши учасників судового провадження, вивчивши заявлені клопотання, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. ст. 3, 8 Конституції України, ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно із ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно із ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового засідання зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення, відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 28 КПК України, повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

При вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинуваченому під вартою та заявлених сторонами клопотань судом також враховано положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», заява № 34578/97, п. 93).

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи.

У даному випадку, тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 не виходить за межі розумного строку та не суперечить ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки кореспондується з характером суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Вислухавши думки учасників судового провадження, вивчивши наявні клопотання, суд приходить до висновку про доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою , оскільки, на думку суду, вказані ризики є високими та виправдовують подальше тримання ОСОБА_7 під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти таким ризикам.

Так, ОСОБА_8 на даний час обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, а тому, при вирішенні питання про доцільність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винним. Зокрема, існує ризик впливу обвинуваченого на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, а також ризик переховування від суду, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 є громадянином іншої держави.

З приводу доводів захисника щодо ненадання прокурором доказів в обґрунтування ризиків, то суд звертає увагу на те, що ризиками є будь-які фактичні дані, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, але які не обмежені фактичними даними (видами доказів), які описані в статті 84 КПК України. Так, Європейський суд з прав людини посилається на те, що ризики мають підтверджуватися певними доказами. Однак, кожна справа має свої специфічні обставини, які мають ті чи інші особливості, оцінюючи які суд має право стверджувати про те, чи можуть вони бути доказами для урахування в якості ризику чи відомостей, які можуть стверджувати про наявність підстав настання певного ризику. Тому, суд вважає вірогідність настання наслідків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у разі зміни запобіжного заходу ОСОБА_3 на даній стадії судового розгляду.

Зокрема, доводи сторони захисту щодо тривалого перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, в даному випадку суд вважає необґрунтованими через те, що тривалість судового розгляду викликана об`єктивними чинниками, зокрема такими, як складність кримінального провадження.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, на даному етапі не встановлено та стороною захисту не доведено.

Тобто, суд вважає, що обставини, регламентовані ст. 177, п. 2 ч. 1 ст. 194, КПК України, є дійсними.

Зокрема, суд зазначає, що 31 січня 2022 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва відносно ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

У подальшому, відповідно до вимог ст. 615 КПК України, постановою першого заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_11 від 24.03.2022 року продовжено строк дії ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 31.01.2022 року до 29.04.2022 року включно.

Зокрема, 27 квітня 2022 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва продовжено строк тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до 29.05.2022 року включно, з якої вбачається, що під час розгляду клопотання, слідчим суддею було розглянуто питання щодо доводів захисту про відсутність підстав станом на 24.03.2022 року для прийняття прокурором рішення, у порядку ст. 615 КПК України, про продовження строку дії ухвали слідчого судді від 31.01.2022 року.

Так, зі змісту вказаної вище ухвали слідчого судді від 27.04.2022 року вбачається, що згідно з ч. 2 ст. 615 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою чи постанови прокурора про тримання під вартою, прийнятої відповідно до вимог та з урахуванням обставин, передбачених цією статтею, може бути продовжений до одного місяця керівником відповідного органу прокуратури за клопотанням прокурора або за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, а оскарження власне такого рішення відбувається у порядку ч. 4 ст. 615 КПК, яка передбачає, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора, прийняті або вчинені на виконання повноважень, визначених частиною першою цієї статті, розглядаються судом, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення, після забезпечення його функціонування в іншій місцевості або найбільш територіально наближеним до нього судом, а не у порядку ст. 199 того ж Кодексу. При розгляді питань визначених ст. 199 КПК слідчий суддя перевіряє саме питання наявності рішення визначеного ч. 2 ст. 615 КПК та віднесеність діяння до злочинів указаних в ч. 1 ст. 615 указаного Кодексу (чи йдеться про осіб, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109 - 115, 121, 127, 146, 1461, 147, 152, 153, 185, 186, 187, 189 - 191, 201, 258 - 2583, 260 - 2631, 294, 348, 349, 365, 377 - 379, 402 - 444 Кримінального кодексу України, а у виняткових випадках також у вчиненні інших тяжких чи особливо тяжких злочинів), а не його правомірність з будь-яких інших підстав, адже ст. 194 КПК не передбачає за наслідками розгляду клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу процесуального рішення про скасування такого типу постанови прокурора, у той час, як така можливість (скасування) є дійсною, згідно ст. ст. 307, 615 КПК, під час розгляду скарги на відповідне рішення. Згідно зі ст. 110 КПК України, постанова слідчого, дізнавача, прокурора, прийнята в межах компетенції згідно із законом, є обов`язковою для виконання та відповідно до ст. 305 того ж Кодексу подання скарги на рішення чи дії прокурора під час досудового розслідування не зупиняє виконання рішення чи дію прокурора, а тому, за цих умов в сукупності, вихід слідчого судді за межі дискреції є неприйнятним, адже способи контролю слідчого судді обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою(див. постанову ВП ВС від 04.04.2019 у провадженні № 11-945сап18).

Виходячи з наведеного, суду звертає увагу, що стороною захисту не надано будь-якої інформації з приводу того, що постанова першого заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Києва від 24.03.2022 року про продовження строку дії ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 31.01.2022 року була предметом оскарження і таких клопотань, скарг не заявлялося і під час підготовчого судового засідання.

Зокрема, відповідно до ст. 29 КПК України, кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою. Особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Так, як вже зазначалося в ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 22.03.2023 року, відповідно до якої розглядалося клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченому ОСОБА_3 під вартою, то під час підготовчого судового засідання та під час судового розгляду за участі захисника неодноразово з`ясовувалось в обвинуваченого ОСОБА_7 питання щодо розуміння ним української мови. Під час встановлення у підготовчому судовому особи обвинуваченого, останній зазначив, що проживає на території України з 2018 року, навчався у Харківському політехнічному університеті, працював на території України та розуміє і читає українською мовою і взагалі не потребував перекладача, на всі поставлені судом питання надавав відповіді. У подальшому, обвинувачений зазначив, що розуміє українську мову, однак, для зручності прохав надати йому можливість скористатися послугами перекладача з української на російську, що і було зроблено та наступні судові засіданні проводилися за участі перекладача. Суд звертає увагу, що жодного разу, обвинувачений не зазначав про необхідність перекладача саме на туркменську мову, так як вказував, що йому все зрозуміло. Крім того, під час підготовчого судового засідання прокурором було надано розписку від обвинуваченого, про те, що останній не потребує перекладача. У подальшому, ОСОБА_3 було вручено обвинувальний акт з перекладом на російську мову та останнім було власноруч написано російською мовою, що він обвинувальний акт отримав без будь-яких зауважень. Зокрема, обвинувачений сам зазначав, що вміє писати та читати російською й українською мовами. Крім того, під час судового засідання обвинувачений на запитання суду зазначив, що навчаючись в Україні у м. Харкові, весь навчальний процес здійснювався українською мовою тривалий час проживає на території України.

Таким чином, підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_3 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає і його дію слід продовжити, задовольнивши тим самим, клопотання прокурора повністю, а в частині задоволення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з тримання під вартою, слід відмовити.

Однак, продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_3 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи із системного аналізу положень ч. ч. 3, 4 ст. 183 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, враховуючи тривалість тримання ОСОБА_7 під вартою, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання сторони захисту в частині визначення обвинуваченому розміру застави як альтернативного запобіжного заходу, відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. На думку суду, саме такий розмір застави надасть можливість забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Підстав для беззаперечної неможливості застосування такого альтернативного запобіжного заходу на даній стадії кримінального провадження з урахуванням його тривалості, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 194, 331, 369, 372 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченому ОСОБА_3 під вартою - задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строком не більше двох місяців - до 04 листопада 2023 року включно.

Клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_3 заставу в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідно становить 536 800 грн., яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Дніпровського районного суду м. Києва (Отримувач: ТУДСАУ в місті Києві, , МФО: 820172, Банк: Державна казначейська служба України м. Київ, р/р № UA1012089), у разі внесення якої він підлягає звільненню з-під варти.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на обвинуваченого, у разі внесення застави, наступні обов`язки: прибувати до суду із встановленою періодичністю; не відлучатися із м. Києва без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; носити електронний засіб контролю.

Визначити 2-місячний термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, з дня внесення застави.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі порушення ним обов`язків, покладених на нього у цій ухвалі, застава звертається у дохід держави.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України для виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий суддя: