Справа № 456/1998/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1165/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою прокурора Стрийської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 листопада 2022 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ,

з участю прокурорів ОСОБА_6 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

законного представника ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Санкт Петербурга, російської федерації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 289 КК України, виправдано на підставі п.2 ч. 1 ст. 284, абз.2 ч.1 ст. 373 КПК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу інкримінованого кримінального правопорушення, та закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000208 04 лютого 2017 року.

Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Вирішено питання з процесуальними витратами і речовими доказами.

Відповідно до вироку, згідно обвинувального акта ОСОБА_7 органом досудового розслідування пред`явлено обвинувачення у тому, що він, будучи неповнолітнім, у квітні 2015 року у вечірній час, точної дати та часу в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим, перебував біля господарства ОСОБА_13 , що на АДРЕСА_1 , де побачив припаркований на узбіччі дороги мотоцикл марки «Днепр 11 (МТ)», який належав ОСОБА_12 та в цей час у нього виник умисел на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом. Так, ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, всупереч волі ОСОБА_12 , який дозволу на розпорядження транспортним засобом не давав, для задоволення своїх особистих потреб, за допомогою ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , яким про вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом відомо не було, перемістив мотоцикл «Днепр 11 (МТ)» н.з. НОМЕР_1 , шляхом буксирування від господарства ОСОБА_13 до господарства ОСОБА_16 , що в АДРЕСА_1 . В подальшому, ОСОБА_7 мотоцикл «Днепр 11 (МТ)», яким незаконного заволодів, розібрав на запчастини, частину яких віддав ОСОБА_17 , а решту - залишив у приміщенні новобудови ОСОБА_16 . Своїми умисними діями ОСОБА_7 завдав матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_12 на суму 4 419,66 грн.

В апеляційній скарзі прокурор Стрийської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 покликається на те, що вирок суду є незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення суд, взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Акцентує, що з врахуванням показань потерпілого ОСОБА_12 , його мами ОСОБА_18 та свідка ОСОБА_19 , потерпілий використовував даний мотоцикл не менше року, що доводить те, що крадіжка мотоцикла не могла бути здійснена у тому ж році, що й придбання мотоцикла, тобто у 2014 році.

Наголошує, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 доводиться зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_12 , заявою свідка ОСОБА_20 від 03 лютого 2017 року, показаннями свідка ОСОБА_21 .

Крім цього, апелянт покликається на те, що винуватість, а також така обставина, як час вчинення злочину у квітні 2015 року, доводиться і сукупністю письмових та речових доказів.

Вважає, що слід критично оцінювати показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_22 , які надані в судовому засіданні щодо дати вчинення кримінального правопорушення у квітні 2014 року, оскільки вони змінили раніше надані показання під час досудового розслідування про те, що подія мала місце 2 роки тому, тобто у квітні 2015 року, та які зафіксовано при проведенні слідчого експерименту із застосуванням відеофіксації.

Зазначає, що показання вищеперелічених свідків спростовуються дослідженими у суді доказами, а саме показаннями потерпілого ОСОБА_12 та інших свідків, які є логічними і послідовними, а також письмовими доказами, зокрема фотографією від 14 травня 2014 року, наданою потерпілим.

Вважає, що слід додатково дослідити заяву потерпілого ОСОБА_12 від 03 лютого 2017 року, протокол проведення слідчого експерименту із потерпілим ОСОБА_12 від 15 червня 2017 року, протокол проведення слідчого експерименту із свідком ОСОБА_15 від 15 червня 2017 року із додатком диском із відеофіксацією слідчої дії, протоколом проведення слідчого експерименту із свідком ОСОБА_14 від 19 червня 2017 року із додатком - диском із відеофіксацією слідчої дії, фотографію із зображенням дитини на мотоциклі, надану потерпілим ОСОБА_12 та долучену судом до матеріалів провадження, заяву свідка ОСОБА_20 від 03 лютого 2017 року, допитати потерпілого ОСОБА_12 , дослідити записи усних показів наданих суду першої інстанції свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 .

Просить скасувати вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 листопада 2022 року, постановити новий, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі (в редакції ч.1 ст. 289 КК України станом на час учинення злочину, з врахуванням норми статті 5 КК України).

Відповідно до вимог п.2 ч.2 ст. 106, ч.5 ст. 74, ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного судом, покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

На апеляційну скаргу прокурора захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 подав заперечення, в якому зазначає, що доводи сторони обвинувачення є голослівними, а апеляційна скарга безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення.

Вважає, що події, які стали предметом розгляду, мали місце у квітні 2014 року і станом на цей час ОСОБА_7 не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України.

На переконання сторони захисту, зібрані та досліджені під час судового розгляду кримінального провадження докази доводять невинуватість ОСОБА_7 в інкримінованому кримінальному правопорушенні.

Щодо дослідження судом першої інстанції протоколу додаткового допиту ОСОБА_12 та свідків зазначає, що такі були долучені прокурором і містилися в матеріалах справи та були описані судом, однак суд чітко вказав, що джерелом доказів є саме показання даних осіб, надані у судовому засіданні і саме цим показанням суд і надав оцінку.

Просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 листопада 2022 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурорів, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та виступ його захисника адвоката ОСОБА_10 і законного представника ОСОБА_11 про заперечення такої та залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він, будучи неповнолітнім, незаконно заволодів транспортним засобом.

Мотивом ухвалення реабілітуючого рішення суд зазначив те, що стороною обвинувачення не надано суду належних та допустимих доказів, які б прямо вказували на вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 інкримінованого йому за ч.1 ст.289 КК України кримінального правопорушення, у квітні 2015 року. Натомість, суд вважає доведеним час вчинення діяння у квітні 2014 року, тобто у той час, коли неповнолітній не досягнув віку, з якого настає кримінальна відповідальність.

Так, підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, тобто сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретний злочин.

Ст. 18 КК України передбачено, що суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до Кримінального кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

За загальним правилом, кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення злочину виповнилося шістнадцять років (ч.1 ст. 22 КК України).

Надані прокурором докази, суд першої інстанції не вважає такими, що поза розумним сумнівом доводять достовірність обставин викладених у обвинувальному акті.

З цього приводу місцевий суд проаналізував представлені сторонами кримінального провадження докази та, на думку колегії суддів, мотивовано встановив відсутність одного із елементів складу злочину, а саме суб`єкта, оскільки версія сторони обвинуваченя про те, що подія злочину мала місце у квітні 2015 року грунтується лише на показаннях потерпілого ОСОБА_12 , наданих у судовому засіданні та його заяві про вчинення злочину.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, зіставивши письмові докази та протоколи слідчих дій, а також чіткі і послідовні показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_23 щодо вчинення злочину у 2014 році, із суперечливими на різних етапах кримінального провадження і судового розгляду показаннями потерпілого ОСОБА_12 , який не зміг пояснити виправлення у заяві про вчинення злочину первинної дати такого із «квітень 2014 року на квітень 2015 року», прийшов до обєктивного висновку, що наведене в сукупності із зафіксованими у процесуальних документах відомостями щодо фактичних обставин справи, дає обгрунтовані підстави для констатації факту події злочину саме у 2014 році, а отже, свідчить про те, що на момент вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України, останній не досяг віку кримінальної відповідальності, тобто не був суб`єктом злочину, що у даному випадку виключає відповідальність ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням та з огляду на досягнення станом на час постановлення вироку повноліття, унеможливлює вирішення питання про застосування щодо нього і примусових заходів виховного характеру.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що виправдовуючи ОСОБА_7 , суд також зазначив у вироку про закриття кримінального провадження.

Однак, закриття кримінального провадження є однією з форм закінчення провадження, яке застосовується у випадках, прямо передбачених ст. 284 КПК України.

Якщо суд виявить обставини визначені п.п.1 і 2 ч.1 ст. 284 КПК України під час судового розгляду, то він зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок. Якщо обставини, передбачені п.п.5, 6, 7, 8, 9, 10 ч.1 ст. 284 КПК України, виявляються під час судового провадження, а також у випадку, передбаченому п.п.2, 3 ч.2 ст. 284 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Разом з тим, незважаючи на вищенаведені норми, суд застосував дві взаємовиключні форми завершення розгляду справи, у зв`язку з чим, вирок суду у відповідності до положень ст. 408 КПК України підлягає зміні, а саме виключенню з резолютивної частини вироку суду покликання про закриття кримінального провадження.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу прокурора Стрийської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 листопада 2022 року відносно ОСОБА_7 змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку суду покликання про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000208 04 лютого 2017 року.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4