КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 24 лютого 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 24.02.2023 відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 , погодженого прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_6 у відповідності до положень ч. 5 ст. 194 КПК України, наступні обов`язки: прибувати до слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві за першою вимогою у рамках цього кримінального провадження; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Вказані обов`язки покладено на підозрюваного ОСОБА_6 строком на

_____________________________________________________________________________________

Справа № 755/2486/23 Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/1844/2023 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

два місяці з дня постановлення ухвали, тобто до 24.04.2023.

Контроль за виконанням підозрюваним ОСОБА_6 особистого зобов`язання покладено на Дніпровське управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві та Дніпровську окружну прокуратуру міста Києва.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, прокурор зазначала, що оскаржувана ухвала є незаконною, та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам кримінального провадження.

Слідчим суддею не взято до уваги те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого умисного злочину проти власності, вчиненого під час комендантської години в умовах воєнного стану, із застосуванням насильства та погрозами фізичною розправою відносно потерпілого, який є особою похилого віку.

На переконання прокурора, визнання підозрюваним винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не виключає наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та не знижує суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення.

Зокрема, підозрюваний, який раніше неодноразово судимий, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а саме у виді позбавлення волі від 7 до 10 років, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та місцезнаходження яких органом досудового розслідування не встановлено, незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні для зміни ними раніше наданих показань.

Крім того, підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки схильний до аналогічних насильницьких злочинів проти власності, офіційно не працює та не має постійного джерела доходу.

Відомості про те, що ОСОБА_6 не може утримуватися в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор» відсутні, останній не має постійного чи тимчасового місця проживання, не має засобів зв`язку, паспорта чи інших документів, що посвідчують особу, а також у нього відсутні міцні соціальні зв`язки.

На переконання прокурора, у сукупності вищевказані обставини свідчать про те, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та попередити ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Апелянт вказувала на те, що станом на день подання апеляційної скарги існують підстави для перевірки причетності ОСОБА_6 до вчинення інших кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу, думку підозрюваного ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, слідчим відділом Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000646 від 16.02.2023 року, відомості щодо якого внесені до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 16.02.2023 року, приблизно о 02 годині 00 хвилин проходив повз «Собору Хреста» по вул. Попудренка, 34-а в м.Києві, де у нього виник злочиний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, обравши об`єктом свого злочинного посягання речі та продукти харчування, що знаходились на території Собору.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, з метою обернення його на свою користь, ОСОБА_6 під приводом передачі в церкву пакету змусив охоронця ОСОБА_10 відчинити двері, після чого, задля запобігання закриття ним дверей поставив ногу під двері, та усвідомлюючи відкритий характер своїх злочинних дій, завдав цілеспрямований удар рукою в обличчя потерпілому ОСОБА_10 , від якого останній втратив рівновагу та відпустив двері, що надало ОСОБА_6 безперешкодний доступ в приміщення «Собору Хреста».

Продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , погрожуючи потерпілому ОСОБА_10 фізичною розправою, подолав у такий спосіб волю до опору з боку потерпілого та маючи вільний доступ до приміщень «Собору Хреста», в присутності ОСОБА_11 відкрито викрав банки з їжею гуманітарної допомоги, два ноутбуки та у ОСОБА_10 мобільний телефон марки «Samsung Duos», ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ:2 НОМЕР_2 , вартістю 700 гривень, із сім-карткою мобільного оператора «Водафон», вартістю 50 гривень, залишок на рахунку якого становив 80 гривень.

Після цього, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 830 гривень.

23.02.2023 ОСОБА_6 вручено повідомлення про підозру у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, в умовах воєнного стану, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 186 КК України.

24.02.2023 слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 , в якому просив застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 24.02.2023 відмовлено у задоволенні клопотання слідчого, та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, із покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 24.04.2023.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 1 ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Згідно частин 1, 4 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

У справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, відповідно до п. 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Зенцов і інші проти Російської Федерації», до визнання винним обвинувачений повинен вважатися невинним, і мета даного положення, по суті, вимагає попереднього звільнення, якщо тривале утримання під вартою більш не являється обґрунтованим.

Особа, обвинувачувана у вчиненні злочину, має бути завжди звільнена до суду, за винятком випадків, коли Держава може довести, що існують «істотні і достатні» причини для обґрунтування безперервного утримання під вартою».

На переконання колегії суддів, вказані вимоги слідчим суддею належним чином дотримані.

Дійшовши висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та можливість застосування щодо нього запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та обґрунтовано визнано доведеним вказані у клопотанні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжити кримінальне правопорушення.

Разом з тим, слідчим суддею встановлено, що прокурором не доведено неможливість застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

З такими висновками погоджується колегія суддів, та звертає увагу на недоведеність органом досудового розслідування тих обставин, що встановлені у кримінальному провадженні ризики мають такий ступінь небезпеки та вірогідності, якому зможе запобігти лише винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Як під час розгляду судом першої інстанції клопотання про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і під час апеляційного розгляду, стороною обвинувачення не доведено обставин, які дають підстави для висновків, що з урахуванням процесуальної поведінки підозрюваного та конкретних обставин інкримінованого йому злочину, інші запобіжні заходи, окрім тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, наведеним слідчим у клопотанні, не забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу.

Враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вказаному злочині, дані про особу ОСОБА_6 , відсутність відомостей про невиконання підозрюваним покладених на нього обов`язків за час досудового розслідування, та процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, із покладенням на ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дослідив всі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення, в повній мірі врахував вимоги статті 194 КПК України та за відсутністю доведених обставин, які б слугували підставою для застосування виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання слідчого, застосувавши до підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

Доводи, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі стосовно обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення та наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, враховані слідчим суддею при прийнятті рішення про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, який, на думку колегії суддів, співмірний з існуючими ризиками, особою підозрюваного, та підстав вважати його занадто м`яким колегія суддів не убачає.

Апеляційна скарга не містить та прокурором не наведено обставин, які дають підстави для висновків, що з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення та процесуальної поведінки підозрюваного, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання не зможе запобігти встановленим у кримінальному провадженні ризикам.

Посилання апелянта на те, що на даний час існують підстави перевірки причетності ОСОБА_6 до вчинення інших кримінальних правопорушень, не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки прокурором не надано доказів на підтвердження наявності повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 179, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 24 лютого 2023 року , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3