Провадження № 1-кс/204/2709/23
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю підозрюваного ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

28 липня 2023 року слідчий СВ ВП № 6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , за погодженням з прокурором Західної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що 09.03.2023 близько 11:00 години, більш точний час в ході слідства не встановлений, ОСОБА_4 , проходячи повз буд. АДРЕСА_2 , вирішив зайти до свого знайомого, який раніше проживав у вищезазначеному будинку. Після чого ОСОБА_4 , через незачинені двері, не маючи на те законних підстав, проник у будинок та в подальшому, через незачинені двері, проник у кімнату № НОМЕР_1 , де відпочивав раніше йому не знайомий ОСОБА_7 . Побачивши поряд з ОСОБА_7 мобільний телефон, який був на зарядці, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою наживи, перебуваючи за вказаною вище адресою та у вказаний час, ОСОБА_4 , скориставшись тим, щопотерпілий ОСОБА_7 спить, таємно, шляхом вільного доступу, з тубми, яка розташована в спальній кімнаті, взяв мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі МІ «A2 Lite» в корпусі чорного кольору з imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 , який належить потерпілому ОСОБА_7 , та зарядний пристрій, який для потерпілого не має матеріальної цінності. Після чого, ОСОБА_4 , тримаючи при собі вищевказане майно, покинув місце вчинення злочину та розпорядився майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на суму 3100 гривень 00 копійок. З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 , підозрюється у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному з проникнення у житло, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. У вчиненні вказаного кримінального правопорушення підозрюється: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Шекі Азербайджанської Республіки, громадянин України, який має середню освіту, не працюючий, розлучений, на утриманні неповнолітніх дітей не маючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: 02.10.2006 Орджонікідзевським районним судом міста Харкова за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 310, ч. 2 ст. 315, ч. 2 ст. 70, 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. 24.03.2023 року ОСОБА_4 , в порядку ст.ст. 276-278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Підозра відносно ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України підтверджується та обґрунтовується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: заявою про вчинення кримінальне правопорушення; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 ; протоколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_4 від 24.03.2023, а також іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності. В діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченогоч. 4 ст. 185 КК України, за які законом передбачене покарання у вигляді позбавленням волі строком від п`яти до восьми років. Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000284 виникла необхідність у застосуванні до підозрюваного ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки існують ризики того, що він може вчинити дії передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, виходячи з наступного. Так вважати, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду дають змогу наступні факти: ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає виключне покарання у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років. В органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, підозрюваний ОСОБА_4 усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, а тому з метою уникнення відповідальності, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Крім цього, в ході проведення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 з 04.07.2016 перебуває в державному розшуку як особа, яка переховується від органів досудового розслідування за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч .2 ст. 185, ч. 1 ст. 395 КК України. Слід зазначити, що ОСОБА_4 постійного місця проживання та офіційного місця роботи не має, міцних соціальних зв`язків не має, тобто відсутні соціальні важелі впливу, що зможуть утримати підозрюваного за місцем мешкання, що вказує на можливість переховування останнього від органу досудового розслідування та суду. 11.04.2023 винесено постанову про оголошення в розшук підозрюваного та зупинення досудового розслідування, оскільки за місцем мешкання підозрюваний не проживав та його місце знаходження будо невідоме. Зазначене підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вважати, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення дають змогу наступні факти: Так, ОСОБА_4 маючи не зняту та непогашену судимість, на шлях виправлення не став та повторно вчинив умисний злочин, що свідчить про те, що підозрюваний схильний до вчинення кримінальних правопорушень. Слід також зауважити, що підозрюваний не має офіційних джерел доходів, а злочин, в якому він підозрюється, вчинявся ним з корисливих мотивів, тобто вчинений злочин є способом забезпечення підозрюваним свого побуту та життєвих потреб. Таким чином, є всі підстави вважати, що ОСОБА_4 може вчиняти інші кримінальні правопорушення. З урахуванням викладеного, є підстави вважає, що менш суворі запобіжні заходи не здатні забезпечити запобігання вищевказаним ризикам, оскільки: запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не відповідає тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення; застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки є недоцільним з урахуванням того, що підозрюваний не працевлаштований, не залучений до будь-якої іншої суспільно-корисної справи в колективі, члени якого заслуговували б на довіру; застосування застави як запобіжного заходу на думку органу досудового розслідування є недоцільним, оскільки підозрюваний не працює, не навчається, тобто заробітну плату, стипендію, соціальні виплати або виплати за цивільно-правовими договорами не отримує; запобіжний захід у вигляд домашнього арешту не здатний забезпечити запобігання вищезазначеним ризикам, оскільки ОСОБА_4 , не має постійного місця проживання, перебуває у в державному розшуку як особа, яка переховується від органів досудового розслідування за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч .2 ст. 185, ч. 1 ст. 395 КК України, а отже, на думку органу державного обвинувачення, не забезпечить належної поведінки підозрюваного. На підставі викладеного, вважаю, що з урахуванням реальної наявності вказаних ризиків, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, можливо лише при застосуванні до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Тому, слідчий звертається до суду з даним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання та просив його задовольнити.

Підозрюваний не заперечував проти задоволення клопотання.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує положення ст. 178 КПК України, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, репутацію підозрюваного, його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, роботи.

У ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України.

Відповідно до приписів ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Так, прокурором у судовому засіданні зазначено, що існують ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також вчинити нове кримінальне правопорушення. Всі зазначені вище ризики знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому, в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамедов проти Росії» від 01 червня 2006 року, зазначено, що «суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявник переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Відповідно до конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії» та «Ігнатов проти України», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, враховую вимоги п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У судовому засідання прокурором було повністю обґрунтовано той факт, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе запобігти ризикам, наявність яких встановлена у судовому засіданні.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, відсутність постійного місця роботи, а також враховуючи, що існують ризики, що підозрюваний з метою уникнення відповідальності за вчинення кримінального правопорушення в якому він підозрюється може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також вчинити нове кримінальне правопорушення, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178, 182-186, 193-197, 205 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на 60 діб, в межах строку досудового розслідування, тобто до 7 вересня 2023 року.

Ухвалу направити до СВ ВП № 6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області - для виконання.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1