ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/161/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.7 ст.111-1 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2023 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рогове Новопсковського району Луганської області, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах України (в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що надають публічні послуги) на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна.

Також, цим вироком вирішено питання щодо судових витрат та про долю речових доказів, а також про початок строку відбування основного і додаткового покарань.

Згідно вироку, відповідно до статей 1-3, 6 Конституції України - Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна правова держава. Суверенітет України поширюється на всю її територію. Україна є унітарною державою. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі статтями 17, 19, 65, 68 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. На території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом. На території України не допускається розташування іноземних військових баз. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Встановлено, що 24.02.2022 російською федерацію здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України, у зв`язку із чим розпочато ведення агресивної війни проти України та захоплення її території.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Законом України від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ.

Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Законом України від 15.03.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ.

Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб.

Законом України від 21.04.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ.

Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.

Законом України від 22.05.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ.

Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 строком на 90 діб.

Законом України від 15.08.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ.

Внаслідок ведення агресивної війни з боку російської федерації проти України, на початку березня 2022 року м. Старобільськ Луганської області захоплено збройними силами російської федерації спільно з незаконними збройними формуваннями так званої «Луганської народної республіки» (далі - «ЛНР»).

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.05.2022 № 100 внесені зміни до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75 та викладено в новій редакції перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 24.05.2022. Згідно зазначеного переліку, Старобільська міська територіальна громада Старобільського району Луганської області, перебуває під тимчасовою окупацією та в оточенні (блокуванні) з боку РФ і незаконних збройних формувань «ЛНР».

ОСОБА_8 , будучи громадянином України, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалася приблизно о 04 годині ранку 24.02.2022 повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, усвідомлюючи російську агресію проти України, з метою переслідування своїх корисливих інтересів, а саме отримання відповідної посади у незаконному правоохоронному органі в місті Старобільськ Луганської області, та відповідно наділенням його функціями керівника такого незаконного правоохоронного органу, тобто керівника Міжрайонного реєстраційно-екзаменаційного відділення (МРЕВ) «управління державної інспекції безпеки дорожнього руху (УДІБДР) МВС ЛНР», створених на тимчасово окупованій території, а саме в окупаційній адміністрації держави-агресора (Старобільська окупаційна адміністрація), приблизно в період часу з 03.03.2022 по 01.04.2022, більш точний час встановити з об`єктивних причин не виявилось можливим, перебуваючи на території міста Старобільськ Луганської області, маючи умисел на зайняття посади у незаконному правоохоронному органі у місті Старобільськ Луганської області, та, реалізуючи його вступив у злочинну змову з окупаційними військами російської федерації та представниками НЗФ, так званої «ЛНР», та, отримавши від них пропозицію очолити Міжрайонне реєстраційно-екзаменаційного відділення (МРЕВ) «управління державної інспекції безпеки дорожнього руху (УДІБДР) МВС ЛНР» у місті Старобільськ Луганської області, в порушення вимог Конституції та Законів України добровільно, умисно, протиправно погодився на вказану пропозицію.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_8 , у період часу з 03.03.2022 по 01.04.2022, більш точний час встановити з об`єктивних причин не виявилось можливим, будучи громадянином України, перебуваючи на території міста Старобільськ Луганської області, зі своїх особистих мотивів та бажання очолити незаконний правоохоронний орган, погоджуючись на пропозицію представників окупаційної адміністрації держави-агресора-російської федерації та представників незаконних збройних формувань так званої «ЛНР», ОСОБА_8 умисно, добровільно, протиправно зайняв посаду керівника Міжрайонного реєстраційно-екзаменаційного відділення (МРЕВ) «управління державної інспекції безпеки дорожнього руху (УДІБДР) МВС ЛНР» у місті Старобільськ Луганської області, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території - в місті Старобільськ Луганської області, де діє окупаційна адміністрації держави-агресора, незаконних збройних формувань, так званої «ЛНР» - Старобільська окупаційна адміністрація.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 просить вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2023 року скасувати та закрити кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 , на підставі п.1 та п.3 ч.1 ст.284 КПК України. Свої вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено усі фактичні обставини справи, суд першої інстанції фрагментарно та формально надав оцінку доказам, без їх сукупності в цілому та з порушенням норм процесуального права. Зокрема зазначає, що:

судом першої інстанції не надано належної оцінки відомостям про внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку досудового розслідування по даному кримінальному правопорушенні оскільки, із витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань від 15 квітня 2022 року не вбачається відомостей про особу заявника за зверненням котрої були внесені відомості до реєстру про вказане кримінальне правопорушення, а виключно містяться відомості про самостійне виявлення прокурором кримінального правопорушення без зазначення ідентифікуючих даних про особу, також матеріали справи не містять відомостей про передачу прокурором, котрим були внесені відомості до реєстру про вчинене кримінальне правопорушення, наявних у нього матеріалів до відповідного органу досудового розслідування.

10 серпня 2022 року заступник Генерального прокурора України ОСОБА_9 , розглянувши матеріали кримінального провадження №0000095 від «15» квітня 2022 року встановив, що необхідні слідчі дії, в тому числі спрямовані на розшук підозрюваного досудовим розслідуванням не здійснюються, а відтак, доручив здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні слідчому відділу УСБУ в Тернопільській області в супереч вимогам ст. 218 КПК України, де вказано, що досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.

речовий доказ - оптичний носій інформації CD-R Verbatim 700МВ, який долучено до протоколу в рамках розслідування кримінального провадження №0000095 від «15» квітня 2022 року, за фактом незаконного заняття посади керівника МРЕВ на тимчасово окупованих територіях та проставлено підпис слідчого ОСОБА_10 , не був належним чином упакований, що забезпечило б його цілісність на належне зберігання як оригіналу.

постановою від 25 серпня 2022 року начальником СВ УСБУ в Тернопільській області полковником юстиції ОСОБА_11 відновлено досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000095 від «15» квітня 2022 року та надано доручення старшому слідчому-криміналісту слідчого відділу УСБУ в Тернопільській області капітану юстиції ОСОБА_12 , однак, вказане доручення слідчому ОСОБА_12 видано без визначення групи слідчих в даному кримінальному провадженні, а тому досудове розслідування здійснювалось неуповноваженими на те особами і тому усі докази, які здобуті піл час нього є недопустимими.

суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що матеріали справи не містять жодних доказів про порядок отримання із відповідними доказами отримання інформації в Державної міграційної служби на предмет даних облікових карток ОСОБА_8 для направлення їх для порівняльного аналізу з метою встановлення відповідності особи, котра зображена на відеоматеріалах, а тому висновок експерта не може бути допустимим доказом підтвердження факту встановлення особи, оскільки такий висновок ґрунтується на джерелі доказів, яке є неналежним (відповідно до доктрини «плодів отруйного дерева»).

є сумнівними свідчення свідка ОСОБА_13 про те, що сервісний центр він впізнає виключно за зовнішніми ознаками, однак внутрішня його сторона повністю відрізняється від тої, котра була до вторгнення, оскільки сторона захисту не вбачає достовірності повідомлених ним даних, так як таких схожих ззовні приміщень на території України та за її межами безліч і впевнитись про схожість будівлі на відео з будівлею територіального сервісного центру в місті Старобільськ мало ймовірна.

оскільки «базові докази» отримані з грубим порушенням порядку, встановленому КПК їх слід визнати недопустимими та всі інші докази, які є похідними від них, є також недопустимими;

частина 7 статті 111-1 КК України для утворення складу кримінального правопорушення передбачає наявності прямого умислу в діях ОСОБА_8 на добровільне зайняття посади в незаконних судових або правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, що стороною обвинувачення не доведено та судом першої інстанції не перевірено.

В судове засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце апеляційного розгляду матеріалів даного кримінального провадження шляхом опублікування повісток про виклик до суду на офіційному веб-сайті Тернопільського апеляційного суду та газеті «Урядовий кур`єр».

З урахуванням викладеного, положень ч.3 ст.323, ч.1 ст.405 КПК та вимог кримінального процесуального закону щодо розумності строків апеляційного розгляду, колегією суддів прийнято рішення про розгляд апеляційної скарги сторони захисту за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав і просив вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2023 року скасувати та закрити кримінальне провадження; думку прокурора, який заперечив проти доводів захисника і просив залишити вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції з`ясував наступне.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою матеріалів провадження в ході апеляційного розгляду встановлено, що зазначених вимог суд першої інстанції дотримався належним чином і розглянув дане кримінальне провадження у порядку спеціального судового розгляду.

Ухвалюючи обвинувальний вирок відносно ОСОБА_8 за ч.5 ст. 111-1 КК України, суд першої інстанції проаналізував зібрані у кримінальному провадженні докази для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні умисних дій, що полягали у колабораційній діяльності, ґрунтується на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та оцінених судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, про що у вироку відповідно до ст.374 КПК України наведено докладні мотиви.

Порушень норм кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого, на кваліфікацію його дій, та які б могли бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Зокрема, на підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на докази, які були зібрані в ході досудового розслідування і досліджені під час судового розгляду.

Так, даними протоколів огляду від 26.04.2022р. та від 01.06.2022р. з додатками, підтверджується наявність на інтернет-сторінці (ресурс Youtube) публікації під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », на Інтернет-сторінці (ресурс Instagram) публікації під назвою «В освобожденном Старобельске приступили к выполнению своих обязанностей сотрудники МРЄО у ГИБДД, отделения миграционной службы и у ГСО МВД ЛНР», а також на інтернет сайті так званого «МВД ЛНР» публікації під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОТДЕЛЕНИЯ МИГРАЦИОННОЙ СЛУЖБЫ И УГСО МВД ЛНР».

Дані зазначених протоколів підтверджуються і дослідженими судом першої інстанції відеозаписами, які є додатками до протоколів огляду інтернетсторінок.

Зміст зазначених публікацій в сукупності з даними, що містять у висновку експерта від 10.09.2022 №129 із ілюстративною таблицею № НОМЕР_1 , беззаперечно підтверджують, що на них зображено саме ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який будучи громадянином України, після повномасштабного вторгнення російських військ на територію України, в березні-квітні 2022 року добровільно зайняв посаду в незаконному правоохоронному органі в місті Старобільськ Луганської області, а саме - керівника Міжрайонного реєстраційно-екзаменаційного відділення (МРЕВ) «управління державної інспекції безпеки дорожнього руху (УДІБДР) МВС ЛНР», створених на тимчасово окупованій території, а саме в окупаційній адміністрації держави-агресора (Старобільська окупаційна адміністрація).

Даними наведених проколів та висновків експерта, а також іншими доказами, які детально проаналізовані у вироку судом першої інстанції, підтверджується, що ОСОБА_8 , зайнявши вказану посаду в окупаційній адміністрації держави-агресора, здійснював відповідні організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції керівника МРЕВ, яке входить до структури так званого Министерства внутренних дел Луганской народной Республики, тобто організовував роботу підрозділу окупаційного органу влади.

Наведені об`єктивні дані виявлених в ході досудового розслідування відеозаписів, які детально проаналізовані у вироку, узгоджуються з показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_14 , який до повномасштабного вторгнення російської федерації працював на посаді начальника територіального сервісного центру 4443. Свідок в судовому засіданні ОСОБА_14 підтвердив, що зображене на вказаних відео приміщення це будівля Старобільського сервісного центру, що за адресою - вул. Старотаганрозька, 107-А м. Старобільськ, Луганської області. У березні 2022 року він покинув м. Старобільськ, яке захопили представники рф.

Доводи апеляційної скарги про неточність показань свідка ОСОБА_14 щодо будівлі сервісного центру не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки з показань вказаного свідка видно, що він точно упізнав приміщення сервісного центру за його зовнішнім виглядом, а щодо обстановки всередині приміщення зазначив, що відбулось його переобладнання.

Версія сторони захисту про недоведеність поза розумним сумнівом факту добровільності співпраці обвинуваченого з представниками, так званої «ЛНР», апеляційний суд спростовується даними наведених у вироку доказів, а тому оцінюється апеляційним судом як намагання пом`якшити відповідальність обвинуваченого за вчинене.

Так, наведеними у вироку доказами у їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, дослідженими судом фото та відеоматеріалами, здобутими в результаті оглядів мережі Інтернет, уповноваженими на це суб`єктами досудового розслідування, установлено, що обвинувачений ОСОБА_8 добровільно бере участь у відкритті підрозділу правоохоронного органу, який очолює, своїми діями підтримує створення урочистої обстановки під час цієї події, особисто проголошує про початок роботи підрозділу і вже вчинені реєстраційні дії від імені окупаційного незаконного органу влади, що вказує на суспільну небезпечність його протиправних дій.

При цьому, встановлені його дії є беззаперечним свідченням невимушеності його поведінки, відсутності будь-якого примусу щодо нього, а відтак, і цілковитої добровільності його дій та очевидного усвідомлення суспільно небезпечного характеру своїх дій, передбачання їх суспільно-небезпечних наслідків.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими твердження захисника про наявність підстав для виправдання ОСОБА_8 з наведених в апеляційній скарзі підстав.

Так, відсутність у витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань від 15 квітня 2022 року відомостей про особу заявника за зверненням котрої були внесені відомості до реєстру про вказане кримінальне правопорушення, а наявність запису про самостійне виявлення прокурором кримінального правопорушення, не суперечить вимогам ст.214 КПК України, згідно якої слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування.

Доводи захисника про відсутність відомостей про передачу прокурором, котрим були внесені відомості до реєстру про вчинене кримінальне правопорушення, наявних у нього матеріалів до відповідного органу досудового розслідування спростовуються наявною в матеріалах провадження постановою заступника керівника Луганської обласної прокуратури ОСОБА_15 від 15 квітня 2023 року про доручення СУ ГУНП в Луганській області проводити досудове розслідування в цьому кримінальному провадженні (т.1 а.к.п.101-102).

Також безпідставними є доводи сторони захисту щодо незаконності постанови заступника Генерального прокурора України ОСОБА_16 від 10 серпня 2022 року про передачу матеріалів кримінального провадження №0000095 від «15» квітня 2022 року для здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні слідчому відділу УСБУ в Тернопільській області, оскільки в даному випадку досудове розслідування було розпочато СУ ГУНП в Луганській області з дотриманням вимог ч.1 ст.218 КПК України, а в подальшому підслідність цього провадження прокурор з дотриманням вимог ч.2 ст.216 КПК та Закону України №2201-ІХ визначив за слідчим відділом ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях (т.1 а.к.п.110-111). В подальшому заступник Генерального прокурора ОСОБА_17 постановою від 10 серпня 2023 року доручив здійснення досудового розслідування цього кримінального провадження слідчому відділу УСБУ в Тернопільській області. Вказана постанова винесена відповідно до повноважень заступника Генерального прокурора, наданих ч.5 ст.36 КПК України, повністю відповідає вимогам ст.ст. 110,216,218 КПК України, є обґрунтованою і вмотивованою. Зокрема, в постанові вказано, що підставою для зміни органу досудового розслідування є не лише його неефективність, як про це вказує захисник в апеляційній скарзі, а також і об`єктивні обставини, які унеможливлюють функціонування органу досудового розслідування на території Луганської області, майже вся територія якої є окупованою і на ній відбуваються активні бойові дії.

Доводи захисника про недопустимість як доказу даних відеозаписів, що зафіксовані на оптичному носії інформації CD-R Verbatim 700МВ, через те, що під час досудового розслідування не було забезпечено його належне упакування, цілісність та зберігання як оригіналу, суперечать положенням ст.99 КПК України, статтям 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Так, аудіо-, відеозаписи, які додані до протоколів огляду, є електронними (комп`ютерними) доказами в розумінні пунктів 1, 3 ч.2 ст.99 КПК України. Згідно з частинами 3, 4 ст.99 КПК України оригіналом електронного (комп`ютерного) документа є його відображення, якому надається таке ж значення, як документу. Дублікат документа (документ, виготовлений таким самим способом, як і його оригінал), а також копії інформації, у тому числі комп`ютерних даних, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, електронних комунікаційних системах, інформаційно-комунікаційних системах, комп`ютерних системах, їх невід`ємних частинах, виготовлені слідчим, прокурором із залученням спеціаліста, визнаються судом як оригінал документа.

У випадку зберігання електронного документа на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа (ч. 2 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Матеріальний носій - лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки тоді, коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Усі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

В даному випадку усі відеозаписи, які зафіксовані на доданих до протоколів огляду оптичних дисках, були досліджені судом першої інстанції за участю сторони захисту у відкритому судовому засіданні. При цьому, не встановлено жодних відомостей про неможливість відтворення цих записів через неналежне їх зберігання чи будь-яких суперечностей між змістом протоколів слідчих дій ті даними доданих до них відеозаписів.

На підставі наведеного та беручи до уваги усталену практику Касаційного кримінального суду Верховного Суду (постанова від 29 березня 2021 року, справа № 554/5090/16-к; постанова від 22 жовтня 2021 року, справа № 487/5684/19; постанова від 22 жовтня 2020 року, справа 677/2040/16-к) апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги захисника в цій частині.

Доводи апеляційної скарги захисника, що досудове розслідування здійснювалось неуповноваженими на те особами оскільки старшому слідчому-криміналісту слідчого відділу УСБУ в Тернопільській області капітану юстиції ОСОБА_18 було надано доручення без визначення групи слідчих в даному кримінальному провадженні, є безпідставними.

Так, з матеріалів провадження видно, що після передачі заступником Генерального прокурора повноважень щодо здійснення досудового розслідування в цьому провадженні слідчому відділу УСБУ в Тернопільській області начальник цього слідчого відділу ОСОБА_11 виніс постанову від 25 серпня 2022 року про відновлення досудового розслідування і одночасно дав доручення на його проведення старшому слідчому-криміналісту слідчого відділу УСБУ в Тернопільській області капітану юстиції ОСОБА_18 , який того ж дня виніс постанову про прийняття кримінального провадження (т.1 а.к.п.124-127).

Вказане доручення оформлене на офіційному бланку, підписане уповноваженою службовою особою і за змістом, структурою і обсягом викладеної в ньому інформації повністю відповідає вимогам КПК України, зокрема ст.39 цього Кодексу, якою визначено, що керівник органу досудового розслідування уповноважений визначати слідчого, який здійснюватиме досудове розслідування.

Наявне у матеріалах цього кримінального провадження доручення начальника слідчого відділу УСБУ в Тернопільській області ОСОБА_19 на здійснення у кримінальному провадженні №0000095 від «15» квітня 2022 року досудового розслідування слідчому О.Барабашу містить ті самі реквізити, що й постанова: посада особи керівника органу досудового розслідування, час і місце складання доручення, підстави для його винесення (статті 39, 214 КПК), номер кримінального провадження, внесеного до ЄРДР, попередню правову кваліфікацію, та вказівки щодо проведення всебічного, повного і неупередженого досудового розслідування.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд визнає безпідставними твердження сторони захисту про здійснення досудового розслідування неуповноваженим слідчим.

Аналогічні висновки викладені в постанові ККС ВС від 21 березня 2023 (справа № 336/941/19).

Крім того, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові від 31 серпня 2022 року у справі № 756/10060/17 (провадження 13-3 кс 22) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у випадку призначення експертизи слідчим, який не входить до складу визначеної у кримінальному провадженні слідчої групи, суд, вирішуючи питання про допустимість даних висновку експерта як доказів, повинен у межах доводів сторін перевірити, чи призвів спосіб призначення експертизи до порушення тих чи інших прав і свобод людини, передбачених Конвенцією та/або Конституцією України. У разі визнання доказів недопустимими суд має вмотивувати свої висновки про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначивши, які саме й чиї права і свободи було порушено і в чому це виражалося. Оцінюючи докази на предмет допустимості відповідно до критеріїв, встановлених кримінальним процесуальним законом, суд виходить з обставин конкретної справи і також повинен вмотивувати своє рішення.

При цьому Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові вказує, що в основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

Частинами 2 та 3 ст.87 КПК України передбачено безальтернативний обов`язок суду констатувати істотне порушення прав людини і основоположних свобод і визнати недопустимими засоби доказування, отримані: в результаті процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, здійснених без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози його застосування; з порушенням права особи на захист; з показань чи пояснень, відібраних із порушенням права особи відмовитися від давання показань і не відповідати на запитання, або без повідомлення про таке право; з порушенням права на перехресний допит; з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування та прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; в результаті обшуку житла чи іншого володіння особи, якщо до проведення даної слідчої дії не було допущено адвоката (абзац 7 розділу «мотиви щодо застосування норми права» постанови ВП ВС від 31 серпня 2022 року).

З огляду на зазначене суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання (абзац 10 розділу «мотиви щодо застосування норми права» постанови ВП ВС від 31 серпня 2022 року).

При цьому порушення порядку проведення процесуальної дії потребують оцінки можливого впливу на достовірність одержаних відомостей. Тобто під час оцінки джерела доказів з точки зору його допустимості необхідно також переконатися, чи позначилися або могли позначитись процесуальні порушення, якщо вони були допущені, на достовірності та повноті відомостей, які містить дане джерело.

Розглядаючи кримінальне провадження, суд зобов`язаний врахувати допущені порушення закону, які мали місце під час збирання доказів, однак такі порушення не можуть бути безальтернативною підставою для того, щоб суд залишив такі докази без оцінки, відкинувши їх як недопустимі, не з`ясувавши питання про можливий вплив відповідних процесуальних порушень і на достовірність отриманих відомостей.

В ході апеляційного розгляду не встановлено жодних даних які би вказували на те, що зазначені обставини, на які посилається сторона захисту, призвели до таких істотних порушень вимог процесуального закону, що вплинули конституційні права чи порушили інші фундаментальні права учасників судового провадження або ж обмежили в можливостях їх ефективного використання.

Також, апеляційний суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про недопустимість як доказу висновків портретної експертизи, якою встановлено відповідність особи, котра зображена на відеоматеріалах, даним облікових карток ОСОБА_8 в Державній міграційній службі.

Так, доводи сторони захисту в цій частині обґрунтовані твердженням про те, що для проведення вказаної експертизи слідчий направив експертам електрофотографічну копію облікової картки особи на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , однак в матеріалах провадження відсутні відомості про проведення слідчих дій, внаслідок яких орган досудового розслідування отримав зазначену облікову картку.

Однак, відповідно до ст.93 КПК України сторона обвинувачення уповноважена здійснювати збирання доказів не лише шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, а також і шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок.

Як видно з матеріалів кримінального провадження надана для проведення портретної експертизи електрофотографічна копія облікової картки особи на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (т.1 а.к.п.215) була отримана прокурором в цьому кримінальному провадженні разом з відповіддю підрозділу ДМС України від від 21 квітня 2022 року, тобто у встановленому КПК України порядку (т.1 а.к.п.221,223).

Інші доводи апеляційної скарги сторони захисту також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою безумовне скасування чи зміну вироку під час перегляду апеляційним судом оскарженого вироку не виявлено.

Доводи захисника в ході апеляційного розгляду, що ОСОБА_8 безпідставно інкриміновано вчинення злочину передбаченого ст.111-1 КК України в період з 03.03.2022р. по 15.03.2022р., не є підставою для скасування вироку, оскільки в ньому вказано лише період зайняття обвинуваченим посади в незаконних правоохоронних органах на тимчасово окупованій території і при цьому зазначено, що точний час вчинення цього злочину встановити з об`єктивних причин не виявилось можливим. Разом з тим, в ході судового і апеляційного розгляду не встановлено жодних обставин, які би давали обґрунтовані підстави для будь-якого сумніву в тому, що після набуття чинності Законом України №2108-IX від 03.03.2022р. і до 01 квітня 2022 року обвинувачений добровільно займав посаду в незаконному правоохоронному органі на тимчасово окупованій території.

З огляду на вказані обставини та на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, детально проаналізованих у вироку, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції правильно надав юридичну оцінку діям ОСОБА_8 та обґрунтовано кваліфікував їх за ч.7 ст. 111-1 КК України.

Призначене обвинуваченому максимальне покарання передбачене санкцією ч.7 ст. 111-1 КК України, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, з врахуванням тяжкості вчиненого злочину, його суспільної небезпечності, даних про особу обвинуваченого, передбачених законом критеріїв, які мають бути враховані при призначенні покарання, виходячи з мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання, яке за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, адекватним характеру вчинених дій і даним про особу обвинуваченого та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Вирок суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстав для його скасування і закриття кримінального провадження із наведених в апеляційній скарзі підстав не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2023 року - залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді