Провадження №1-в/127/189/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника заявника - адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 заяву адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна.

Заява мотивована тим, що 05.05.1999 ОСОБА_5 був засуджений вироком Вінницького обласного суду за статтею 19, частиною другою статті 142, частиною третьою статті 222 Кримінального кодексу України (далі - КК) (в ред. 1960 року) до покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Разом з тим, вирок в частині конфіскації майна виконаний не був, а тому правові підстави для накладення арешту на майно ОСОБА_5 відпали.

Адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні заяву підтримав та просив її задовольнити, з підстав викладених у ній.

Прокурор вважав, що заява підлягає частковому задоволенню, а саме в частині скасування арешту з квартири, на яку він був накладений. Зауважив, що строки виконання вироку сплинули, а зазначена у заяві квартира конфіскована не була.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов до такого висновку.

Згідно з пунктом 1 Розділу X Прикінцеві Положення Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) (в редакції Закону № 4651-VI) цей Кодекс набирає чинності через шість місяців з дня його опублікування. Зі змісту підпункту 1) пункту 2 Розділу X Прикінцеві Положення КПК (в редакції Закону № 4651-VI) з дня набрання чинності цим Кодексом втрачають чинність: Кримінально-процесуальний кодекс України із наступними змінами.

Відповідно до пункту 9 Розділу XІ Перехідних положень КПК (в редакції Закону № 4651-VI) запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Однак, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке. Частиною першою статті 1 КПК (в редакції Закону № 4651-VI) порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. При цьому частиною першою статті 5 КПК (в редакції Закону № 4651-VI) регламентовано, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Тобто чинне кримінальне процесуальне законодавство розмежовує поняття процесуальної дії та порядку вчинення процесуальної дії.

Обґрунтованість зазначеного висновку суду випливає і з того, що кримінально-процесуальні норми містять посилання на порядок вчинення певних процесуальних дій. Зокрема, статтею 539 КПК (в редакції Закону № 4651-VI) визначено порядок вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку.

Отже, суд дійшов до переконання, що судовий розгляд клопотання має здійснюватися в порядку, визначеному статтею 539 КПК (в редакції Закону № 4651-VI), а вирішення питання щодо скасування арешту, накладеного на майно - в порядку КПК (в редакції Закону № 1001-05).

Порядок забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна регламентований статтею 126 КПК (в редакції Закону № 1001-05), згідно з частиною першою якої забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Зі змісту частини шостої зазначеної процесуальної норми накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

З матеріалів кримінальної справи випливає, що слідчий прокуратури м. Вінниця ОСОБА_7 своєю постановою від 04.11.1997 наклав арешт, на квартиру АДРЕСА_1 з метою можливої конфіскації майна.

За результатами судового розгляду кримінальної справи 05.05.1999 ОСОБА_5 був засуджений вироком Вінницького обласного суду за статтею 19, частиною другою статті 142, частиною третьою статті 222 КК (в ред. 1960 року) до покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

09.03.2000 зазначений вирок був скерований до відповідного відділу Державної виконавчої служби для виконання, зокрема, в частині конфіскації майна ОСОБА_5 .

У подальшому постановою місцевого суду Гусятинського району Тернопільської області від 13.08.2001 невідбута частина покарання ОСОБА_5 була замінена на умовну з іспитовим строком 2 роки 2 місяці 2 дні.

Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 12.11.2003 ОСОБА_5 був звільнений від призначеного йому покарання за вироком Вінницького обласного суду від 05.05.1999 у зв`язку із закінченням іспитового строку.

За клопотанням прокурора, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду заяви суд витребував з державної виконавчої служби відомості щодо виконання судового рішення в частині конфіскації майна засудженого ОСОБА_5

12.07.2023 до суду надійшов лист за підписом начальника Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці ЦМУ МЮ (м. Київ) ОСОБА_8 , зі змісту якого випливає, що за результатами перевірки автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що виконавчі провадження за виконавчими листами у кримінальній справі № 1-6/1999, де боржником є ОСОБА_5 на виконанні не перебувають.

Суд враховує позицію Верховного Суду у постанові № 755/6685/16-ц від 05.12.2018, згідно з якою оцінку правомірності процесуального документа, ухваленого в порядку кримінального судочинства, - не може бути надано в порядку іншого (зокрема, цивільного) судочинства, оскільки КПК 2012 року передбачений порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності органу досудового розслідування. Отже, після набрання ним чинності власники арештованого майна мають захищати свої права відповідно до норм діючого процесуального кодексу у порядку кримінального судочинства.

Статтею 41 Конституції України регламентовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.

Частиною першою статті 80 КК визначено, що особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі; 3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин; 4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин; 5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що додаткове покарання у виді конфіскації майна, застосоване до ОСОБА_5 не було виконане в строки, передбачені приписами статті 80 КК.

З огляду на викладене, оскільки арешт на майно ОСОБА_5 був накладений у зв`язку з можливим застосуванням конфіскації майна, зважаючи на ту обставину, що такий вид покарання виконаний не був, а також на те, що на цей час виконавчі провадження відносно ОСОБА_5 відсутні, суд дійшов до переконання, що арешт, накладений постановою слідчого прокуратури м. Вінниця ОСОБА_7 від 04.11.1997, накладений на квартиру АДРЕСА_1 , необхідно скасувати.

Разом з тим, зі змісту заяви адвоката ОСОБА_4 виливає, що останній просить суд зняти арешт, накладений на усе нерухоме майно ОСОБА_5 . Проте, як вже суд зазначив вище, з матеріалів кримінальної справи виплаває, що такий арешт був накладений лише на зазначену вище квартиру, а тому правові підстави для скасування арешту з усього нерухомого майна ОСОБА_5 у межах цієї кримінальної справи відсутні.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне клопотання адвоката ОСОБА_4 задовольнити частково, скасувавши арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_5 , що зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 20.07.2007 (реєстраційний номер обтяження 5337187) та 30.07.2007 (реєстраційний номер обтяження 5388759).

Керуючись статтями 371, 539 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 20.07.2007 (реєстраційний номер обтяження 5337187) та 30.07.2007 (реєстраційний номер обтяження 5388759) - скасувати.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: