справа № 462/3320/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2023 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові судовий розгляд у кримінальному провадженні №0000355 з розгляду обвинувального акта про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Холодновідка Пустомитівського (на даний час - Львівського) району Львівської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, офіційно непрацевлаштованого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє - 16.09.2022 року вироком Галицького районного суду м.Львова за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185, ч.4 ст.185, ч.1, 4 ст.70 КК України, на 5 років 2 місяці позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

встановив:

ОСОБА_5 в період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року та строк дії якого продовжено на підставі Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 259/2022 від 18.04.2022 року з 05.30 год. 25.04.2022 року строком на 30 діб, 09.05.2022 року о 09.24 год., перебуваючи в приміщенні магазину «Рукавичка» ТзОВ ТВК «Львівхолод», що розташований на вул.Патона, 2/4А у м.Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна,діючи з корисливих мотивів з метою власного збагачення за рахунок злочинної діяльності, повторно, таємно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу взяв із морозильної камери 4 пачки масла «Селянське 82%» 200 г, вартістю 63,18 грн. (без ПДВ) за пачку та 7 пачок масла «Селянське 72,5%», вартістю 56,34 грн. (без ПДВ) за пачку, які поклав у пакет, який знаходився в продуктовому кошику, після чого, взявши пакет із кошика, вийшов з приміщення магазину повз касову зону, не оплативши за вказаний товар, чим заподіяв ТзОВ ТВК «Львівхолод» матеріальної шкоди на загальну суму 648,10 грн. (без ПДВ).

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою, обмежившись лише допитом обвинуваченого.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст.185 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, та дав суду показання, зазначивши зокрема, що вранці 09.05.2022 року, перебуваючи в приміщенні магазину «Рукавичка», він викрав з морозилки 11 пачок масла, якими розпорядився на власний розсуд. Зазначив, що щиро розкаюється у вчиненому, просить суд його суворо не карати.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч.4 ст.185 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Визначаючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, суд виходить з класифікації кримінальних правопорушень (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення та обставин його вчинення.

Обставин, що пом?якшують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Зокрема, суд не вбачає в діях обвинуваченого такої обставини, яка пом`якшує покарання, що вказана в обвинувальному акті, як щире каяття, оскільки за змістом ст.66 КК України щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалась, проте даних про таку оцінку ОСОБА_5 своїх дій в матеріалах кримінального провадження немає.

З огляду на послідовну практику Верховного Суду, згідно з якою розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Однак з матеріалів кримінального провадження убачається, що ОСОБА_5 протягом тривалого часу - більше року з час вчинення кримінального правопорушення заподіяну шкоду потерпілому хоча б частково не відшкодував, що не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, вчиненим умисно; конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення; особу винного, який неодноразово судимий за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, не одружений, офіційно непрацевлаштований, на обліку в психоневрологічному диспансері не перебуває (т.1, а.с.30), натомість перебуває під наглядом у лікаря-нарколога (т.1, а.с.31), згідно наданої характеристики за місцем реєстрації негативних характеризуючих даних відносно нього не встановлено (т.1 а.с.34).

Положеннями ч.2 ст.50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, у виді позбавлення волі в розмірі наближеному до мінімальної санкції ч.4 ст.185 КК України.

Підстав для застосування до ОСОБА_5 ст.69, 75 КК України суд не вбачає, з огляду на вчинення неодноразово корисливих кримінальних правопорушень, відсутність у провадженні сукупності обставин, що пом?якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, і за переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_5 раніше судимий 10.12.2021 року Залізничним районним судом м.Львова за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт. Також, відносно нього 16.03.2022 року Пустомитівським районним судом Львівської області ухвалено вирок за ч.3 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, яким його засуджено, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України щодо вироку Залізничного районного суду м.Львова від 10.12.2021 року, на 3 роки 15 днів позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Цей вирок 21.06.2022 року Львівським апеляційним судом скасований в частині призначення покарання та ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_5 засуджено за ч.3 ст.185, ч.1 ст.357, із застосуванням ст.70 КК України, на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, а покарання за вироком Залізничного районного суду м.Львова від 10.12.2021 року ухвалено виконувати самостійно. Вироком Франківського районного суду м.Львова за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України від 26.05.2022 року ОСОБА_5 засуджено на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки 6 місяців. Вироком Залізничного районного суду м.Львова від 10.08.2022 року у даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 за ч.4 ст.185 КК України засуджений, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України щодо вироку Франківського районного суду м.Львова від 26.05.2022 року та ст.71,72 КК України щодо вироку Залізничного районного суду м.Львова від 10.12.2021 року, на 5 років 15 днів позбавлення волі. Крім того, 16.09.2022 року він був засуджений Галицьким районним судом м.Львова за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185, ч.4 ст.185, ч.1 ст.70 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України щодо вироку Залізничного районного суду м.Львова від 10.08.2022 року, на 5 років 2 місяці позбавлення волі. При цьому, ухвалою Львівського апеляційного суду від 10.11.2022 року вирок Залізничного районного суду м.Львова від 10.08.2022 року було скасовано.

Таким чином, кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, вчинене ОСОБА_5 до ухвалення вироку Франківським районним судом м. Львова від 26.05.2022 року, вироку Львівським апеляційним судом від 21.06.2022 року, яким скасовано вирок Пустомитівського районного суду від 16.03.2022 року в частині покарання, та вироку Галицьким районним судом м.Львова від 16.09.2022 року, однак після постановлення вироку Залізничним районним судом м. Львова від 10.12.2021 року, але до відбуття покарання за ним, яке виконується самостійно. Вироками Франківського районного суду м. Львова від 26.05.2022 року та Львівського апеляційного суду від 21.06.2022 року ОСОБА_5 призначені покарання з випробуваннями.

Положеннями ст.70 КК України визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень. Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

В той же час, призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.4 ст.70 КК України, має ряд особливостей, з урахуванням яких, загальний алгоритм призначення покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України передбачає такі елементи: 1) одержання точних даних про покарання, призначене особі попереднім вироком/попередніми вироками та у разі відбуття призначеного покарання, точного визначення його відбутої частини; 2) призначення покарання за кримінальне правопорушення, вчинене до постановлення попереднього вироку, а якщо вчинено декілька таких кримінальних правопорушень, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК, то призначення покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо; 3) визначення покарання за сукупністю вказаних кримінальних правопорушень; 4) призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, встановлених попереднім та новим вироками; 5) зарахування в строк остаточного покарання, призначеного за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, покарання, відбутого за попереднім вироком/попередніми вироками, якщо таке зарахування можливе.

У разі встановлення судом, що кримінальні правопорушення за новим вироком були вчиненні особою до постановлення декількох попередніх вироків, за які особа засуджена до покарань, що належить відбувати реально, остаточне покарання призначається на підставі ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених особі покарань за новим вироком та попередніми вироками.

При цьому, призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.4 ст.70 КК України суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окреме кримінальне правопорушення. Він також не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання у новому (другому) вироку. В даному разі діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи ч.4 ст.70 КК України.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожен вирок виконується самостійно.

Із наведеного роз`яснення вбачається, що призначене реальне покарання та покарання з випробуванням не складаються та не поглинаються, а кожне з них виконується самостійно.

Аналогічну правову позицію про застосування положень ч.4 ст.70 КК України щодо реального та умовного покарань викладено об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 15.02.2021 (справа №760/26543/17).

З огляду на наведене, оскільки за цим вироком ОСОБА_5 призначається покарання, яке належить відбувати реально, за вчинення кримінального правопорушення до ухвалення вироків Франківським районним судом м.Львова від 26.05.2022 року та Львівським апеляційним судом від 21.06.2022 року, за якими призначено покарання з випробуваннями, то дані попередні вироки слід виконувати самостійно.

Що стосується призначення ОСОБА_5 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.4 ст.70 КК України за даним вироком та вироком Галицького районного суду м.Львова від 16.09.2022 року, то суд враховує призначене покарання за цим попереднім вироком за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185, ч.4 ст.185, ч.1 ст.70 КК України у виді п`яти років одного місяця позбавлення волі, але без врахування призначеного покарання із застосуванням ч.4 ст.70 КК України щодо вироку Залізничного районного суду м.Львова від 10.08.2022 року, оскільки такий ухвалою Львівського апеляційного суду від 10.11.2022 року був скасований, і вважає, що покарання за сукупністю кримінальних правопорушень слід визначити шляхом поглинення менш суворого покарання за попереднім вироком Галицького районного суду м.Львова від 16.09.2022 року більш суворим покаранням, призначеним даним вироком за ч.4 ст.185 КК України за кримінальне правопорушення, вчинене 09.05.2022 року.

Згідно з ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до листа №556/15/36-23 від 06.03.2023 року Львівського районного відділу №3 Філії ДУ «Центр пробації» у Львівській області та вимоги про судимість відносно ОСОБА_5 , станом на 22.02.2023 року, вирок Залізничного районного суду м.Львова від 10.12.2021 року обвинуваченим не був виконаний.

З огляду на вказане, остаточне покарання слід визначити за правилами ст.71 КК України, з урахуванням ст.72 КК України, визначивши в днях невідбуту частину покарання у виді 120 годин громадських робіт, призначеного вироком Залізничного районного суду м.Львова від 10.12.2021 року, з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт.

Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 127, 128 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Потерпілим заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого на користь ТзОВ ТВК «Львівхолод» 648,10 грн. майнової шкоди. Завдану майнову шкоду потерпілий обґрунтовує тим, що обвинувачений завдав таку шкоду, вчинивши крадіжку із належного йому магазину.

Згідно зі ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Враховуючи наведене, оскільки кримінальним правопорушенням завдано матеріальних збитків потерпілому ТзОВ ТВК «Львівхолод» на суму 648,10 грн., що підтверджується матеріалами кримінального провадження, обвинувачений визнає цивільний позов повністю, вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, а тому цивільний позов слід задовольнити, стягнути з обвинуваченого на користь ТзОВ ТВК «Львівхолод» 648,10 грн. заподіяної майнової шкоди.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого у даному кримінальному провадженні не обирався.

Керуючись ст.100, 368-371, 373-375 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п?ять років три місяці.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за попереднім вироком Галицького районного суду м.Львова від 16.09.2022 року, більш суворим покаранням, призначеним за ч.4 ст.185 КК України за даним вироком, призначити ОСОБА_5 покарання у виді п`яти років трьох місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків повністю приєднати до покарання, призначеного за даним вироком, невідбуте покарання за вироком Залізничного районного суду м.Львова від 10.12.2021 року, перевівши згідно зі ст.72 КК України покарання за цим вироком у виді громадських робіт в покарання у виді позбавлення волі, та призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років три місяці п`ятнадцять днів.

Вирок Франківського районного суду м.Львова від 26.05.2022 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання із випробуванням з іспитовим строком два роки шість місяців, виконувати самостійно.

Вирок Львівського апеляційного суду від 21.06.2022 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч.3 ст.185, ч.1 ст.357, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання із випробуванням з іспитовим строком два роки, виконувати самостійно.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Цивільний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельно-виробнича компанія «Львівхолод» () про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельно-виробнича компанія «Львівхолод» 648,10 грн. матеріальної шкоди.

Речовий доказ - компакт диск DVD-R та "VIDEX" із записом з камер внутрішнього відеоспостереження за 09.05.2022 року (т.1, а.с.47) - залишити в матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: ОСОБА_1