ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/4412/19 Номер провадження 11-кп/814/819/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

їх захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10

та законних представників ОСОБА_11 ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Полтава кримінальне провадження, № 0000753, за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_13 в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 та законного представника ОСОБА_11 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 21.12.2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Покотилівка Харківського району Харківської області, громадянина України, учня І курсу Державного закладу «Харківське вище професійне училище швейного виробництва та побуту», раніше не судимого, що зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.

Запобіжний захід ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено без змін у вигляді тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту його затримання - з 08 травня 2019 року.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Покотилівка Харківського району Харківської області, громадянина України, студента 1 курсу «Коледжу переробної та харчової промисловості Харківського національного технічного університету сільського господарства», раніше не судимого, що зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_2

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченогоч.2 ст.121 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.

Запобіжний захід ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено без змін у вигляді тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту його затримання - з 08 травня 2019 року.

Цивільний позов прокурора задоволено, стягнуто з ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на користь держави в особі Харківської міської ради по 4155 грн. 40 коп. з кожного в рахунок місцевого бюджету (УК в м.Харкові 24060300, код отримувача , номер рахунку 002, код класифікації доходів бюджету :24060300).

Арешт на майно накладений ухвалами слідчих суддів Ленінського районного суду м.Харкова від 25 березня 2019р., 08 травня 2019р. та 10 травня 2019р. скасовано.

Вирішено долю речових доказів.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком суду, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скоїли кримінальне правопорушення за наступних обставин:

24 березня 2019 приблизно о 02 години 30 хвилин неповнолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 після спільного вживання спиртних напоїв на території Привокзальної площі біля залізничного вокзалу на станції «Харків-Пасажирський» в м. Харкові, зустріли раніше їм незнайомого ОСОБА_14 і почали спілкування, в ході якого запропонували останньому в агресивній та ультимативній формі продати їм психотропні речовини для власного вживання, на що ОСОБА_14 , зважаючи на агресивність ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , пообіцяв їм принести та передати психотропні речовини.

ОСОБА_14 , не збираючись виконувати обіцянку, для уникнення подальшого спілкування з ОСОБА_7 і ОСОБА_8 попрямував до будівлі № 3-А по вул. Є. Котляра в м. Харкові. Однак ОСОБА_7 з ОСОБА_8 запідозрили ОСОБА_14 в тому, що хоче їх обманути і не збирається реалізувати їм психотропні речовини за домовленістю, внаслідок чого у них виникли неприязні відносини по відношенню до ОСОБА_14 і спільний злочинний умисел, направлений на заподіяння йому тілесних ушкоджень.

ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_7 під час переслідування ОСОБА_14 з метою реалізації єдиного злочинного умислу, направленого на заподіяння ОСОБА_14 тілесних ушкоджень, заздалегідь заготовив предмет, а саме скляну пляшку з-під алкогольного напою, якою він збирався заподіяти тому тілесні ушкодження.

В той же день приблизно о 02 годині 54 хвилини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 наздогнали ОСОБА_14 біля будівлі № 3-А по вулиці Євгена Котляра в м. Харкові, потім ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою в групі з ОСОБА_7 , на ґрунті особистих неприязних відносин до ОСОБА_14 , маючи єдиний з ОСОБА_7 умисел, направлений на заподіяння йому умисних тілесних ушкоджень, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, передбачаючи реальну можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді умисного тяжкого тілесного ушкодження у потерпілого, небезпечного для життя в момент заподіяння, будучи у стані алкогольного сп`яніння, схопив лівою рукою ОСОБА_14 за рюкзак на спині з правого боку, потягнув в напрямку до себе, та, тримаючи в правій руці заздалегідь заготовлену скляну пляшку, знизу вверх справа наліво, розмахнувшись при цьому за дугою, наніс потерпілому удар в життєво важливий орган - праву бокову частину голови, при цьому від удару ОСОБА_14 впав лівим боком на тротуарну плитку пішохідної ділянки, а ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію спільного з ОСОБА_7 злочинного умислу, притримуючи потерпілого за рюкзак, наніс удар пляшкою справа наліво зверху вниз в праву частину голови ОСОБА_14 , а також ще три удари скляною пляшкою в ту ж ділянку життєво важливого органу потерпілого зверху вниз.

Після цього, ОСОБА_14 , втративши можливість активного фізичного та психологічного опору злочинним діям вказаних осіб, впав на поверхню тротуару, а ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, направленого на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, в тому числі умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, заподіяли численні удари руками та ногами в життєво важливі органи ОСОБА_14 .

Зокрема ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_8 , на ґрунті особистих неприязних відносин до ОСОБА_14 , маючи спільний умисел, направлений на заподіяння йому умисних тілесних ушкоджень, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, передбачаючи реальну можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді умисного тяжкого тілесного ушкодження у потерпілого, небезпечного для життя в момент заподіяння, а також бажаючи їх настання, будучи у стані алкогольного сп`яніння, заподіяв не менше дев`ятнадцяти ударів правою ногою по обличчю і голові потерпілого, в тому числі і в ділянку кісток зведення черепа справа, а ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_7 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, заподіяв не менше десяти ударів правою ногою та чотирнадцяти ударів кулаком правої руки по обличчю та голові потерпілого, в тому числі і в ділянку кісток зведення черепа справа, одинадцяти ударів правою ногою по тілу ОСОБА_14 (в тому числі п`ять ударів в ліву частину грудної клітини, один удар в живіт, п`ять ударів в ділянку попереку), при цьому потерпілий не міг чинити опір діям ОСОБА_7 та ОСОБА_8 внаслідок значної фізичної переваги останніх та лише епізодично намагався прикрити від ударів руками життєво важливі частини тіла.

Злочинні дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мали триваючий та наполегливий характер і продовжувались до того часу, коли помітили осіб, яких вважали співробітниками Національної поліції, після чого вони приблизно о 02 годині 59 хвилин залишили місце вчинення злочину.

Злочинними діями ОСОБА_7 і ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_14 , згідно висновку судово-медичної експертизи ХОБСМЕ № 12-14/370-А/19 від 12.06.2019, заподіяно відкриту черепно-мозкову травму: забита рана надбрівної області справа, вдавлений багато- фрагментарний перелом лобно-скроневої ділянки справа, крововиливи над - і під тверду мозкову оболонку в лобно-скроневій ділянці справа, забій головного мозку з вогнищами контузій правої лобової і скроневої часток, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя; забита рана лівої щоки та синці в навколоочних ділянках, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погоджуючись з рішенням суду законним представником неповнолітнього ОСОБА_8 подана апеляційна скарги в якій ставиться питання про скасування вироку суду. Просить змінити кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 з ч.2 ст.121 на ч.1 ст.121 КК України та ухвалити новий вирок з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особи обвинуваченого. Просить дослідити всі докази, якими обґрунтовується оскаржуваний вирок на предмет законності, допустимості та достаточні для засудження ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі адвоката в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 ставиться питання про скасування вироку суду та постановлення нового вироку яким перекваліфікувати дій обвинуваченого з ч.2 ст. 121 КК України на ч.2 ст. 125 КК України та призначити покарання з врахуванням тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що судом дії ОСОБА_7 невірно кваліфіковано за ч.2 ст.121 КК України, так як не доведена попередня змова на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а тому необхідно кваліфікувати за ч.1 ст. 121 неповнота судового розгляду, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Прокурором подано заперечення на апеляційніі скарги, в якій він просить, апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м.Харкова без змін, так як вважає вирок обґрунтованим та законним.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник та законний представник підтримали апеляційну скаргу адвоката та просили її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_8 , його законний представник та захисник підтримали апеляційну скаргу законного представника та просили її задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних скарг, пославшись на законність та обгрунтованість вироку суду.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом першої інстанції під час розгляду цього кримінального провадження дотримано наведені вище вимоги кримінального процесуального закону, спрямовані на встановлення об`єктивної істини у справі, а його висновки про доведеність вини ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за який їх засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи та викладеними у вироку доказами, які судом всебічно і повно досліджені та правильно і об`єктивно оцінені в їх сукупності та взаємозв`язку.

При цьому доводи апеляційних скарг адвоката та законного представника про необхідність перекваліфікації дії обвинувачених колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються сукупністю наявних в матеріалах кримінального провадження та досліджених в судовому засіданні доказів.

Зокрема, свої висновки про винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України за викладених у вироку обставин суд першої інстанції обґрунтував показаннями самих обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , а також даними, що містяться у письмових доказах.

Відповідно суд першої інстанції обґрунтовано поклав показання обвинувачених, свідків, експерта та інші докази в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності повно відтворюють картину події, навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення.

Сукупність наведених у вироку доказів, переконливо свідчить про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 при нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому діяли спільно і їх дії були узгодженими і ціленаправленими на нанесення тілесних ушкоджень.

Обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого ст.121 КК України є наявність вини особи у формі прямого чи непрямого умислу на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. Тобто особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати настання цих наслідків (непрямий умисел). При цьому питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

З встановлених як судом першої так і судом апеляційної інстанцій обставин справи вбачається, що ОСОБА_8 і ОСОБА_7 усвідомлювали суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачали його суспільні наслідки і хоча словесно попередньо не узгоджували свій умисел, але їх безпосередні дії свідчать про їх спільне бажання нанести потерпілому тілесні ушкодження.

Даний висновок підтверджується матеріалами справи, зокрема даними протоколів слідчих експерементів, даними відеозапису з камери спостереження та висновками судово медичних експертиз, відповідно до яких ОСОБА_7 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, заподіяв не менше дев`ятнадцяти ударів правою ногою по обличчю і голові потерпілого, в тому числі і в ділянку кісток зведення черепа справа, а ОСОБА_8 будучи у стані алкогольного сп`яніння, заподіяв не менше десяти ударів правою ногою та не менше чотирнадцяти ударів кулаком правої руки по обличчю та голові потерпілого, в тому числі і в ділянку кісток зведення черепа справа, одинадцяти ударів правою ногою по тілу ОСОБА_14 ..

Відповідно до висновку судово-медичного експерта №12-14/208-А/19 від 15.04.2019 р. за матеріалами медичної документації встановлено, що у ОСОБА_14 у зв`язку з подією 24.03.2019 р. мала місце відкрита черепно-мозкова травма з наявністю забитих ран і синців на обличчі, вдавленого перелому кісток зведення черепу справа, епідуральної гематоми на рівні правої лобової і скроневої часток, забій головного мозку з вогнищами контузій правої лобової і скроневої часток.Травма голови утворилась від неодноразової дії тупих твердих предметів, та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя .

Травма голови у ОСОБА_14 не могла бути отримана від дій власної руки або у наслідок падіння на тверду поверхню з висоти власного зросту.

Вказана вище черепно-мозкова травма утворилася від ударної дії тупого твердого предмета, індивідуальні особливості якого не відобразилися.

Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_19 підтримала висновки експертизи, зазначила, що тілесні ушкодження вказані в експертизі були встановлені при попередній експертизі експертом ОСОБА_20 , який досліджував медичну документацію та історію хвороби потерпілого. Експерт роз`яснила, зокрема: що сукупність тяжких ушкоджень голови у потерпілого, а саме багатофрагментарний перелом лобово - скроневої ділянки справа, крововиливи над - і під тверду мозкову оболонку в лобово-скроневій ділянці справа, забій головного мозку з вогнищами контузій правої лобової і скроневої часток, зазначені в сукупності як відкрита черепно-мозкова травма, що є небезпечною для життя. Зазначена відкрита черепно-мозкова травма могла утворитися від одиночного удару тупого твердого предмета чи декількох ударів тупих твердих предметів.

Передивившись відеозаписи з камери відеоспостереження місця події та відеозаписи з мобільного телефону, на яких відображено нанесення тілесних ушкоджень потерпілому в ділянки голови, експерт стверджувала, що відкрита черепно-мозкова травма могла утворитися як від одного або кількох ударів пляшкою, так і від ударів ногами, якщо вони нанесені в ту ж ділянку голови (в праву лобову і скроневу ділянку). Перелом міг утворитися від удару пляшкою, а після попадання ногами в ту ж ділянку могли привести до зміщення переломів всередину черепа та могли ускладнити тяжкість травм голови. Розмежувати травми, що могли бути спричинені пляшкою чи взутими ногами в ту ж саму ділянку голови, неможливо.

Таким чином, вище вказаний висновок судово-медичної експертизи №12-14/370-А/19 від 12.06.2019 та роз`яснення експерта ОСОБА_19 під час допиту в судовому засіданні, у взаємозв`язку із фактичними даними події, що відбувалися 24.03.2019 року та зафіксовані на двох відео файлах на опричному диску «ALERUSDVD-R 4,7GB» з камери відеоспостереження, а також зафіксовані ОСОБА_7 на власному мобільному телефоні марки «Lenovo», на яких зображені фото відео знімки обставин події злочину, повністю спростовують ловоди апелянтів про відсутність попередньої змови і спільного умислу на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність умислу обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на спричинення потерпілому умисних тяжких тілесних ушкоджень є обгрунтованим, у зв`язку з чим апеляційні скарги адвоката та законного представника про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_8 з ч.2 ст. 121 КК України на ч.1 ст. 121 КК України, та ОСОБА_7 з ч.2 ст. 121 КК України на ч.2 ст. 125 КК України є безпідставними.

Згідно з вимогами ст.ст. 50, 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Дані вимоги Закону були повністю дотримані судом першої інстанції.

До обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував вчинення злочину неповнолітніми особами.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_21 визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст.12 КК України класифікується як тяжкий злочин, пом`якшуючу і обтяжуючу обставини, дані про обвинуваченого, прийняв до відома досудову доповідь органу пробації з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, та прийшов до висновку, що ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, яке йому належить відбувати реально, оскільки його виправлення, а також попередження вчинення ним нових злочинів, неможливе без ізоляції від суспільства.

При призначенні ОСОБА_7 виду та міри покарання, керуючись вимогами ст.65 КК України, суд враховав ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, прийняв до уваги пом`якшуючу і обтяжуючу обставини, дані про обвинуваченого, врахував досудову доповідь органу пробації з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, та прийшов до висновку про те, що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, яке йому належить відбувати реально, оскільки його виправлення, а також попередження вчинення ним нових злочинів, неможливе без ізоляції від суспільства.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченим покарання є необхідним й достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів та враховуючи , що в апеляційних скаргах адвоката та законного представника не наведені конкретні доводи про необхідність призначення обвинуваченим більш мякого покарання, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг і в цій частині.

Усі інші доводи обвинувачених, їх захисників та законних представників , викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає голослівними та до уваги не приймає, оскільки вони були враховані судом першої інстанції при винесені вироку та при призначенні покарання та, відповідно, не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного вироку.

На думку суду апеляційної інстанції у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим відсутні підстави для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_13 в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 та законного представника ОСОБА_11 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 21.12.2020 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3