Дата документу 06.09.2023 Справа № 317/1823/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 317/1823/22 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/988/23 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

розглянула 6 вересня 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 1 травня 2023 року відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

24.01.2022 року, приблизно о 9 годині, водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «Ford Scorpio», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Садової в с. Бабурка на території Запорізького району Запорізької області з боку с. Біленьке в напрямку м. Запоріжжя. В салоні вказаного автомобіля в якості пасажирів перебували ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Судом встановлено, що за результатами досудового розслідування, залишкова висота малюнку протектора шин переднього лівого та заднього лівого коліс автомобіля «Ford Scorpio» становить 2 мм, шини мають рівномірний знос по всій довжині бігової доріжки. Шини переднього правого та заднього правого коліс мають нерівномірний знос по всій довжині бігової доріжки максимальний знос шин зазначених коліс на зовнішній частині бігової доріжки, залишкова висота малюнку протектора на даних ділянках шин становить 1 мм, мінімальний знос на внутрішній частині бігової доріжки, залишкова висота малюнку протектора на даних ділянках шин становить 1,6 мм.

Згідно висновку експерта від 03.08.2022 року № СЕ-19/108-22/7870-ІТ, керувати транспортним засобом при наявному ступені зносу протекторів шин переднього лівого та заднього лівого коліс автомобіля «Ford Scorpio», реєстраційний номер НОМЕР_1 , дозволяється, оскільки залишкова висота малюнку протектора лівого та заднього лівого коліс відповідають вимогам п. 31.4.5 Правил дорожнього руху та п. 6.3.2. ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання». Керувати транспортним засобом при наявному ступені зносу протекторів шин переднього правого та заднього правого коліс автомобіля «Ford Scorpio», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не дозволяється, оскільки залишкова висота малюнку протектора шин переднього правого та заднього правого коліс не відповідають вимогам п. 31.4.5 Правил дорожнього руху та п 6.3.2. ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання».

При здійсненні руху на спуск по вищевказаній проїзній частині, в районі перехрестя вул. Садової з вул. Дружня в с. Бабурка, водій ОСОБА_9 , маючи технічну можливість уникнути ДТП, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, який в складних дорожніх умовах (на обледенілому дорожньому покритті) при застосуванні заходів керування автомобілем (гальмування та зміни напрямку руху), не врахувавши дорожню обстановку та не вибравши безпечну швидкість руху, допустив зміну напрямку руху, занос автомобіля та втратив керування автомобілем, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху з подальшим виїздом в лівий по ходу його руху кювет, де допустив перекидання автомобіля.

Своїми діями водій ОСОБА_9 порушив вимоги п.п. 10.1, 12.1, 31.4.5, чинних на момент ДТП Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:

- п. 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

- п. 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозяться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його руху та безпечно керувати ним»;

- п. 31.4.5. «Колеса і шини: а) шини легкових автомобілів та вантажних автомобілів з дозволеною максимальною масою до 3,5 т мають залишкову висоту малюнка протектора менше 1,6 мм...».

Згідно з висновком судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму ДТП № СЕ-19/108-22/1810-ІТ від 12.05.2022 року та з висновком судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму ДТП № СЕ-19/108-22/8036-ІТ від 29.07.2022 року порушення вимог п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху в діях водія ОСОБА_9 знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП.

Водій ОСОБА_9 у складних дорожніх умовах (на обледенілому дорожньому покритті) при застосуванні заходів керування автомобілем гальмування та зміни напрямку руху), не врахувавши дорожню обстановку та не вибравши безпечну швидкість руху, допустив занос автомобіля та втратив керування ним, внаслідок чого допустив його подальший виїзд за межі проїзної частини. Розвиток даної дорожньої ситуації виник за рахунок небезпечних прийомів керування водієм ОСОБА_9 автомобілем «Ford Scorpio» в складних дорожніх умовах та його дії в даній ситуації не відповідали вимогам п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з ДТП. При цьому, в діях водія ОСОБА_9 , який експлуатував «Ford Scorpio», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з встановленими шинами на правій стороні, що мали нерівномірний знос по всій довжині бігової доріжки, при цьому, залишкова висота малюнку протектора шин на правих колесах автомобіля становила 1 мм, є невідповідності вимогам п. 31.4.5 Правил дорожнього руху, що не знаходиться в причинному зв`язку з ДТП. Невідповідності дій водія ОСОБА_9 вимогам п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху, знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП. Водій ОСОБА_9 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 10.1, 12.1, 31.4.5 Правил дорожнього руху.

Внаслідок ДТП пасажир ОСОБА_11 , яка сиділа на передньому пасажирському сидінні, загинула на місці пригоди.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи від 19.05.2022 року № 462, смерть ОСОБА_11 настала від відкритої черепно-мозкової травми, яка виразилась в утворенні лінійного перелому кісток склепіння та основи черепа, забоїв ускладнилися набряком головного мозку. На момент ДТП ОСОБА_11 знаходилась в салоні автомобіля в якості пасажира, результати судово-медичних досліджень цим даним не суперечать.

Вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 1 травня 2023 року:

ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк покарання ухвалено рахувати з часу фактичного взяття під варту ОСОБА_9 .

До набуття вироком законної сили міру запобіжного заходу ОСОБА_9 ухвалено не обирати.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_7 суму спричиненої моральної шкоди в розмірі 500 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави вартість проведених експертиз у сумі 11 841 грн. 72 коп.

Доля речових доказів вирішена на підставі ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що її підзахисний не погоджується з оскаржуваним вироком через його незаконність та необґрунтованість та вважає за необхідне визначити йому ту міру покарання, яку просив для нього прокурор у суді першої інстанції, а саме призначення основного покарання з позбавленням волі на строк 5 років та звільненням від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки. Просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від бідбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що хоча в матеріалах провадження відсутній будь-який доказ, який би підтвердив винуватість ОСОБА_9 у скоєному злочині, останній визнав свою вину, оскільки загинула людина, яка була його цивільною дружиною, з якою він 17.01.2022 року звернувся з заявою про державну реєстрацію шлюбу, та яка на момент ДТП перебувала у стані вагітності.

Суд проігнорував наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме: щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування шкоди в розмірі 20 000 грн., а також те, що ОСОБА_9 раніше не судимий. Суд першої інстанції без будь-яких належних обґрунтувань у вироку відніс стан душі обвинуваченого та його розкаяння до стану суто формального характеру.

Вказує, що суд, призначаючи ОСОБА_9 основне покарання без звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК України, не врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, був офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи, має ряд тяжких захворювань (копія відповіді на запит адвоката додається до апеляційної скарги), на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, матеріалами справи не встановлено.

Зазначає, що з матеріалів провадження не вбачається, що обвинувачений винен в скоєному кримінальному правопорушенні, але визнав свою винуватість самостійно, без тиску неспростовних доказів його винуватості, завдану ним шкоду потерпілій відшкодував в розмірі, яку він зміг, та на час апеляційного розгляду має намір відшкодувати ще 10 000 грн.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 потерпіла ОСОБА_7 просить залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник в судовому засіданні висловила позицію на підтримання апеляційної скарги. Зазначила, що винуватість ОСОБА_9 не доведена, проте він визнав свою провину та розкаявся. Обвинувачений не погоджується із мірою покарання. Також зазначила, що обвинувачений - єдина дитина в сім`ї.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав думку свого захисника. Зазначив, що визнає вину, дійсно був за кермом автомобіля.

Потерпіла в судовому засіданні категорично заперечувала проти задоволення апеляційної скарги. Зазначила, що згодна з рішенням суду першої інстанції з огляду на неналежну поведінку обвинуваченого, який навіть не попросив вибачення, не прийшов до неї із розкаянням та пропозицією допомоги, донька була вагітна.

Представник потерпілої в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила вирок місцевого суду залишити без змін. Зазначила про відсутність щиросердного каяття у обвинуваченого.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти вимог та доводів апеляційної скарги, пославшись на обґрунтованість оскаржуваного вироку. Зазначив, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 доведена, всі докази досліджені судом, а призначене покарання відповідає і скоєному, і особі обвинуваченого.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Розглядаючи дане кримінальне провадження, суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, при наведених у вироку обставинах, підтверджуються зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.

Покладені в основу вироку докази повністю доводять вину обвинуваченого ОСОБА_9 у порушенні ним правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_11 , а твердження сторони захисту в апеляційній скарзі про відсутність в матеріалах провадження будь-яких доказів, які б підтвердили винуватість ОСОБА_9 у скоєному злочині, є голослівними та спростовуються як змістом оскаржуваного вироку, так і матеріалами провадження.

Суд навів належне мотивування своїх висновків щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні злочину, за який його засуджено, заперечень чому колегія суддів не має.

Судом першої інстанції було безпосередньо досліджено докази по справі та суд дійшов правильного висновку про наявність у діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, під час судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_9 зазначав про визнання причетності до скоєного ДТП, при цьому, вказував, що з колесами автомобіля все було нормально, однак була проблема з кермовою рейкою. Технічний огляд автомобіля не робили, останній раз передивлялися його восени 2021 року у приватних слюсарів.

Щодо самої обставини події пояснив, що не зрозумів та не пам`ятає, що саме відбулося на дорозі на схилі в с. Бабурка. Своїх дій як водія не пам`ятає, вказував, що кермо не крутив.

Місцевий суд, аргументуючи висновок про доведеність провини обвинуваченого ОСОБА_9 , проаналізував пояснення, надані останнім під час судового розгляду, у співставленні із іншими наданими доказами, які суд обґрунтовано визнав належними та допустимими, поклав їх в основу обвинувального вироку.

Так, допитана потерпіла ОСОБА_7 (мати загиблої) пояснила, що не була очевидцем ДТП, однак вказала, що у день події зранку вона зустріла свою доньку з обвинуваченим та бачила, що гума на автомобілі була зношена. Звернула на це увагу, тому що автомобіль не міг виїхати з двору. Гальма на автомобілі були несправні, її «кидало». Зранку пішов сніг, була ожеледиця. Вона пропонувала доньці та обвинуваченому викликати таксі задля поїздки до лікаря-гінеколога (донька була вагітна), оскільки їхати на такому автомобілі було небезпечно.

За показаннями свідка ОСОБА_12 , яка також перебувала в автомобілі на час ДТП, пригода відбулася близько 9-00 години в с. Бабурка, на схилі, був сніг. Протягом дороги вона не звертала уваги на шлях, пристебнута паском безпеки не була. Відчула, що її повело та вхопилася руками за сидіння попереду, але поглянути навкруги не змогла, вдарилась боком та спиною. ОСОБА_11 в автомобілі вже не було, а ОСОБА_9 відбіг від авто. Потім він повернувся та сказав, що там ОСОБА_13 . Вікна водія не було, а ОСОБА_11 лежала неподалік автомобіля, дуже бліда, крові не було. Вона стала кричати про допомогу. Потім на місце ДТП приїхали поліція, ДСНС та швидка та її забрали до лікарні.

Показання свідка ОСОБА_12 , надані нею в суді першої інстанції, узгоджуються з показами, наданими нею під час проведення слідчого експерименту 01.02.2022 року за її участю, де остання підтвердила обставини події та перебування за кермом ОСОБА_9 (т. 1 а.п. 163-168).

Допитана свідок ОСОБА_14 , пояснила, що вона, будучи продавчинею, перебувала в магазині «Економ» в с. Бабурка Запорізького району Запорізької області по вул. Дружби, тобто неподалік від місця ДТП, яке відбулося в лютому 2022 року, коли один з покупців сказав, що на дорозі сталася аварія. Вона викликала швидку допомогу. Це відбулося зранку о 9 або 10 годині. На узбіччі в кюветі лежав темно червоний автомобіль. Біля нього знаходилися чоловік та жінка, одна жінка лежала на землі. Стану автомобілю вона не бачила, швидку викликала з мобільного телефону. Дорога в місці ДТП йде на підйом, обзор вільний. На той час випав сніг і дорога була слизькою.

За показаннями свідка ОСОБА_15 він перебував в своєму будинку та почув грохот аварії, він вийшов та побачив автомобіль в кюветі. Викликали ДСНС. Від місця аварії до його будинку 30 метрів. Автомобіль розвернуло, лобове скло було вибито. На дорозі було слизько, дорога не посипана і всі їхали обережно.

З показань свідка ОСОБА_16 вбачається, що ДТП відбулося взимку в с. Бабурка, було слизько на дорозі. Коли він був на місці ДТП, тіло потерпілої лежало в рівчаку на узбіччі дороги в 20 метрах від дороги. Автомобіль нижче тіла в 15-20 метрах. Автомобіль лежав на криші.

Свідок ОСОБА_17 (спеціаліст-криміналіст ВП № 6) пояснив, що він прибув на місце події в складі СОГ для фіксації та виявлення слідів правопорушення. Шлях на місці ДТП мав крутий ухил. Дорога була як скло.

Допитаний свідок ОСОБА_18 пояснив, що він був на місці ДТП, яке відбулося в с. Бабурка, вже після події. Автомобіль стояв на колесах, без лобового скла, навіть колесо було підвернуто, потерпіла лежала на землі.

Протоколом огляду місця події від 24.01.2022 року з додатками до нього зафіксовано дорожню обстановку на ділянці автодороги по вул. Садовій навпроти буд. 1 та вул. Дружній, розташування транспортного засобу, його ушкодження та розташування трупу (т. 1 а.п. 87-125).

З висновку СМЕ № 462 від 19.05.2022 року вбачається, що смерть ОСОБА_11 настала від відкритої черепно-мозкової травми, яка виразилася в утворенні лінійного перелому кісток склепіння та основи черепа, забоїв головного мозку з крововиливами під його м`які оболонки, що ускладнилося набряком мозку.

Наявна черепно-мозкова травма утворилася від дії тупих предметів незадовго до настання смерті, можливо при обставинах та умовах зазначеної дорожньо-транспортній події внаслідок травмування деталями салону автомобіля з наступним випадінням з автомобіля.

Відкрита черепно-мозкова травма ускладнилася розвитком набряком головного мозку та за критерієм небезпеки для життя відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, полягає в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Інші тілесні ушкодження, виявлені при експертизі трупа, утворилися від дії (-ій) тупого (-их) предмету (-ів), незадовго до настання смерті, в прямому причинному зв`язку з нею не знаходяться, мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Утворення цих ушкоджень при обставинах та умовах зазначеної дорожньо-транспортній події, не виключається (т. 1 а.п. 169-172).

За відомостями, наданими державним підприємством «Місцеві дороги Запорізької області» щодо наявної дорожньої розмітки на ділянці ДТП автодороги О080789, повздовжній ухил складає від 44 до 76 % (т. 1 а.п. 127-128).

Відповідно до відомостей, наданих Запорізьким обласним центром з гідрометеорології, 24.01.2022 року був сніг, хуртовина та ожеледиця (т. 1 а.п. 130).

Згідно акту перевірки технічного стану колісного транспортного засобу від 24.01.2022 року виявлено тотальне пошкодження всього автомобіля внаслідок ДТП (т. 1 а.п. 146а-147).

З протоколу огляду автомобіля від 08.06.2022 року вбачається проведення вимірювання та опис розташування коліс та шин (т. 1 а.п. 153-162).

Висновком автотехнічної експертизи № СЕ-19/108-22/1234-IT від 06.04.2022 року встановлено, що рульове керування та робоча гальмівна система автомобіля «Ford Scorpio», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходились у працездатному стані, ходова частина у стані відмови. Визначити, коли відносно моменту дорожньо-транспортної пригоди сталася відмова ходової частини автомобіля у вигляді наскрізного пошкодження шини переднього правого колеса не є можливим. В цілому визначити стан ходової частини автомобіля до моменту ДТП не надається можливим. Пошкодження ходової частини автомобіля у вигляді деформації елементів підвіски заднього правого колеса та зміщення заднього правого колеса, пошкодження диску переднього правого колеса виникли в момент дорожньо-транспортної пригоди.

Залишкова висота малюнку протектора шин переднього лівого та заднього лівого коліс автомобіля становить 2 мм, шини мають рівномірний знос по всій довжині бігової доріжки. Шини переднього правого та заднього правого коліс мають нерівномірний знос по всій довжині бігової доріжки максимальний знос шин зазначених коліс на зовнішній частині бігової доріжки, залишкова висота малюнку протектора на даних ділянках шин становить 1 мм, мінімальний знос на внутрішній частині бігової доріжки, залишкова висота малюнку протектора на даних ділянках шин становить 1,6 мм (т. 1 а.п. 183-191).

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/108-22/7870-IT від 03.08.2022 року переднє праве та заднє праве колеса автомобіля «Ford Scorpio», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не придатні для керування транспортним засобом, переднє ліве та заднє ліве колеса придатні для керування транспортним засобом у погодних умовах та при стані дорожнього покриття наявних на момент дорожньо-транспортної пригоди.

Керувати транспортним засобом при наявному ступені зносу протекторів шин переднього лівого та заднього лівого коліс автомобіля дозволяється, оскільки залишкова висота малюнку протектора шин переднього лівого та заднього лівого коліс відповідають вимогам п. 31.4.5 Правил дорожнього руху України та п. 6.3.2 ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання».

Керувати транспортним засобом при наявному ступені зносу протекторів шин переднього правого та заднього правого коліс автомобіля не дозволяється, оскільки залишкова висота малюнку протектора шин переднього правого та заднього правого коліс не відповідають вимогам п. 31.4.5 Правил дорожнього руху України та п. 6.3.2 ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» (т. 1.а.п. 198-200).

За висновком інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/108-22/1810-IT від 12.05.2022 року в дорожньо-транспортній ситуації, що розглядається, водій ОСОБА_9 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 10.1, 12.1, 31.4.5 Правил дорожнього руху України.

В діях водія ОСОБА_9 є невідповідності вимогам п.п. 10.1, 12.1, 31.4.5 Правил дорожнього руху України, де невідповідність дій водія ОСОБА_9 вимогам п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному зв`язку з ДТП. В даній дорожній ситуації водій ОСОБА_9 мав технічну можливість уникнути ДТП шляхом виконання вимог п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України (т. 1 а.п. 207-210).

Згідно висновку інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/108-22/5854-IT від 22.06.2022 року в дорожньо-транспортній ситуації, що розглядається, водій ОСОБА_9 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 10.1, 12.1, 31.4.5 Правил дорожнього руху України. В діях водія ОСОБА_9 є невідповідності вимогам п.п. 10.1, 12.1, 31.4.5 Правил дорожнього руху України, де невідповідність дій водія ОСОБА_9 вимогам п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному зв`язку з ДТП. В даній дорожній ситуації водій ОСОБА_9 мав технічну можливість уникнути ДТП шляхом виконання вимог п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України (т. 1 а.п. 218-221).

З висновку транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/108-22/8036-IT від 29.07.2022 року вбачається, що в дорожньо-транспортній ситуації, що розглядається, водій ОСОБА_9 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 10.1, 12.1, 31.4.5 Правил дорожнього руху України. Дії водія ОСОБА_9 при застосуванні ним гальмування та зміні напрямку руху на слизькій дорозі призвели до виникнення заносу автомобіля та втрати його керування з подальшим виїздом автомобіля за межі проїзної частини. В причинному зв`язку з ДТП знаходяться небезпечні прийоми керування автомобілем «Ford Scorpio», реєстраційний номер НОМЕР_1 , водієм ОСОБА_9 в складних дорожніх умовах, а саме невідповідність дій водія ОСОБА_9 вимогам п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України. Невідповідність дій водія ОСОБА_9 вимогам п. 31.4.5 Правил дорожнього руху України не знаходиться в причинному зв`язку з настанням ДТП. Невідповідність дій водія ОСОБА_9 вимогам п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП. Водій ОСОБА_9 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 10.1, 12.1, 31.4.5 Правил дорожнього руху України (т.1 а.п. 227-231).

На підставі сукупності досліджених доказів суд надав належну оцінку і дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_9 допущено порушення вимог п.п. 10.1, 12.1, 31.4.5 ПДР, які, а саме п.п. 10.1, 12.1, з технічної точки зори знаходилися в причинному зв`язку з подією ДТП та наслідками у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_11 , а також про наявність у діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Перелічені у вироку докази переконують колегію суддів в правильності висновку районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за встановлених місцевим судом обставин.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не виявлено.

Апеляційною інстанцією не вставлено неповноти судового розгляду, оскільки місцевий суд при розгляді даного провадження детально перевірив усі доводи сторони захисту,та вказав обґрунтовані мотиви власних висновків.

Районний суд, аналізуючи допустимість вказаних доказів, зробив правильний висновок про їх достеменність та законність їх збирання, досліджені докази обґрунтовано покладені в основу обвинувального вироку.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, що тягнуть за собою скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Стосовно вимог апеляційної скарги щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, не пов`язаного із позбавленням волі, судова колегія виходить з положень ст.ст. 50, 65 КК України, які судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання були дотримані.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Визначений судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_9 вид та розмір покарання в повному обсязі відповідає зазначеним вище вимогам закону.

При обранні виду та розміру покарання суд першої інстанції, згідно вироку та матеріалів кримінального провадження, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, його суспільну небезпечність (загибель цивільної дружини, яка була вагітною), відношення обвинуваченого до скоєного, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, його вік та стан здоров`я, позицію потерпілої, яка наполягала на призначенні обвинуваченому найсуворішого покарання.

При цьому, місцевий суд обґрунтовано не встановив щирого каяття обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , оскільки останній перед потерпілою не вибачився та за весь час розгляду кримінального провадження в суді не висловив розкаяння у скоєному злочині.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника про наявність щирого каяття є неспроможними.

Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак, у матеріалах справи стосовно ОСОБА_9 відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений намагався допомогти потерпілій оговтатись від втрати доньки та ненародженого онука, компенсувати їй перенесені страждання чи полегшити душевний біль, тим паче на піклуванні потерпілої залишився малолітній онук від першого шлюбу доньки, який має вади розвитку.

При цьому, звертає на себе увагу той факт, що не дивлячись на те, що ОСОБА_9 жалкує про смерть своєї цивільної дружини ОСОБА_11 , проте апеляційна інстанція погоджується, що обвинувачений не продемонстрував жодних дій, які б вказували на його дієве щире каяття.

Сплачені кошти у вигляді 20 000 грн. у листопаді 2022 року були відшкодуванням витрат на поховання ОСОБА_11 , а подальші виплати на загальну суму 12 000 грн. у рахунок часткового відшкодування моральної шкоди мали місце після ухвалення вироку, яким стягнута з обвинуваченого на користь потерпілої сума моральної шкоди та під час подачі стороною захисту апеляційної скарги та апеляційного розгляду.

Отже, докази, долучені стороною захисту під час апеляційного розгляду, на підтвердження сплати обвинуваченим коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди потерпілій на загальну суму 12 000 грн., за наведених обставин, не впливають на правильність висновку місцевого суду про вид та розмір призначеного ОСОБА_9 покарання.

Вказані обставини переконують колегію суддів про відсутність щирого каяття з боку обвинуваченого. Такі висновки апеляційного суду, з огляду на встановлені обставини з цього приводу, кореспондуються з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові № 166/1065/18 (провадження № 51-3392 км19) від 18 вересня 2019 року.

Судом першої інстанції в повній мірі досліджені усі відомості в достатньому об`ємі, які характеризують обвинуваченого, його ставлення до скоєного та надана відповідна обґрунтована та вмотивована оцінка вказаному.

З урахуванням сукупності всіх наведених вище обставин, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_9 в умовах ізоляції від суспільства та призначення покарання у виді позбавлення волі на строк, який є мінімальним, визначеним санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Керуючись цією нормою закону про кримінальну відповідальність місцевий суд дійшов правильного висновку, що наведені вище дані про особу винного, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, конкретних обставин скоєння злочину, непоправних наслідків вчиненого, не свідчать про можливість виправлення ОСОБА_9 без ізоляції від суспільства.

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, підстави для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, про що прохає захисник в своїй апеляційній скарзі, відсутні.

З приводу доводу захисника про те, що прокурор прохав в суді першої інстанції призначити обвинуваченому покарання з іспитовим строком, колегія суддів зазначає, що позиція прокурора щодо призначення ОСОБА_9 виду та розміру покарання не є визначальною та не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність.

Стосовно перелічених в апеляційній скарзі обставин для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням інституту звільнення від його відбування, судова колегія зазначає, що вказані обставини вже були належним чином враховані судом першої інстанції під час призначення покарання у мінімальній межі, визначеній санкцією інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення.

Посилання апелянта на незадовільний стан здоров`я ОСОБА_9 не можна визнати достатньо вагомою обставиною, яка б давала підстави суду для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням внаслідок низки інших негативних обставин стосовно події, її наслідків, відношення ОСОБА_9 до скоєного, які суд знаходить переважаючими.

Таким чином, обставин, які б можна було віднести на користь пом`якшення призначеного ОСОБА_9 покарання апеляційною інстанцією не встановлено, що обумовлює відхилення доводів захисника як неспроможних.

Враховуючи наведене, на переконання колегії суддів, покарання, призначене ОСОБА_9 , є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин, апеляційний суд не знаходить підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням з мотивів, які наведені в апеляційній скарзі захисника, оскільки судом призначено покарання з дотриманням вимог кримінального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Одночасно, слід відмітити, що прохання захисника про призначення ОСОБА_9 основного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, є більшим за розміром, ніж визначив суд першої інстанції, що є неприпустимим з огляду на повноваження захисника, оскільки така вимога фактично тягне погіршення правового становища обвинуваченого.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 1 травня 2023 року відносно ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4