Номер провадження: 11-кп/813/681/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

09.05.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщення суду в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2022 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеси, громадянки України, не заміжньої, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:

- 22.04.2013 року Суворовським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяця, звільнена 27.04.2013 року по відбуттю строку покарання;

- 05.08.2013 року Суворовським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням, іспитовий строк 2 роки;

- 31.10.2013 року Біляївським районним судом Одеської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді на строк 1 рік, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням, іспитовий строк 1 рік;

- 11.06.2014 року Суворовським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту на строк 5 місяців, звільнена 21.07.2014 року;

- 14.12.2015 року Суворовським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням, іспитовий строк 2 роки. Звільнена 22.09.2017 року на підставі ухвали Суворовського районного суду м.Одеси від 26.07.2017 року;

- 26.03.2020 року Суворовським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Відповідно до ст.71 КК України до призначеного покарання приєднано 2 місяця позбавлення волі не відбутих за вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 14.12.2015 року і остаточно до відбуття 5 років 2 місяця позбавлення волі. Звільнена 03.12.2020 року по відбуттю строку покарання;

- 12.11.2021 року Суворовським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяця, звільнена 12.04.2022 року по відбуттю строку покарання,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з часу її затримання - з 13.10.2022 року.

В строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано строк її попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 13.10.2022 року по день набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід тримання під вартою залишити без змін.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення за наспутних обставин.

Так, ОСОБА_7 , будучи раніше судимою, маючи не зняту та непогашену в установленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не стала, належних висновків для себе не зробила та повторно вчинила умисний та корисний злочин.

Так, 29.07.2022 у період часу з 16:17 по 16:19 години, ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташований за адресою: АДРЕСА_3 , в якому здійснює підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_10 , побачивши, що грошові кошти в касі знаходяться у вільному доступі, у неї виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, перебуваючи за вказаною адресою, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, діючи в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119- IX, зі змінами, внесеними Указом від 18 квітня 2022 року №259/2022, затвердженим Законом України від 22 квітня 2022 року №2212-ІХ, внесеними Указом від 17 травня 2022 року №341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року №2263-IX), шляхом вільного доступу, викрала грошові кошти на загальну суму 6500 гривень, що належать ФОП ОСОБА_10 .

Після чого, ОСОБА_7 покинула місце вчинення кримінального правопорушення, отримавши реальну можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, чим спричинила потерпілій ФОП ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 6500 гривень.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції обвинувачена ОСОБА_7 подала на нього апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення та правильності кваліфікації її дій, просить оскаржуваний вирок змінити, в частині призначеного їй покарання, та призначити їй більш м`яке покарання із застосуванням вимог ст.ст. 69, 75 КК України.

Апеляційна скарга мотивована доводами про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення.

Зокрема, апелянт зазначає про те, що вона вину визнає повністю, щиро кається у вчиненому.

Крім того, обвинувачена вказує і на те, що за висновком органу пробації їй може бути призначене покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Також, вона зазначає про те, що судове засідання було проведено без участі захисника, а у зв`язку з тим, що судове засідання відбувалося в режимі відеоконференції вона погано чула та не розуміла, що відбувається в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену та захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши та перевіривши доводи апеляційної скарги, вислухавши сторони в судових дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, останнє слово обвинуваченої, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах і кваліфікація її дій за ч. 4 ст. 185 КК України, ніким не оскаржується.

Кримінальне провадження в суді першої інстанції розглянуто відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому, як вбачається з CD диску на якому зафіксовано перебіг судових засідань в суді першої інстанції, судом було з`ясовано, чи правильно розуміють всі учасники судового процесу, в тому числі і обвинувачена ОСОБА_7 зміст цих обставин, зазначених в ч. 3 ст. 349 КК України, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Будь -яких заперечень з боку обвинуваченої з цього приводу не було.

Також, на запитання головуючого обвинуваченою було повідомлено проте, що пам`ятку про права і обов`язки вона отримала і вони їй зрозумілі. Клопотань про необхідність забезпечення участі захисника для здійснення захисту її інтересів в суді обвинувачена ОСОБА_7 не заявляла. Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , не відносить до категорії особливо тяжких, під час розгляду яких участь захисника відповідно до вимог КПК України є обов`язковою, зважаючи на що, є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що судове засідання було проведено без участі захисника, участь якого є обов`язковою.

Неспроможними є посилання обвинуваченої ОСОБА_7 на те, що судове засідання відбувалося в режимі відеоконференції, а тому вона погано чула та не розуміла, що відбувається в судовому засіданні, оскільки, як вбачається з CD диску на якому зафіксовано перебіг судових засідань в суді першої інстанції, відтворення звуку є належної якості для повноцінного сприйняття інформації. Крім того, обвинувачена ОСОБА_7 без перепрошень відповідала на всі запитання та надавала пояснення. Скарг на якість звуку під час судового провадження в суді першої інстанції від неї не надходило.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України та роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відповідно до категорії тяжких злочинів, особу винної, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують.

Як вбачається з матеріалів провадження обвинувачена ОСОБА_7 вину у вчиненому визнала та розкаялася у вчиненому.

Разом з тим, обвинувачена ОСОБА_7 є особою неодноразово судимою за вчинення аналогічних корисних злочинів, через незначний проміжок часу після відбуття попереднього покарання, знову вчинила нове кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану, що вказує на злочинність її намірів та небажання стати на шлях виправлення, згідно висновку органу пробації ризик повторного вчинення ОСОБА_7 нових кримінальних правопорушень оцінюється як високий, офіційно не працевлаштована, тобто не має постійного, легального джерела прибутку, не заміжня, що в свою чергу вказує на відсутність у неї міцних соціальних зв`язків, завдану злочином шкоду не відшкодувала.

До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 суд від відніс визнання вини та щире каяття. Обставин, які обтяжують її покарання судом не встановлено.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції цілком обґрунтовано та мотивовано прийшов до висновку щодо необхідності призначення ОСОБА_7 покарання у виді реального позбавлення волі, призначивши його у мінімальному розмірі визначеному частиною санкцією статі, вважаючи таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Всі інші обставини, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачена, в тому числі визнання вини та щире каяття, були відомі суду під час розгляду кримінального провадження та цілком враховані судом при призначенні їй покарання.

Відповідно до ст. 69 КК України, суд, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Разом з тим, за відсутності обставин, зазначених в ст.ст. 69, 75 КК України, апеляційний суд, вважає необґрунтованими та безпідставними доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 щодо можливості застосування при призначенні їй покарання вимог ст.ст. 69, 75 КК України та призначення покарання нижче від нижчої межі визначеною санкцією статті чи звільнення її від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Інших обставин, ніж ті з урахуванням яких суд першої інстанції призначив обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, до апеляційного суду не надано.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли стати підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку, не встановлено.

Зважаючи на викладене апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а підстави для зміни чи скасування оскаржуваного вироку відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду міста Одеси від 07 листопада 2022 року відносно неї за ч. 4 ст. 185 КК України - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженою, яка тримається під вартою, в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13