КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 27 квітня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 27.04.2023 задоволено клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 , та накладено арешт на майно, а саме: автомобіль Toyota Corolla, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , із заборонною користування та розпорядження ним.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник вказував на те, що ОСОБА_6 є законним власником автомобіля Toyota Corolla, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який придбано на підставі договору купівлі-продажу № 8046/2023/3744738.

На момент оголошення транспортного засобу у розшук та накладення на нього арешту прокурору та слідчому судді було відомо про зміну власника даного автомобілю.

Слідчим суддею розглянуто клопотання прокурора без повідомлення власника майна.

______________________________________________________________________________

Справа № 758/4350/23 Слідчий суддя - ОСОБА_8

Апеляційне провадження № 11-сс/824/4252/2023 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Оскаржувана ухвала не містить обґрунтування підстав та необхідності накладення арешту на раніше зазначений автомобіль.

ОСОБА_6 не має відношення до жодної із сторін кримінального провадження.

Також слідчим суддею не вказано, яким чином раніше зазначений автомобіль використовувався для вчинення кримінальним правопорушень та яку саме шкоду нанесено за його допомогою.

Автомобіль придбано 04.04.2023, а оголошено у розшук 08.04.2023.

ОСОБА_6 не було відомо про те, що колишній власник транспортного засобу є фігурантом даного кримінального провадження. Розрахунок останнім за придбаний автомобіль здійснено відповідно до його оцінки, що можуть підтвердити свідки.

Апелянт звертав увагу на те, що з клопотання про арешт майна прокурор звернувся лише 20.04.2023, не зазначивши дату вилучення майна.

Слідчим суддею, в порушення вимог ст. 172 КПК України, розглянуто клопотання прокурора через 7 днів після його надходження до суду.

Орган досудового розслідування не мав підстав, передбачених ч. 2 ст. 167 КПК України, для тимчасового вилучення майна.

Також органом досудового розслідування, в порушення вимог ч. 3 ст. 168 КПК України, не складено протокол та не надано його копію.

На думку захисника, слідчим суддею не враховано вимог ст. 173 КПК України.

Крім того, слідчим суддею, в порушення п. 5 ч. 5 ст. 173 КПК України, не зазначено порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Слідчим суддею не зазначено строк дії оскаржуваної ухвали.

Прокурор та власник майна ОСОБА_6 у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомили та клопотань про відкладення судового засідання не подавали.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності учасників судового провадження, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчими СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000050 від 14.03.2023 за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Як зазначено в клопотанні, органом досудового розслідування встановлено, що, ОСОБА_10 обіймаючи посаду Начальника АЗС в м. Києві по вул. Жуковського, 22 та в м. Києві по вул. Академіка Заболотного, 33/162, що належать ТОВ «Євро Смарт Пауер», а також обіймаючи посаду начальника АЗС за адресою: м. Київ, вул. Брожко Володимира, З 8-А, що належить ТОВ «Оіл Прайм Трейд», будучи матеріально-відповідальною особою, на підставі Договорів від 31.03.2020 та 03.06.2020 упродовж травня 2022 по березень 2023, під час дії воєнного стану в України вчинила злочини проти власності за наступних обставин.

Так, ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що в Україні діє воєнний стан, обіймаючи посаду начальника заправних станцій ТОВ «Євро Смарт Пауер» та ТОВ «Оіл Прайм Трейд» в період часу з 10.05.2022 по 03.03.2023, маючи умисел на привласнення грошових коштів, в особливо великих розмірах вказаних суб`єктів господарської діяльності надавала в телефонному режимі, а також особисто операторам АЗС ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , пряму вказівку щодо вилучення з кас АЗС, які знаходяться за адресами: м. Київ, вул. Брожко Володимира, З 8-А, м. Київ по вул. Жуковського, 22 та в АДРЕСА_1 грошових коштів та передачі особисто ОСОБА_10 під виглядом службового вилучення.

На виконання вказівок ОСОБА_10 оператори ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , не будучи обізнаними про злочинні дії ОСОБА_10 щодо привласнення грошових коштів, у період часу з 10.05.2022 по 03.03.2023, здійснювали вилучення грошей з кас АЗС.

В подальшому, вилучені грошові кошти, до кас АЗС за адресами: м. Київ, вул. Брожко Володимира, З 8-А, м. Київ по вул. Жуковського, 22 та в м. Києві по вул. Академіка Заболотного, 33/162 не повертались та фактично не інкасувались.

За результатами Акту службового розслідування від 10.03.2023 проведеного на підставі Наказу №07/03-СР від 07.03.2023 директора ТОВ «Євро Смарт Пауер» за період з травня 2022 по лютий 2023 включно, виявлено нестачу грошових коштів на АЗС за адресою: м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 33/162 у сумі 1 721 000 грн. Також виявлено нестачу грошових коштів на АЗС за адресою: м. Київ, вул. Жуковського, 22 на загальну суму 1 426 500 грн, у зв`язку із чим злочинними діями ОСОБА_10 ТОВ «Євро Смарт Пауер» спричинено шкоду на загальну суму 3 147 500 грн.

Крім того, за результатами Акту службового розслідування від 10.03.2023 проведеного на підставі Наказу №СР/07-03/23 від 07.03.2023 директора ТОВ «Оіл Прайм Трейд» за період з 29 травня 2022 по 03 березня 2023 виявлено розбіжність між вилученими з каси АЗС за адресою: м. Київ, вул. Брожко Володимира, З 8-А та фактично інкасовинах в розмірі 3 660 387 грн, у зв`язку із чим злочинними діями ОСОБА_10 ТОВ «Оіл Прайм Трейд» спричинено шкоду у вказаному розмірі.

Таким чином, органом досудового розслідування встановлено, що злочинними діями, які були направлені на привласнення майна, яке було їй ввірене, ОСОБА_10 спричинила шкоду вказаним суб`єктам господарської діяльності на загальну суму 6 807 887 грн., яка в шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення.

20.03.2023 ОСОБА_10 повідомлено про підозру у привласненні чужого майна, яке було ввірене особі, вчиненому в умовах воєнного стану та в особливо великих розмірах, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 5 ст. 191 КК України.

Як зазначено у клопотанні, ОСОБА_10 належить автомобіль марки Toyota Corolla, червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , який, 28.03.2023 покинув межі міста Києва та фіксується у м. Ніжин, Чернігівської області.

Постановою прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_20 від 04.04.2023 ОСОБА_10 оголошено в розшук.

Крім того, згідно даних клопотання, ОСОБА_10 , перебуваючи у розшуку, 04.04.2023 вчинено дії з перереєстрації автомобіля на інших осіб.

Постановою прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_21 від 08.04.2023 автомобіль марки Toyota Corolla, червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 занесено до ІП «Гарпун» (розшук правоохоронними органами).

20.04.2023 прокурор Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Подільського районного суду міста Києва із клопотанням, в якому просив накласти арешт на автомобіль Toyota Corolla, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , із заборонною користування та розпорядження ним.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 27.04.2023 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно, а саме: автомобіль Toyota Corolla, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , із заборонною користування та розпорядження ним.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги слідчим суддею дотримані належним чином.

Санкція ч. 5 ст. 191 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_10 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Як убачається із доданих до клопотання слідчого матеріалів, ОСОБА_10 на праві власності належав автомобіль Toyota Corolla 2006 року випуску, VIN НОМЕР_4 , та з моменту оголошення підозрюваною у розшук, 04.04.2023 вказаний транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_6 . Як встановлено органом досудового розслідування, на даний час вчиняються дії з метою подальшої перереєстрації транспортного засобу.

З огляду на наведене, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що у разі встановлення у передбаченому законом порядку, що реєстраційні операції з автомобілем Toyota Corolla 2006 року випуску, VIN НОМЕР_4 вчинені з метою уникнення конфіскації майна, а також недобросовісність його набувачів, останній може бути предметом конфіскації як покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Таким чином, слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а тому колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказаний транспортний засіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що транспортний засіб на даний час належить ОСОБА_6 , який не має відношення до кримінального провадження, були предметом перевірки як слідчим суддею при розгляді клопотання, так і під час апеляційного розгляду, проте з урахуванням встановлених обставин відчуження транспортного засобу, визнані такими, що не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора.

Посилання на недотримання прокурором строку звернення із клопотанням про арешт майна, та доводи про те, що слідчий суддя розглянув клопотання через 7 днів після його надходження, не впливає на правильність висновків та суть прийнятого рішення, а тому колегія суддів вважає, що вказана обставина не є підставою для скасування правильної по суті ухвали слідчого судді.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що слідчим суддею в порушення вимог ч. 1 ст. 172 КПК України не повідомлено власника майна про розгляд клопотання прокурора, також не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді, з огляду на положення ст. 172 КПК України, відповідно до якої слідчий суддя за наявності підстав, викладених у наведеній нормі закону, може розглянути клопотання без повідомлення власника майна.

Інші зазначені в апеляційних скаргах доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 27 квітня 2023 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3