Справа№751/7930/23
Провадження №1-кс/751/1983/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року місто Чернігів

Слідчий суддя Новозаводського районного суду міста Чернігова ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю слідчої ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання слідчої СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Корюківської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації, мешканця АДРЕСА_1 , Російська Федерація

ВСТАНОВИВ:

Слідча СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про обрання підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Клопотання обґрунтовує тим, що слідчим управлінням ГУНП в Чернігівській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000072 від 10.04.2023 за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, за підозрою ОСОБА_6 у захопленні як заручника неповнолітнього ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб.

Під час досудового розслідування встановлено, що з 19 лютого 2014 року представниками Російської Федерації (далі - РФ) розпочато збройне вторгнення збройних сил РФ (далі - ЗС РФ), приховане твердженням керівників РФ про переміщення військових підрозділів в рамках звичайної ротації сил Чорноморського флоту, які у взаємодії з військовослужбовцями Чорноморського флоту РФ та іншими підрозділами ЗС РФ здійснили блокування й захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури України, забезпечивши військову окупацію території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя. 18 березня 2014 року РФ оголосила про офіційне включення Криму до її території.

Одночасно із цим, протягом березня та на початку квітня 2014 року, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади та ЗС РФ представники іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд і груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, взяли під контроль будівлі, в яких знаходилися органи місцевої влади та місцеві органи виконавчої влади України, військові об`єкти України в окремих районах Донецької та Луганської областей України. 07 квітня 2014 року в м. Донецьку створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі за текстом - «ДНР»), а 27 квітня 2014 року в м. Луганську - терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі за текстом - «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування, які функціонують і по теперішній час.

Внаслідок військових дій у період з травня по серпень 2015 року сили оборони України звільнили частину раніше окупованих територій Донецької та Луганської областей.

Датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року, відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII.

Надалі, 24 лютого 2022 року президент РФ оголосив початок так званої «спеціальної військової операції». Після цього, близько четвертої години ранку того ж дня, ЗС РФ, інші збройні формування РФ та підконтрольні їм угруповання іррегулярних незаконних збройних формувань розпочали широкомасштабне військове вторгнення на територію України, увійшовши з боку РФ, Білорусі та тимчасово окупованої території України, що супроводжувалось завданням ракетно-артилерійських ударів та бомбардувань авіацією об`єктів по всій території України.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

З того моменту сили оборони України здійснюють збройну відсіч вздовж всієї лінії фронту.

Факт широкомасштабного збройного вторгнення на територію України 24.02.2022 не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п.п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п.п. 17, 18 Наказу від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього» (Україна проти РФ) та ін.)».

Відповідно до ст. 2 спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 р. ці конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Таким чином, з 19 лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією Російської Федерації проти України, окупацією частини території України, що вказує на поширення дії на території України законів та звичаїв війни (норм міжнародного гуманітарного права).

Згідно з ч. 1 ст. 4 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР «Про ратифікацію Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року про захист жертв війни» від 03.07.1954 (далі -Конвенція), особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Згідно зі ст. 27 Конвенції, особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин, на особисту повагу, повагу до своєї честі, права на сім`ю, їхніх релігійних переконань та обрядів, звичок та звичаїв.

Відповідно до ст. 31 Конвенції Жодний примус фізичного чи морального порядку не може застосовуватися до осіб, які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей.

Згідно ст. 34 Конвенції захоплення заручників забороняється.

Стаття 147 Конвенції визначає перелік серйозних порушень норм міжнародного гуманітарного права, а відповідно законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, якими є: такі порушення, що охоплюють такі дії, якщо їх здійснено проти осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції: умисне вбивство, тортури або нелюдяне поводження, зокрема біологічні експерименти, які умисно спричиняють великі страждання чи серйозні травми тілу чи здоров`ю, нелегальна депортація чи переведення або нелегальне ув`язнення особи, що перебуває під захистом, примушення особи, що перебуває під захистом, служити в збройних силах ворожої держави, або умисне відбирання в особи, що перебуває під захистом, прав на справедливий і офіційний судовий процес, рекомендований цією Конвенцією, захоплення полонених і широкомасштабне руйнування і привласнення власності, не виправдане воєнною необхідністю, і здійснюване незаконним чином і безцільно.

Частиною 2 ст. 75 Додаткового протоколу до Женевської конвенції від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) від 08.06.1977, ратифікованого із заявою Указом Президії Верховної Ради УРСР №7960-XI (7960-11) від 18.08.1989 (далі - Протокол І) визначено, що заборонені й будуть залишатися забороненими в будь-який час і в будь-якому місці такі дії, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів: a) насильство над життям, здоров`ям і фізичним та психічним станом осіб, зокрема: a.1) вбивство; a.2) катування всіх видів - фізичні чи психічні; a.3) тілесні покарання; a.4) каліцтво; b) знущання над людською гідністю, зокрема, принижуюче й образливе поводження, примус до проституції чи непристойне посягання в будь-якій його формі; c) взяття заручників; d) колективне покарання; і e) погрози вчинити будь-яку з вищезазначених дій.

Частиною 1 статті 77 Протоколу І визначено, що діти користуються особливою повагою, і їм забезпечується захист від будь-якого роду непристойних посягань. Сторони, що перебувають у конфлікті, забезпечують захист і допомогу, які їм потрібні з огляду на їх вік або з будь-якої іншої причини.

У результаті вищезазначених подій, значна частина території Чернігівської області, починаючи з 24.02.2022, знаходиться під постійним обстрілом з різного виду озброєння з боку підрозділів Збройних Сил та інших військових формувань Російської Федерації.

Так, військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації, в тому числі НОМЕР_1 окремої мотострілецької бригади ІНФОРМАЦІЯ_2 , на посаді командира відділення якої перебував ОСОБА_6 , з 25.02.2022 тимчасово зайняли с. Терехівка Чернігівського району Чернігівської області.

19 березня 2022 року ОСОБА_6 , діючи умисно, за попередньою змовою з невстановленими особами з числа військовослужбовців ЗС РФ - Особа_1, Особа_2, Особа_3, Особа_4, Особа_5, Особа_6, Особа_7, Особа_8, Особа_9, Особа_10, отримавши з невстановлених джерел інформацію про перебування на території зайнятого ЗС РФ с. Терехівка неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , усвідомлюючи його неповнолітній вік та те, що останній є цивільною особою у розумінні ст. 50 Протокол І, діючи в порушення ст.ст. 27, 31, 34, 147 Конвенції та ч. 2 ст. 75, ч. 1 ст. 77 Протоколу I, користуючись своєю фізичною перевагою та наявністю автоматичної зброї, що у своїй сукупності унеможливлювало вчинення цивільним населенням, у тому числі ОСОБА_7 активного опору їх протиправним діям, вчинили захоплення та тримання ОСОБА_7 як заручника з метою спонукання його матері - діючого військовослужбовця Збройних сил України (далі - ЗСУ) ОСОБА_8 до надання відомостей про місце дислокації військових частин ЗСУ як умови звільнення заручника, за наступних обставин.

19.03.2022 у денний час ОСОБА_6 , одягнутий у військову форму, озброєний автоматичною зброєю, спільно з Особою_1 прибули до теплиці, розташованої на території домогосподарства АДРЕСА_2 , на території якого проживав ОСОБА_7 .

В цей час Особа_2, Особа_3, Особа_4 підійшли до житлового будинку, розташованого на території вказаного домогосподарства, та наказали ОСОБА_7 , який перебував на подвір`ї, підійти до теплиці, після чого супроводили його до вказаного приміщення, біля якого перебували ОСОБА_6 та Особа_1.

Надалі ОСОБА_6 спільно з Особою_1 закрили ОСОБА_7 очі шляхом натягування шапки та обклеювання її клейкою стрічкою та примусово помістили його до кузову невстановленого слідством автомобіля, в якому перебували Особа_5, Особа_6, тим самим фактично позбавили ОСОБА_7 права вільно пересуватися.

Надалі 19.03.2022 у денний час ОСОБА_6 спільно Особою_1, Особою_6 за допомогою невстановленого слідством автомобіля під керуванням Особи_5 примусово, проти волі ОСОБА_7 перевезли його з с. Терехівка до с. Петрушин Чернігівського району. В цей час ОСОБА_6 , використовуючи невстановлений слідством звукозаписуючий пристрій, змусив ОСОБА_7 висловити під запис усне повідомлення, адресоване своїй матері ОСОБА_9 щодо необхідності надати інформацію про відомі їй місця дислокації військових об`єктів ЗСУ як умову звільнення ОСОБА_7 .

У подальшому, приїхавши до с. Петрушин Чернігівського району Чернігівської області, ОСОБА_6 спільно Особою_1, Особою_6 примусово помістили ОСОБА_7 до гаражного приміщення, розташованого по АДРЕСА_3 , після чого Особа_7, Особа_8, організували цілодобову охорону вказаного гаражного приміщення з метою унеможливлення залишення даного місця ОСОБА_7 за власною волею, де він протиправно утримувався як заручник до 21.03.2022.

У період тримання як заручника ОСОБА_7 у гаражному приміщенні, розташованого по АДРЕСА_3 , Особа_1, перебуваючи на території одного з зайнятих ЗС РФ населених пунктів Чернігівського району Чернігівської області, більш точне місце досудовим розслідуванням не встановлено, 20.03.2022 о 08 год 35 хв та 08 год 47 хв здійснила два телефонні дзвінки з телефонного номеру НОМЕР_2 на телефонний номер НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_9 , в яких повідомила останній про факт захоплення та тримання як заручника її сина - ОСОБА_7 та висловила вимогу повідомити інформацію про відомі їй місця дислокації військових об`єктів ЗСУ як умову звільнення ОСОБА_7 , а також о 11 год 02 хв направила з телефонного номеру НОМЕР_4 на телефонний номер НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_9 , смс-повідомлення з повторною вимогою повідомити інформацію про відомі їй місця дислокації військових об`єктів ЗСУ як умову звільнення ОСОБА_7 .

Надалі 21.03.2022 у денний час, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, Особа_7 та Особа_8 примусово помістили ОСОБА_7 до кузову невстановленого слідством вантажного автомобіля під керуванням Особи_9, в якому передали його під нагляд ОСОБА_6 , після чого Особа_9 спільно з ОСОБА_6 перевезли останнього з с. Петрушин до одного з зайнятих ЗС РФ населених пунктів Чернігівського району Чернігівської області, більш точне місце слідством не встановлено. ОСОБА_6 помістив потерпілого до комірного приміщення невстановленого слідством будинку, після чого Особа_7, Особа_8 організували цілодобову охорону вказаного комірного приміщення з метою унеможливлення залишення даного місця ОСОБА_7 за власною волею, де він протиправно утримувався як заручник по 22.03.2022.

Надалі 22.03.2022 у денний час, не отримавши від ОСОБА_9 відомостей про місце розташування військових частин ЗСУ в м. Чернігові, Особа_7 примусово відвела ОСОБА_7 до кузову невстановленого слідством вантажного автомобіля під керуванням Особи 10, в якому передала його під нагляд ОСОБА_6 , після чого ОСОБА_6 та Особа_10 на вказаному автомобілі відвезли ОСОБА_7 до с. Терехівка, де близько 14 год 30 хв ОСОБА_6 звільнив останнього.

Своїми умисними діями військовослужбовець ЗС РФ ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з іншими на даний час не встановленими військовослужбовцями ЗС РФ, вчинив інше порушення законів і звичаї війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а саме захоплення та утримання заручника - неповнолітнього ОСОБА_7 , чим порушив вимоги ст.ст. 3, 27, 31, 34, 147 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 та ч. 2 ст. 75, ч. 1 ст. 77 Додаткового протоколу до Женевської конвенції від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) від 08.06.1977.

На підставі зібраних доказів 23.08.2023 слідчим за погодженням з прокурором повідомлено про підозру громадянину російської федерації, військовослужбовцю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Російської Федерації, уродженець м. Масіс Вірменської РСР, командир відділення НОМЕР_5 окремої мотострілецької бригади у складі збройних сил Російської Федерації, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_4 за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України (порушення законів та звичаїв війні).

Підозра ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, підтверджується зібраними у ході слідства доказами.

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.09.2023 надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні. Під час досудового розслідування встановлено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Підозрюваний переховується від органів досудового розслідування та суду, та знаходиться на території російської федерації, тобто державі, визнаної Верховною Радою України державою-агресором з метою ухилення від кримінальної відповідальності, за викликом слідчого не прибув, оголошений у розшук. За таких обставин виникла необхідність у обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного.

У судовому засіданні слідча та прокурор клопотання підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні щодо клопотання покладалась на розсуд суду, оскільки не узгоджено позицію з підозрюваним.

Клопотання розглядається слідчим суддею в порядку ч. 6 ст. 193 КПК Країни за відсутності підозрюваного, за участі захисника.

Вислухавши учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні даного клопотання підлягають встановленню та врахуванню обставини, визначені ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК України, та підстави застосування запобіжного заходу, визначені ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Частиною 6 статті 176 КПК України визначено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч. 1 ст. 193 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Водночас відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

СУ ГУНП в Чернігівській області розслідується кримінальне провадження №0000072 від 10.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

23.08.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

Повідомлення про підозру ОСОБА_6 та повістки про його виклик та прибуття 28.08.2023, 29.08.2023, 30.08.2023 до Чернігівської обласної прокуратури у відповідності до ч. 8 ст. 135 КПК України опубліковані на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр» від 23.08.2023 за № 169 (7567).

Постановою слідчого відділу СУ ГУНП в Чернігівській області від 04.09.2023 оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_6 .

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.09.2023 надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування даного кримінального провадження.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано (для даної стадії досудового розслідування) підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років. Підозра підтверджується зібраними по справі доказами, а саме: заявою ОСОБА_8 від 06.04.2023; протоколами допиту неповнолітнього потерпілого: протоколами проведення пред`явлення для впізнання за фотознімками; протоколом допиту законного представника потерпілого - ОСОБА_8 ; заявою законного представника потерпілого ОСОБА_8 про надання диску з аудіозаписом її розмови з військовослужбовцем ЗС РФ; протоколом огляду диску з аудіозаписом розмови; протоколом допиту свідків; протоколами огляду місця події; протоколами слідчих експериментів; протоколом огляду документів; протоколами огляду інтернет сторінок, що належать ОСОБА_6 ; інформацією служби зовнішньої розвідки, Міністерства оборони, ОУВ «Чернігів» про підрозділи ЗС РФ.

Стороною обвинувачення доведено ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_6 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, оскільки останній перебуває на території держави-агресора російської федерації.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Також, слідчий суддя відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України враховує дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 , який є військовослужбовцем ЗС РФ, місцезнаходження останнього, його вік.

Отже, під час розгляду клопотання, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини, визначені п. п. 1-2 ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, обґрунтованість підозри, є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені слідчим та прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи.

Стороною захисту не надано даних про наявність обставин для обрання більш м`якого запобіжного заходу, для запобігання зазначеним ризикам та досягнення дієвості цього кримінального провадження.

До того ж, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого статтею 438 Кримінального кодексу України, за наявності зазначених у ст. 177 цього Кодексу ризиків, застосовується безальтернативний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Отже, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 слідчий суддя вважає за необхідне обрати відносно нього запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

За таких обставин відсутні підстави для визначення розміру застави у кримінальному провадженні.

Керуючись статтями ст.ст. 176-178, 184, 193, 194, 196, 197, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого - задовольнити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації, мешканця АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Питання про застосування до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, після затримання останнього і не пізніш як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження підлягає розгляду слідчим суддею за участю підозрюваного.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду.

Повний текст ухвали суду проголошено 19.09.2023 о 13.40 год.

Слідчий cуддя ОСОБА_1