Справа № 297/904/23
УХВАЛА

про продовження строку тримання під вартою

26 травня 2023 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , перекладача ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши в судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000017 від 04.01.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

встановив:

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він у невстановлений досудовим розслідуванням період часу, у невстановленої особи та у невстановленому місці, діючи умисно, у порушення «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення, та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх наслідки, незаконно придбав корпус гранати Ф-1 з наявним маркуванням 16-82 Т та запал типу УЗРГМ-2 з наявним маркуванням 386-83-87, які відносяться до категорії бойових припасів, які переносив та без передбаченого законом дозволу зберігав до моменту їх виявлення та вилучення 04.01.2023 року працівниками поліції.

Так, 04.01.2023 в період часу з 13:04 годин по 13: 41 годин в ході проведення працівниками Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області огляду місця події, на ділянці місцевості, розташованої біля комплексу відпочинку «Бора Бора» за адресою с. Дийда, Берегівського району, виявлено та вилучено корпус гранати Ф-1 з наявним маркуванням 16- 82 Т та запал типу УЗРГМ-2 з наявним маркуванням 386-83-87, які ОСОБА_6 зберігав без передбаченого законом дозволу при собі.

За викладених обставин, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, тобто в носінні, зберіганні, придбанні бойових припасів без передбаченого законом дозволу. 04 січня 2023 року о 13:04 годин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було затримано в порядку ст. 208 КПК України. 05 січня 2023 року ОСОБА_6 , повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, зокрема протоколами огляду місця події від 04.01.2023 року, показаннями свідків та іншими зібраними в ході досудового розслідування доказами.

Ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду від 05.01.2023 року застосовано відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, терміном 60 днів, із визначенням застави у розмірі 214 720 грн. строком до 04 березня 2023 року включно, строк дії якого слідчим суддею було продовжено до 03.04.2023 року.

Ухвалою Берегівського районного суду від 03.04.2023 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 ,строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 02 червня 2023 року 14:30 годин. Визначено ОСОБА_6 розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених КПК України, у 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 53 680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень.

26.05.2023 року прокурором ОСОБА_4 в судовому засіданні було подано письмове клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 діб.

Клопотання мотивовано тим, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив умисний злочин, передбачений ч.1 ст. 263 КК України, який, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів та, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, впливати на свідків, іншим чином перешкоджати досудовому розслідуванню, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зокрема, аналіз особистості ОСОБА_6 , із зібраних наявних характеризуючих даних, вказує на байдуже ставлення ним до дотримання правових норм, ігноруванням громадських інтересів, відсутність соціальної пристосованості у суспільстві, що виразилось у скоєнні ним особливо тяжкого злочину проти громадської безпеки. Вказані обставини свідчать про неможливість застосування особистого зобов`язання, особистої поруки та домашнього арешту, стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки такі ним дотримані не будуть.

В свою чергу майновий стан та відсутність будь - яких відомостей про наявність у ОСОБА_6 постійного місця роботи, позбавляють можливості обрати щодо останнього, запобіжний захід у вигляді застави.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Злочин, який інкримінується ОСОБА_6 є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 7 років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Вищевказана обставина, а також той факт, що Закарпатська область межує з чотирма країнами (Польща, Румунія, Словаччина та Угорщина) та те, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжкого злочину може переховуватись від органів досудового розслідування та має реальні можливості покинути територію України з цією метою, поза межами пункту пропуску державного кордону України, а також переховуватись на території України.

Крім того, обвинувачений перебуваючи на волі може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_6 з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження може вступати у поза процесуальні відносини із свідками та схиляти їх до зміни даних слідству показів і це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показів або відмови від надання таких.

Також ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Знаходячись на волі обвинувачений ОСОБА_6 зможе, використовуючи свої зв`язки, координувати дії засобами, які мають можливість впливати на викривлення зазначених даних для кримінального провадження шляхом погрози та тиску на учасників/сторін кримінального провадження, з метою уникнення підозрюваним кримінальної відповідальності, що є способом перешкоджанням досудового розслідування.

Крім того, ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, зокрема, підшукувати осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання.

Підставою продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний матиме можливість переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав письмове клопотання з підстав викладених у ньому, та просив продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечила щодо задоволення клопотання, оскільки свідки по справі допитані, обвинувачений вже не зможе на них впливати. Просила обрати інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_6 просив відмовити у продовженні тримання під вартою, оскільки перебуває під вартою вже п`ять місяців.

Заслухавши думку учасників судового засідання, суд дійшов до наступних висновків, що клопотання прокурора про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

При судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Зокрема при розгляді клопотання суд оцінює підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з урахуванням конкретних обставин справи.

Крім цього, враховуючи практику Європейського суду та положення ч. 1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Суд вважає, що клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу містить посилання на кілька ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, зокрема передбачених п.п. 1, 3, 4, ч. 1 ст. 177 КПК України і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини, а також обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Тобто, кожний конкретний ризик доведений та обґрунтований доказами його існування.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Як зазначено в п. 111-112 Рішення ЄСПЛ «Белеветський проти росії» - обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції.

Як зазначено в Рішенні ЄСПЛ "Александер Макаров проти росії" національні органи влади зобов`язані проаналізувати особисті обставини особи докладніше та навести на користь тримання її під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими в судовому засіданні доказами.

Суд, в свою чергу повинен ретельно дослідити наявні докази вказаних ризиків, проаналізувати, дати належну оцінку в кожній конкретній справі. Це узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Кобець проти України» зазначив, що «Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (також рішення у справі «Авшар проти Туреччини». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

В той же час згідно із практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у вигляді позбавленні волі на строк до семи років.

Отже, з метою уникнення такої відповідальності обвинувачений може переховуватись від суду.

Відповідно до рішення ЄСПЛ за скаргою № 25629/94 від «27» листопада 1997 року по справі «К.Ф. проти Німеччини», п. 57, обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.

Так, судом завершується судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , досліджені письмові докази, допитано свідків, обвинуваченого.

Вищенаведені докази можуть свідчити, що ОСОБА_6 може бути причетний до вчинення названого кримінального правопорушення, і ці докази могли б переконати неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Так, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 був визначений відповідний розмір застави.

Отже, суд вбачає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою на термін 60 днів з визначенням розміру застави, оскільки суд оцінює суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке йому інкримінується. Так ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до семи років, раніше притягувався до кримінальної відповідальності неодноразово. Ризики передбачені ст. 177 КПК України не зменшились, обвинувачений є особою без визначеного місця проживання, ніде не працює, не має сталого джерела доходів, що свідчить про відсутність факторів соціального стримування та значний ступінь суспільної небезпекиі може свідчити про можливість перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Наведений виклад обставин у відповідності до ч. 3 ст. 199 КПК України свідчить про те, що заявлені ризики не зменшились та виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

З урахуванням викладеного, для забезпечення належної процесуальної поведінки суд вважає, що обраний щодо ОСОБА_6 05.01.2023 року слідчим суддею Берегівського районного суду запобіжний захід у виді тримання під вартою, який був судом продовжений 03.04.2023 року, слід продовжити на 60 днів, визначивши заставу в 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 53 680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень.

При цьому, суд вважає, що в разі внесення обвинуваченим застави, на нього слід покласти обов`язки, передбачені п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду за першою вимогою; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; без дозволу суду не виїжджати за межі Берегівського району; утримуватись від спілкування зі свідками сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягає апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Керуючись ч. 1 ст. 177, ст. 197, ст. 199, ст.ст. 371, 372 КПК України,

ухвалив:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Заболоття, Берегівського району,

зареєстрованого в АДРЕСА_1 , без визначеного місця проживання, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 25 липня 2023 року 11:15 годин.

Визначити ОСОБА_6 розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених КПК України, у 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 53 680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у визначеному розмірі. У разі внесення застави у визначеному розмірі ОСОБА_6 повинен бути звільнений з-під варти. З моменту звільнення ОСОБА_6 з-під варти внаслідок внесення застави, він та заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі звільнення ОСОБА_6 з-під варти внаслідок внесення застави покласти на нього наступні обов`язки: 1) прибувати до суду за першою вимогою; 2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання; 3) без дозволу суду не виїжджати за межі Берегівського району; 4) утримуватись від спілкування зі свідками сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя Лайош ГАЛ