ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/71/23 Справа № 182/4973/15-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

захисниці ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2021 року стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2021 року ОСОБА_8 було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, та виправдано його на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю, що в його діях є склад кримінального правопорушення.

Цивільний позов прокурора про стягнення завданої шкоди залишено без розгляду.

Вирішено долю речових доказів.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_8 висунуто обвинувачення у тому, що він, маючи умисел на незаконне зайняття рибним добувним промислом спільно з особою, стосовно якої закрито кримінальне провадження у зв`язку зі смертю, за допомогою забороненого знаряддя - рибальської сітки, у невстановлений час прибули на берег Каховського водосховища напроти вул. АДРЕСА_1 , де, реалізуючи свій злочинний умисел, в порушення чинного законодавства, тобто не маючи законного дозволу, у вищевказаному місці, спільно з особою, у відношенні якої закрито кримінальне провадження у зв`язку зі смертю, на гумовому човні «Шторм», використовуючи весла, вийшли на воду Каховського водосховища та на відстані близько 100 - 200 метрів від берега у вищевказаному районі незаконно встановили дві жилкові сітки, довжина 40 метрів, висота 1,2 метрів, вічко 27x27мм; довжина 59 метрів, висота 1,5 метрів, вічко 27x27мм, після чого повернулися додому, де і знаходились.

Близько 07.00 години, 08.10.2013 року ОСОБА_8 , спільно з особою, стосовно якої закрито кримінальне провадження у зв`язку зі смертю, знову вийшли на гумовому човні «Шторм», використовуючи весла, на воду Каховського водосховища напроти вул. 8 Березня в с. Покровське Нікопольського району Дніпропетровської області, і зняли раніше встановлені ними жилкові рибальські сітки, тобто, незаконно займаючись рибним добувним промислом за допомогою забороненого знаряддя лову - рибальських сіток та з використанням як засобу незаконного рибного промислу гумового човна, в порушення ст. 3.15 «Правил любительського і спортивного рибальства у внутрішніх водоймах України», затверджених наказом Державного Комітету Рибного господарства України» № 19 від 15 лютого 1999 р. де зазначено: - «Забороняється лов риби з використанням ... промислових та інших знарядь лову, виготовлених з сітеснастних та інших матеріалів усіх видів і найменувань, способом загат і спуску води з водоймищ, із застосуванням забороненого знаряддя лову...», ОСОБА_8 спільно з особою, стосовно якої закрито кримінальне провадження у зв`язку зі смертю, виловили рибу в кількості: карась - 9 штук, вартістю 17 грн. за один екземпляр, судак - 4 шт, вартістю 510 грн за один екземпляр, плітка - 63 шт, вартістю 85 грн за один екземпляр, сазан - 1 штука, вартістю 306 грн за один екземпляр, рак - 1 шт, вартістю 25,5 грн за один екземпляр, заподіявши таким чином, згідно з додатком до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.11.2011 року № 1209, істотної шкоди державі в особі Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області на суму 7879,5 грн.

Суд першої інстанції зазначив, що на стадії досудового розслідування експертиза для встановлення розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням не проводилась. Вартість спричиненої довкіллю шкоди була визначена тільки відповідно до Постанови КМ України від 21.11.2011 року за № 1209, що суперечить нормам ст. 242 КПК України.

Судом першої інстанції 08.08.2016 року судом було призначено судово-екологічну експертизу, проведення якої було доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮУ.

Згідно з клопотання про надання додаткових матеріалів та відповідних роз"яснень Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮУ, для проведення необхідних досліджень треба було надати інформацію щодо параметрів (критерії) істотності заподіяної шкоди, однак, така інформація в матеріалах провадження відсутня, та державним обвинуваченням надана не була, внаслідок чого на адресу суду надійшло повідомлення про неможливість надання висновку експерта.

Суд першої інстанції зазначив, що 28.02.2020 року судом було призначено судово-економічну експертизу у вказаному кримінальному провадженні. Відповідно до висновку експерта №19/104-10/3-69 від 06.04.2020 року в обсязі наданих на дослідження документів документально та арифметично підтверджується «Розрахунок збитків протокол № 027752 на гр ОСОБА_8 , та № 027751 на гр ОСОБА_10 », складений від імені головного державного інспектора ОСОБА_11 на підставі додатку № 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.11.2011 року № 1209, на загальну суму 7879,50 грн. Оцінка дій осіб не відноситься до завдань економічної експертизи. Визначення шкоди істотною виходить за межі спеціальних знань експерта-економіста та відноситься до питань права.

Суд першої інстанції зробив висновок, що органом досудового розслідування не встановлено та не доведено всі ознаки об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, що інкримінується обвинуваченому, а саме істотну шкоду (розмір спричиненої кримінальним правопорушенням шкоди довкіллю), що є обов`язковим в розумінні положень ч. 1 ст.249 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.

На підставі ст. 49 КК України просить звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Також прокурор просить при вирішенні долі речових доказів застосувати положення ст.ст.96-1, 96-2 КК України, а саме:

- дві жилкові сітки, гумовий човен «Шторм» зеленого кольору з двома веслами, які знаходяться у камері схову ЛВ в річковому порту «Дніпропетровськ» ГУ МВС України в Дніпропетровській області - конфіскувати як знаряддя промислу,

- кошти, отримані від реалізації свіжовиловленої риби, яка знаходилась в ПАТ «Риболовецько-промисловий Нікополь» - звернути на користь держави.

Також прокурор просить задовольнити цивільний позов у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що станом на 08.10.2013, тобто на момент вчинення кримінального правопорушення, ст. 242 КПК України не містила жодних вказівок на необхідність забезпечення слідчим або прокурором обов`язкового проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, завданих шкодою довкіллю заподіяним кримінальним правопорушенням.

Усталеною на той час практикою було документальне підтвердження заподіяної кримінальним правопорушенням розміру шкоди довкіллю у формі розрахунку збитків, що складався на підставі додатку № 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.11.2011 № 1209.

Прокурор також зазначив, що відповідно до висновку експерта № 19/104-10/3-69 від 06.04.2020 року в обсязі наданих на дослідження документів документально та арифметично підтверджено розрахунок завданого збитку на загальну суму 7879,50 грн.

При цьому, суд першої інстанції безпідставно не вважав розмір спричиненої довкіллю шкоди істотною, та визнав вищевказаний розрахунок завданого збитку недопустимим доказом. Крім того, жодних клопотань від учасників судового провадження щодо визнання недопустимим доказом зазначеного розрахунку збитків не надходило, а сума збитків не оспорювалась.

Прокурор зазначив, що в порушення вимог ч. 2 ст. 94 КПК України суд визнав розрахунок збитків недопустимим доказом, при цьому, в порушення вимог ч. ч. 2, 3 ст. 89 КПК України продовжив його дослідження без надання можливості надати відповідні заперечення сторонами кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, а також доводи, викладені в апеляційній скарзі, частково повторно дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Статтею ст. 62 Конституції України гарантується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

В п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990, зазначено про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не буде доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами п.1 ч.3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції виконав всі вимоги закону, а тому відсутні будь-які правові підстави для скасування виправдувального вироку.

Так, оцінивши досліджені у кримінальному провадженні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив виправдувальний вирок, пославшись на п.3 ч.1 ст. 373 КПК України, так як зробив правильний висновок, що прокурором не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, а припущення та сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого слід тлумачити на його користь.

Вказана позиція викладена і в п. 146 справи «Барбера, Мессегуэ и Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998, де Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Колегія суддів вважає, що за результатами судового розгляду, суд першої інстанції правильно встановив те, що державним обвинуваченням не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Цей висновок суду ґрунтується на належних, допустимих, достовірних, а в сукупності достатніх доказах, досліджених під час судового розгляду.

Крім того, колегією суддів в порядку ч.3 ст. 404 КПК України за клопотанням прокурора частково повторно досліджено матеріали кримінального провадження, а саме:

- витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні за № № 00000 від 08.10.2013 року;

- протокол огляду місця події і предметів від 08.10.2013 року;

- постанову слідчого від 08.10.2013 року про визнання речовими доказами та їх передачу; квитанцію № 4887 від 08.10.2013 року про прийняття водних живих ресурсів;

- квитанцію про отримання на зберігання речових доказів № 8/13;

- протокол про адміністративне правопорушення від 08.10.2013 року стосовно ОСОБА_8 ;

- протокол про адміністративне правопорушення від 08.10.2013 року стосовно ОСОБА_10 ;

- опис знарядь незаконного добування водних живих ресурсів, плавучих, транспортних засобів, зброї та боєприпасів, спеціальних документів, водних живих ресурсів, відповідно до якого у ОСОБА_8 та ОСОБА_10 вилучено сітки розмірами: довжина 40 м, висота 1,2 м, вічко 27х27 мм та довжина 59 м, висота 1,5 м, вічко 27x27 мм; гумовий човен «Шторм» зеленого кольору; свіжа риба: карась - 9 шт вагою 3 кг, судак - 4 шт вагою 1 кг, плітка - 63 шт вагою 3 кг, сазан - 1 шт вагою 1 кг, рак - 1 шт вагою 0,3 кг. Копію опису отримали ОСОБА_10 і ОСОБА_12 , про що свідчать їх підписи;

- розрахунок збитків, відповідно до якого встановлено збитки за виловлену рибу: карась - 9 шт вартістю 17 грн за 1 екз. на суму 153 грн, судак - 4 шт вартістю 510 грн за 1 екз. на суму 2040 грн, плітка - 63 шт вартістю 85 грн за 1 екз. на суму 535,5 грн, сазан - 1 шт вартістю 306 грн за 1 екз., рак - 1 шт вартістю 25,5 грн за 1 екз., всього на суму 7879,5 грн;

- ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.08.2016 року про призначення судово-екологічної експертизи, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України;

- клопотання експерта щодо надання додаткових матеріалів та відповідних роз`яснень;

- повідомлення про неможливість надання висновку експерта;

- ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.02.2020 року про призначення судово-економічної експертизи, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України;

- висновок експерта № 19/104-10/3-69 від 06.04.2020 року, в якому зазначено, що в обсязі наданих на дослідження документів документально та арифметично підтверджується «Розрахунок збитків протокол № 027752 на ОСОБА_8 , № 027751 на ОСОБА_10 », складений від імені головного державного інспектора ОСОБА_11 на підставі додатку № 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.11.2011 року № 1209, на загальну суму 7879,50 грн.

Відповідно до п.п.1,2,3,4 ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

Відповідно до ч.2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідальність за кримінальне правопорушення проти довкілля, передбачене ст. 249 КК, настає лише за умови, що діями винної особи заподіяно істотну шкоду. На те, що шкода є істотною, можуть вказувати, зокрема, такі дані: знищення нерестовищ риби; вилов риби в період нересту, нечисленних її видів або тих, у відтворенні яких є труднощі; добування великої кількості риби, водних тварин чи рослин або риби чи тварин, вилов яких заборонено, тощо. Якщо внаслідок вчинених дій істотна шкода не настала, винна особа за наявності до того підстав може нести відповідальність за ч. 3 або ч. 4 ст. 85 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що для можливості кваліфікації діяння ОСОБА_8 як кримінально караного, необхідні об`єктивні дані або про повне знищення ним через протиправне діяння нерестовища, або про вилов ним великої кількості риби в період нересту, або вилов нечисленних видів риб або тих, у відтворенні яких є труднощі, або про добування численної кількості риби або риби, вилов якої заборонено.

Пунктом 6 ч. 2 ст. 242 КПК України визначена обов`язковість призначення експертизи щодо визначення шкоди довкіллю.

Колегія суддів враховує, що імперативність вимог п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України щодо призначення експертизи у кожному кримінальному провадженні для визначення розміру збитків, завданих кримінальним правопорушенням, має обмежений характер, оскільки не стосується тих випадків, де предметом злочину є гроші або цінні папери, що мають визначений грошовий еквівалент, а також коли розмір матеріальних збитків (шкоди), заподіяних кримінальним правопорушенням, можливо достовірно встановити без спеціальних знань, коли достатньо загальновідомих та загальнодоступних знань, проведення простих арифметичних розрахунків для оцінки даних, отриманих за допомогою інших, крім експертизи, джерел доказування, що узгоджується з правовим висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 25 листопада 2019 року (справа № 420/1667/18, провадження № 51-10433кмо18).

У решті випадків сторона обвинувачення на стадії досудового розслідування зобов`язана незалежно від наявності інших доказів, за допомогою яких можливо встановити розмір матеріальних збитків, звернутися до слідчого судді з клопотанням про залучення експерта (а в редакції Закону України від 4 жовтня 2019 року № 187-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства» - залучити експерта).

Колегія суддів зазначає, що в цьому провадженні, де йдеться про встановлення шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням, відсутні підстави для її встановлення відмінним від проведення експертизи шляхом, оскільки відповідно до вимог ст. 242 КПК України для визначення розміру збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням, слідчий або прокурор були зобов`язані звернутись з клопотанням до слідчого судді для проведення відповідної експертизи, чого в даному кримінальному провадженні зроблено не було.

Колегія суддів зазначає, що розрахунок збитків заподіяних рибному господарству внаслідок добування або знищення цінних видів риб та інших об`єктів водного промислу не є доказом завдання істотної шкоди з точки зору їх істотності відповідно до змісту диспозиції ч. 1 ст. 249 КК України.

З матеріалів справи вбачається, що на стадії досудового розслідування експертиза для встановлення розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням не проводилась. Вартість спричиненої довкіллю шкоди була визначена тільки відповідно до Постанови КМ України від 21.11.2011 року за № 1209, що суперечить нормам ст. 242 КПК України.

08.08.2016 року судом першої інстанції було призначено судово-екологічну експертизу, проведення якої було доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮУ. Згідно з клопотання про надання додаткових матеріалів та відповідних роз`яснень Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮУ, для проведення необхідних досліджень треба було надати інформацію щодо параметрів (критерії) істотності заподіяної шкоди, зокрема:

- за якої мінімальної кількості виловлених видів риби/раку шкода буде істотною та який дозволений обсяг вилову досліджуваних видів риби/раку на досліджуваній місцевості (по кожному виду біоресурсів окремо);

- чи є критичними обсяг вилову досліджуваних видів риби /раку (по кожному виду біоресурсів окремо) на досліджуваній місцевості та до чого призведе зменшення їх чисельності;

- з урахуванням особливостей, загальної чисельності (запасів) кожного з видів виловлених видів риби/раку та затверджених лімітів їх вилову чи є труднощі у відтворенні виловлених видів риби/раку на досліджуваній місцевості та чи можна віднести їх до нечисленних (по кожному виду біоресурсів окремо);

- чи є досліджувані види риби/раку (по кожному виду біоресурсів окремо) заборонені до вилову на досліджуваній місцевості;

- екологічної цінності виловлених видів риби/раку (по кожному виду біоресурсів окремо), тобто їх поширеності та цінності на досліджуваній місцевості (видове різноманітність і чисельність виловлених видів риби/раку в місці здійснення вилову), їх віднесення до спеціальних категорій, значимості для досліджуваної місцевості, для господарства та промисловості в цілому тощо;

Однак, така інформація в матеріалах провадження відсутня, та державним обвинуваченням суду першої інстанції не була надана. В наслідок чого на адресу суду першої інстанції надійшло повідомлення про неможливість надання висновку експерта.

28.02.2020 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області було повторно призначено судово-економічну експертизу за даним кримінальним провадженням.

Відповідно до висновку експерта №19/104-10/3-69 від 06.04.2020 року, зазначено, що в обсязі наданих на дослідження документів документально та арифметично підтверджується «Розрахунок збитків протокол № 027752 на ОСОБА_8 , 3 027751 на ОСОБА_10 », складений від імені головного державного інспектора ОСОБА_11 на підставі додатку № 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.11.2011 року № 1209, на загальну суму 7879,50 грн. Оцінка дій осіб не відноситься до завдань економічної експертизи. Визначення шкоди істотною виходить за межі спеціальних знань експерта-економіста та відноситься до питань права.

Колегія суддів вважає, що наданий органом досудового слідства розрахунок збитків, заподіяних рибному господарству внаслідок добування або знищення цінних видів риб та інших об`єктів водного промислу, суд першої інстанції обґрунтовано визнав неналежним доказом того факту, що внаслідок незаконного вилову риби було завдано істотної шкоди, оскільки цей документ не може замінити собою висновок експерта, тому колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що органом досудового розслідування не встановлено та не доведено всі ознаки об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, що інкримінується обвинуваченому, а саме істотну шкоду, розмір спричиненої кримінальним правопорушенням шкоди довкіллю, що є обов`язковим в розумінні положень ч. 1 ст.249 КК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вартість спричиненої довкіллю шкоди, яка була визначена відповідно до Постанови КМ України від 21.11.2011 року за № 1209 в сумі 7879,50 грн, суперечить нормам ст. 242 КПК України і є недопустимим доказом для встановлення наявності істотної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (проступком).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що стороною обвинувачення у визначений законом спосіб не встановлено та не доведено істотну шкоду від дій обвинуваченого, в даному випадку відсутній і склад кримінального правопорушення в його діях.

З огляду на викладене, дотримуючись принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, встановленого ст. 17 КПК України, колегія суддів не знаходить підстав, зазначених у ст. 420 КПК України, для скасування вироку суду першої інстанції і ухвалення нового вироку, а тому апеляційну скаргу прокурора вважає за необхідне залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін, оскільки виправдувальний вирок щодо ОСОБА_8 є законним і обґрунтованим.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2021 року стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України - залишити без задоволення.

Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2021 року стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4