печерський районний суд міста києва
Справа № 757/476/21-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.07.2023 Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 ,

обвинуваченої ОСОБА_13 ,

потерпілого ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0003113, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.10.2020 за обвинуваченням ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Брянка, Луганської області, громадянки України, офіційно не працевлаштованої, зайнятої як позаштатний журналіст загальнодержавного бюлетня «Говори!», незаміжньої, із середньою спеціальною освітою, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої, -

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

24.10.2020 приблизно о 06 год. 00 хв., ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , під час спільного вживання алкогольних напоїв із знайомим, який напередодні запросив її спільно проживати у вказаній квартирі своїх батьків за вищевказаною адресою - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зненацька повідомила ОСОБА_14 , що в особистих стосунках надає перевагу жінкам та вказала на присутню у цій же компанії свою знайому - ОСОБА_15 . Унаслідок негативного сприйняття вказаних відомостей ОСОБА_14 , у ОСОБА_13 виникла особиста неприязнь до нього та злочинний умисел на спричинення ОСОБА_14 тяжких тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій спонтанно виниклий злочинний умисел, ОСОБА_13 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з метою спричинення ОСОБА_14 тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок раптово виниклої особистої неприязні до останнього, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, взяла кухонний ніж з чорно-білим руків`ям та умисно раптово завдала потерпілому ОСОБА_14 , який в цей час перебував на балконі, суміжному з кімнатою, один удар лезом ножа в ліву частину грудної клітини, чим спричинила тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудей зліва з ушкодженням лівої внутрішньої грудної артерії, лівої легені, перикарду та правого шлуночка серця з явищами лівобічного гемотораксу та гемоперикарду, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

У подальшому ОСОБА_13 затримана працівниками поліції на подвір`ї будинку за адресою: АДРЕСА_4 .

2. Позиція сторони обвинувачення.

Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений 06 січня 2021 року слідчим СВ Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_16 та затверджений прокурором Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_6 , відповідно до якого, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 121 КК України.

За наслідками судового розгляду, прокурор вважав, що винуватість ОСОБА_13 у пред`явленому обвинуваченні є повністю доведеною та підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Також просив при призначенні покарання врахувати відсутність обставин, які пом`якшують покарання, наявність обставини, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, та з урахуванням цього призначити обвинуваченій ОСОБА_13 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, а також взяти її під варту в залі суду.

3. Позиція потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_14 , допитаний під час судового розгляду, підтримав позицію сторони обвинувачення, вважав ОСОБА_13 винною у вчиненні інкримінованого їй діяння, однак будь-яких претензій з приводу матеріальної чи моральної шкоди до обвинуваченої не мав. При призначенні ОСОБА_13 покарання поклався на розсуд суду.

Також потерпілим ОСОБА_14 скеровано до суду заяву, в якій останній просить проводити судові засідання у вказаному кримінальному провадженні без його участі у зв`язку із необхідністю здійснювати догляд за його батьками похилого віку, крім судових засідань, у яких участь потерпілого буде визнана судом обов`язковою /том 1 а. м. 39/.

З урахуванням думки учасників кримінального провадження, відсутності в провадженні цивільного позову, надання потерпілим показань в ході судового розгляду, судом визнано можливим завершити судовий розгляд даного кримінального провадження за відсутності потерпілого.

4. Позиція сторони захисту.

Правова позиція сторони захисту відображена, зокрема, у вступній промові, у показаннях обвинуваченої ОСОБА_13 , клопотаннях про визнання доказів недопустимими, наданих під час судового розгляду, виступах під час дебатів.

Сторона захисту вважала відсутнім в діянні ОСОБА_13 склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, у вчиненні якого обвинувачується остання, та просила змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України, визнати ОСОБА_13 винуватою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, а також призначити їй покарання в межах санкції ст. 124 КК України.

Вищезазначене твердження ґрунтується на таких аргументах:

- у ОСОБА_13 був відсутній умисел на нанесення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, оскільки наносячи потерпілому тілесні ушкодження, остання захищались від протиправних посягань ОСОБА_14 , який намагався її зґвалтувати;

- висновок експерта № СЕ-19/19-20/55287-Б від 23.12.2020 є недопустимим доказом, оскільки предметом експертного дослідження виступали речові докази, вилучені під час проведення огляду місця події 24.10.2020, протокол якого, згідно з журналом судового засідання, було визнано судом недопустимим доказом;

- речові докази, вилучені за наслідками огляду місця події 24.10.2020, є недопустимими доказами за принципом «плодів отруєного дерева», позаяк протокол проведення вказаної слідчої дії визнано судом недопустимим у судовому засіданні;

- протокол затримання ОСОБА_13 від 24.10.2020 є недопустимим доказом, оскільки не містить причин затримання особи;

- протокол слідчого експерименту за участю потерпілого не містить детального опису проведеної слідчої (розшукової) дії, а лише показання потерпілого.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_13 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, не визнала. Показала, що з потерпілим ОСОБА_14 вона познайомилася приблизно за два тижні до події, яка їй інкримінується. З ним у неї виникли товариські відносини. Познайомилися вони на Печерському ринку, куди вона йшла за продуктами. Потерпілий попросив у неї допомогти вибрати його мамі торт. З його слів, святкуючи спільне свято зі своїм квартирантом, він посварився з матір`ю і на ґрунті всього цього вони познайомились. Знайомство тривало п`ятнадцять хвилин. Упродовж тижня вони з потерпілим зідзвонились і вийшли прогулятись по місту, випити кави. Під час їхньої зустрічі ОСОБА_14 розповідав про свої побутові проблеми. Одного разу потерпілий перевів на банківську картку 200 грн., так як дізнався, що їй потрібно закрити кредит. За це вона залишила йому свій мобільний телефон у якості застави. Мобільний телефон був недорогим і він обвинуваченій не дуже був потрібен. Також вона суто формально дала потерпілому номер телефону своєї подруги ОСОБА_17 , щоб він міг зв`язатись з останньою з приводу повернення 200 грн. та телефону. Свій номер телефону ОСОБА_13 залишати не бажала. Згодом ОСОБА_14 повернув обвинуваченій телефон, але за яких обставин, вона не пригадує. Ближче 23 жовтня в неї виникли непорозуміння з її подругою ОСОБА_18 , з якою вони мешкали в хостелі по вул. Данченка та вели спільний побут, на ґрунті ревнощів. У цей час їй, на якийсь із месенджерів, на який саме не пригадує, написав потерпілий ОСОБА_14 , під час листування з яким вона повідомила, що має намір переїхати. Потерпілий відповів, що обвинувачена може зібрати речі та переїхати до нього. Перед цим він розповідав їй, що мешкає в трьох кімнатній квартири з батьками. Його матір хворіє та не ходить, а батькові ходити дуже важко. Тому ОСОБА_13 буде потерпілому допомагати доглядати за матір`ю, а він в цей час зможе знайти собі роботу або підробіток. Взамін обвинувачена зможе жити в нього в квартирі десять днів, фактично за те, що допомагатиме йому по догляду за батьками. Крім цього, потерпілий запропонував надати в оренду квартиру на Лісовому, яка належить йому і з якої він мав намір виселити квартирантів, ОСОБА_13 з подругою в оренду. Серед іншого, вона вже з свою подругою ОСОБА_18 планували переїжджати з хостелу, так як через епідемію коронавірусу хостел повинен був зачинятися, та умови проживання там були незадовільні, оскільки в одній кімнаті мешкало дванадцять осіб. ОСОБА_19 на роботі повинні були виділити якусь квартиру, тому вони й планували переїзд разом. На пропозицію ОСОБА_14 обвинувачена погодилася, так як на той час вже не працювала, та попросила потерпілого повідомити батькам, що вона житиме з ними. До інших знайомих з приводу житла не зверталась, оскільки ОСОБА_14 вже запропонував свою допомогу. У подальшому, протягом п`ятнадцяти хвилин вона зібрала своє речі, а потерпілий в той час очікував на неї біля будинку, де вона проживала. Взявши свою валізу з речами, ОСОБА_13 вийшла на вулицю, віддала ОСОБА_14 та повернулась забрати ще одну спортивну сумку. Опісля вони разом з потерпілим пішли до нього додому в квартирку по АДРЕСА_4 . Прийшовши до вказаної квартири, приблизно о 16 годині, вони відразу ввійшли у першу кімнату з правого боку, куди потерпілий поклав її речі. З сумок обвинувачена нічого не діставала, за винятком білизни, яку відразу розвісила сохнути на балконі. Розмов щодо того, у якій кімнаті житиме та ночуватиме ОСОБА_13 , між ними не було. Надалі потерпілий пішов розмовляти з своєю матір`ю в іншу кімнату, а вона в цей час списалася з ОСОБА_17 та домовилась з нею зустрітись у Маріїнському парку, приблизно о 20 годині. Цього ж дня, ближче 20 години вечора, вона вийшла до ОСОБА_20 парку, де мала зустріч із ОСОБА_17 . Протягом їхньої зустрічі потерпілий писав обвинуваченій і запитував де вона, з ким, чим займається й коли повернеться. Після цього, приблизно о 23-00, разом з подругою обвинувачена повернулася в хостел на вул. Данченко. Залишивши там ОСОБА_17 , ОСОБА_13 повернулась до будинку, в якому мешкав ОСОБА_14 , де останній зустрів її біля під`їзду. Надалі в квартирі потерпілий повідомив, що придбав вино з нагоди свого дня народження 24 жовтня, та приготував вечерю. Проте, вони не вечеряли, а сіли пити вино на балконі, розмовляючи та слухаючи музику. Упродовж того вечора ОСОБА_13 випила приблизно три келихи вина. Десь близько 4 год. ранку 24 жовтня вони вирішили запросити ОСОБА_17 , щоб обговорити з нею питання, де залишається ОСОБА_13 , та з приводу квартири на Лісовому, яку пропонував потерпілий. Тоді вони одягнулись та пішли в хостел на вул. Данченко за ОСОБА_17 . Остання в цей час ще не спала і пішла разом із ними. Прийшовши до квартири, ОСОБА_17 попросила потерпілого придбати вина та сигарети. Коли потерпілий повернувся з магазину, вони продовжували сидіти на балконі, курити та пити вино. Тоді ОСОБА_14 почав себе дивно поводити, розповідав зайві речі, буцімто ОСОБА_13 дуже схожа на його колишню померлу дівчину. Під час такої розмови потерпілий погладжував обвинувачену по нозі, однак вона намагалася все перевести на жарт. У ході їхнього спілкування в ОСОБА_17 виникала неоднозначна реакція на всі слова ОСОБА_14 , та вона говорила, щоб обвинувачена з потерпілим просто встали й пішли. У відповідь потерпілий проявляв агресію та зазначив, що ОСОБА_17 може йти куди забажає, а ОСОБА_13 залишиться жити разом із ним. На це обвинувачена повідомила, що є особою нетрадиційної сексуальної орієнтації та перебуває у стосунках із ОСОБА_17 , з якою живе та продовжить жити разом. Такі її слова були завідомо неправдивими, позаяк ОСОБА_13 мала подібний досвід і у схожих випадках таке твердження спрацьовувало, припиняючи будь-яке чіпляння до неї з боку чоловіків. На слова обвинуваченої потерпілий відреагував агресивно та дивно, повідомивши, що ніхто нікуди не піде, а вранці приїдуть його знайомі й вони усі разом поїдуть на Труханів острів вирішувати, хто є зайвим у їхньому любовному трикутнику. ОСОБА_17 повідомила, що після обіду їй необхідно на роботу, відтак вони разом з ОСОБА_13 підуть додому, а вже згодом будуть з`ясовувати, хто зайвий, а хто ні. ОСОБА_14 , у свою чергу, відмовився відпускати їх з квартири та повідомив, що зараз почне виправляти обвинувачену, а також розбиратися з тим, хто є зайвим. Фізично потерпілий не перешкоджав їм покинути квартиру, однак, на переконання обвинуваченої, вхідні двері квартири були замкнені на ключ, а так як вони з подругою перебували в чужій квартирі, то ручку від вхідних дверей не чіпали й не перевіряли, чи двері зачинені, чи відчинені. У подальшому обвинувачена вийшла з балкону до вбиральні, залишивши ОСОБА_17 та ОСОБА_14 самих на балконі. Коли повернулась, то помітила, як потерпілий став агресивним, а її подруга, взявши келих з вином та попільничку, вийшла геть з балкону та кімнати, сказавши при цьому, щоб обвинувачена з потерпілим самі розбирались і що вона не розуміє, що відбувається. Після цього потерпілий став говорити ОСОБА_13 , щоб та залишилась разом із ним. Остання відповіла, що краще забере свої речі й піде геть, а вже завтра вони все обговорять. Почувши ці слова, потерпілий вдарив ОСОБА_13 по щоці та при намаганні обвинуваченої вийти з балкону, викрутив їй ліву руку за спину, а іншою рукою намагався перехилити обвинувачену через відкрите вікно, погрожуючи її викинути. Також, як здавалось обвинуваченій, потерпілий намагався розстібнути свої та її штани. Вказані дії ОСОБА_14 вчиняв, стоячи позаду обвинуваченої, відтак вона не бачила, що конкретно він робить, проте відчувала, як потерпілий робить щось зі штанами. ОСОБА_13 кричала по допомогу, однак ані батьки потерпілого, ані її подруга, не відгукнулись. Обвинувачена намагалась чинити потерпілому спротив, у ході якого відбувалась штурханина, і тоді вона взяла якийсь предмет, який саме не знає, можливо ніж, яким мабуть вдарила ОСОБА_14 . Де вона розташовувалась по відношенню до потерпілого в момент заподіяння удару, не пригадує. Після цього потерпілий сів на стілець та взяв у руки предмет, схожий чи то на палку, чи на ніж, і став себе агресивно поводити, кричати, що «давай повторимо!». ОСОБА_13 зрозуміла що трапилось, тому вийшла з балкону, за крок взяла мобільний телефон потерпілого й кинула в нього, аби останній зателефонував у швидку, щоб йому надали медичну допомогу. Тоді обвинувачена зачинила ОСОБА_14 на балконі, позаяк він продовжував себе агресивно поводити. Сама викликати швидку й поліцію ОСОБА_13 не могла, оскільки вже не розуміла, що робити, за якою адресою вони перебувають, та навіть прізвища потерпілого не знала. Надалі вона разом із ОСОБА_17 дочекались медиків, яких зустрів батько потерпілого, який на той час вже прокинувся. Обвинувачена показала лікарям де лежить ОСОБА_14 , і разом з подругою вийшла з квартири, очікуючи на поліцію. Після приїзду поліцейських вони разом піднялись на поверх, а також пояснювали поліцейським, що мала місце спроба зґвалтування, що було видно із шокового стану ОСОБА_13 . Подруга обвинуваченої пояснювала поліції, що потерпілий залицявся до ОСОБА_13 , але патрульні це сприймали як веселу історію. Коли ОСОБА_14 вже виносили до карети швидкої допомогти, він чітко кричав фразу про те, що обвинувачена виявилась лесбійкою, і що в нього нічого не вийшло. У відділку поліції обвинувачена перебувала з сьомої ранку до третьої дня, коли їй надали захисника. Не маючи конфіденційної розмови із захисником, ОСОБА_13 відмовилась надавати показання, посилаючись на ст. 63 Конституції. Упродовж всього часу свого перебування у квартирі потерпілого 24.10.2020, вона нічого ножем не різала. У неї з собою було два власних ножі у сумці, один з яких вони можливо витягали щоб відкоркувати вино, оскільки у ОСОБА_14 не було штопора. Ніж, який досліджувався в судовому засіданні з чорно - білим руків`ям, їй не належить.

Обвинувачена зауважила, що усвідомлює, що нанесла якісь ушкодження потерпілому з метою самозахисту, оскільки відчувала страх від його поведінки, та жалкує з приводу ситуації, що сталася.

5. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Незважаючи на позицію сторони захисту, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, вважає, що винуватість ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

5.1 Показання.

Потерпілий ОСОБА_14 , допитаний під час судового розгляду, показав, що з ОСОБА_13 він познайомився в жовтні 2020 року на Печерському ринку. У день знайомства із обвинуваченою, потерпілий проводив час разом зі своїм колишнім квартирантом в себе вдома, розпивали спиртні напої. Коли в них закінчився коньяк, потерпілий вийшов в магазин, щоб ще щось купити. Коли проходив через ринок, його гукнула незнайома дівчина та між ними зав`язалась розмова. Це була ОСОБА_13 , яка представилась ОСОБА_21 . Потім разом з нею вони зайшли в магазин, придбали торт, ще якісь продукти та спиртне й разом пішли до потерпілого додому. Там вони сиділи разом до ранку. В той час, як квартирант заснув, потерпілий разом із обвинуваченою пішов на балкон, де вони побули всю ніч, розмовляючи на різні теми. Зранку ОСОБА_13 попросила в потерпілого грошей, на що ОСОБА_14 погодився та надав їй 200 грн., отримавши натомість телефон обвинуваченої у якості гарантії повернення коштів. Через декілька днів потерпілий написав ОСОБА_13 у соціальній мережі «Facebook», так як вона додала його у друзі. Через певний час вони зустрілись, щоб прогулятись, і потерпілий повернув телефон. Взамін позичені грошові кошти так і не отримав. Окрім того, потерпілий ще якогось разу здійснив переказ коштів на рахунок обвинуваченої, оскільки вона розповідала, що немає коштів, аби платити за проживання в хостелі на АДРЕСА_5 . У подальшому, ОСОБА_14 та ОСОБА_13 домовились, що остання візьме участь у святкуванні його дня народження 24 жовтня та допоможе із салатами. Була також ситуація, коли обвинувачена зателефонувала ближче до вечора і попросилась жити в потерпілого два тижні, оскільки їй ніде жити й вона виселяється з гуртожитку. ОСОБА_14 поговорив з батьками, мати була категорично проти, батько погодився за умови, якщо обвинувачена буде себе тихо поводити, відтак потерпілий прийняв рішення дозволити ОСОБА_13 в них проживати. Надалі, близько 17 години, він зайшов по ОСОБА_13 до хостелу та допоміг їй занести до нього в квартиру речі: одну валізу на коліщатках та спортивну сумку. Після того як вони прийшли до нього в квартиру, він одразу повів її в свою кімнату, де вона дістала свою речі та розвісила на балконі. Після цього ОСОБА_13 сказала потерпілому, що вона йде зустрітись з подругами, так як про це раніше домовлялась, і кудись пішла. Приблизно о 01 годині вночі ОСОБА_13 повернулась та принесла з собою куртку. Потім вона розповідала про свою подругу ОСОБА_22 , з якою вона посварилась і потрібно їм помиритись, тому десь о 03 год. ночі вони вдвох пішли за її подругою ОСОБА_22 в хостел, де раніше мешкала ОСОБА_13 . Потерпілий чекав у під`їзді, а обвинувачена сама пішла забирати подругу. Потім вони вже втрьох повернулись до нього в квартиру та стали розпивати спиртні напої. Дівчата пили вино, а він пиво. Вони сиділи на балконі та спілкувались. Під час даного спілкування потерпілий запропонував поїхати вранці на Труханів острів та продовжити святкування там. У подальшому, в дівчат закінчилось вино і ОСОБА_14 пішов з дому в кіоск, де придбав ще одну пляшку вина. Надалі, приблизно о 05 год. ранку, ОСОБА_13 з ОСОБА_22 почали цілуватись, на що потерпілий запитав, що відбувається і заради чого було все це знайомство між ним і обвинуваченою та їхнє спілкування. Після цього ОСОБА_13 пішла геть та зачинила потерпілого на балконі. Позаяк балконні двері мали ручку лише зсередини квартири, ОСОБА_14 став кричати та стукати, щоб його відчинили. Тоді обвинувачена повернулась, відчинила двері та раптово вдарила потерпілого ножем у ліву частину грудної клітки в районі серця. Зазначений ніж, з темним руків`ям, ОСОБА_13 принесла з собою, оскільки розповідала, що працює кухаром і має зо п`ять ножів. Вказаний удар був для потерпілого несподіванкою, оскільки протягом тієї ночі між ОСОБА_14 та дівчатами не було жодних конфліктів, і потерпілий не сподівався, що йому буде завдано ушкоджень. Оскільки на балконі було темно, ніж в руках обвинуваченої був непомітним. У подальшому обвинувачена кинула ніж, презирливо поглянула на телефон ОСОБА_14 та кинула його на підвіконня балкону, від якого той відлетів та впав поруч з потерпілим. Внаслідок удару ОСОБА_14 ліг на підлогу, ногами до балконних дверей, та помітивши свій телефон, взяв його й почав телефонувати у поліцію. Поліція викликала швидку. Обвинувачена, почувши, що потерпілий дзвонить поліції, намагалась вдруге зачинити ОСОБА_14 на балконі. Потерпілий, маючи на меті перешкодити їй це зробити, підставив ногу в двері. ОСОБА_13 силою тиснула дверима об ногу потерпілого та, не зумівши зачинити балконні двері, пішла. Надалі ОСОБА_14 почув як обвинувачена голосно сміялась і згодом, разом із подругою ОСОБА_22 , покинула житло потерпілого, гучно грюкнувши вхідними дверима так, що прокинувся батько потерпілого, який його відчинив і почув від сина що трапилось. Далі до будинку прибула бригада швидкої медичної допомоги та поліцейські. Медичні працівники забрали потерпілого та відвезли до лікарні, де останнього прооперували. Через декілька днів ОСОБА_14 був змушений виписатись з лікарні, щоб доглядати своїх батьків.

ОСОБА_14 зазначив, що, на його переконання, уся ця ситуація була заздалегідь спланована ОСОБА_13 , позаяк вона видалила все їхнє листування. Спричинені ОСОБА_13 мають дуже негативні наслідки для його здоров`я та усього подальшого його життя. Потерпілий не розуміє, навіщо обвинувачена фактично перша зав`язала із ним знайомство, упродовж якого в них були винятково товариські стосунки, за винятком першого вечора знайомства, коли вони поцілувались у нього на балконі.

Свідок ОСОБА_23 показав, що працює інспектором Управління патрульної поліції. В 20-их числах жовтня 2020 року він з напарником ОСОБА_24 прибули на виклик за адресою: АДРЕСА_4 з приводу нанесення тілесних ушкоджень в квартирі. Коли вони прибули на вказаний виклик, поруч із жилим будинком АДРЕСА_4 стояли обвинувачена разом із подругою та курили. Зважаючи на те, що у фабулі виклику було орієнтування щодо кола осіб, які могли бути причетні до вчинення протиправних дій, свідок поспілкувався із вказаними особами, та на запитання, чи справді вони знаходились у квартирі, де мала місце подія, останні відповіли ствердно. Дівчатам було запропоновано піднятись до квартири, на що ті погодились. При первинному спілкуванні ОСОБА_13 була спокійна, холоднокровна та відповідала досить врівноважено й іноді навіть з посмішкою на обличчі. Від ОСОБА_13 відчувався запах алкоголю. Якісь тілесні ушкодження чи то на обличчі обвинуваченої, порушення одягу, були відсутніми. Увійшовши до квартири ОСОБА_14 , свідок побачив медичних працівників, які надавали допомогу потерпілому, у той час як останній лежав на підлозі. Яка обстановка була в кімнаті на той момент, та чи були там якісь сумки чи валізи, ОСОБА_23 пригадати не може. Найбільшу увагу поліцейські приділили футболці, в яку був одягнений потерпілий, позаяк остання містила сліди ножового поранення. У подальшому, коли на місце події прибула слідчо-оперативна група, свідок з колегою поїхали геть.

Свідок ОСОБА_25 показав, що обіймає посаду заступника командира роти в Управлінні патрульної поліції у м. Києві. У жовтні 2020 року він, разом з колегою ОСОБА_26 , у складі екіпажу прибули за адресою: АДРЕСА_4 , відпрацьовуючи повідомлення. Заявник надав орієнтування, що за вказаною адресою йому було спричинено тілесні ушкодження, коли останній відпочивав з двома жінками. Прибувши за зазначеною адресою, екіпаж поліції опинився в абсолютно порожньому дворі, в якому знаходились дві дівчини поруч із під`їздом, а також бригада медичної допомоги, яка прибула перед поліцейськими. Вказані дівчата прямували до виходу із двору, тому поліцейські їх погукали до себе. Свідок відразу почав опитувати вказаних дівчат з приводу того, де вони були й що робили, так як заявник у своєму повідомленні зазначав про двох молодих дівчат. Чи була в повідомленні конкретизація щодо одягу дівчат, свідок не пригадує. У зв`язку з існуючою практикою, зміст повідомлення жінкам не повідомлявся, так як вони могли бути причетними чи зацікавленими. При спілкуванні з ОСОБА_13 свідок виявив у неї зовнішні та фізичні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: порушення координації та запах з порожнини рота. Спілкуючись з поліцейським, поведінка обвинуваченої варіювалась від спокійної до неурівноваженої. На тілі обвинуваченої жодних слідів насильства свідок не помітив. Увесь хід розмови записували боді-камери. У подальшому поліцейські запропонували дівчатам піднятись до квартири потерпілого, щоб з`ясувати, чи справді вказані жінки перебували там, і вони разом піднялись. Двері квартири відчинив батько ОСОБА_14 , який був одягнений у спідню білизну, з чого свідок зробив висновок, що чоловік відпочивав. На момент, коли свідок увійшов у квартирне приміщення, там перебували лікарі. Жінки до квартири не заходили, оскільки вказана квартира була місцем злочину і, позаяк останні могли бути причетними, їх не впустили й вони залишились в загальному коридорі. Надалі свідок допоміг знести потерпілого по сходовій клітці. Обстановка в квартирі нагадувала святкове застілля, стіл було накрито в кімнаті, що знаходилась праворуч від входу до квартири. На даному столі знаходились пляшки та бляшка від цигарок. Ніж, яким вдарили потерпілого, перебував або на балконі, або у вході на балкон, мав продовгуватий вигляд.

Свідок ОСОБА_27 показав, що працює лікарем центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва, а також медицини невідкладних станів. 24.10.2020 він разом із фельдшером ОСОБА_28 приїжджав на виклик з приводу ножового поранення потерпілого. Хто здійснював виклик він не знає, оскільки на викликах не вказується, хто їх здійснює. Коли бригада медичної допомоги приїхала, працівників поліції ще не було, двері до під`їзду та двері в квартиру відчинив батько потерпілого. Було видно, що він до цього спав, оскільки був одягнений у спідню білизну. В квартирі знаходились ще дві жінки, одна з яких обвинувачена. Потерпілий перебував на балконі, а дві жінки у кімнаті. На запитання свідка що трапилось, жінки мовчали, і коли свідок почав надавати медичну допомогу потерпілому, вони пішли. У подальшому ОСОБА_29 дізнався від поліцейських, що вказаних жінок було затримано. Зазначені жінки взагалі не розмовляли, жодного мовного контакту з ними не було. Вказані жінки не плакали, не істерили, а мовчки вийшли. Одна з двох, хто точно свідок не пригадує, одягала верхній одяг. Чи були в них ознаки алкогольного сп`яніння, до прикладу запах алкоголю, він сказати не може, так як не звертав на це увагу. Потерпілого медики знайшли на балконі в положенні лежачи. Останній був при свідомості, міг розмовляти, стан його був середньої важкості, але стабільний. Сам потерпілий мав ознаки алкогольного сп`яніння, був одягнений в штани, ремінь на штанах був застібнутий. На тілі потерпілого було видно отвір від ножового поранення, разом з тим, калюжі крові не було. Обстановка в квартирі, на момент приїзду свідка, порушена не була, лише те, що могло трапитися від падіння ОСОБА_14 . Будь-яких речей, таких як валізи, сумки, акваріум з рибками, у кімнаті свідок не помітив, оскільки був зайнятий наданням медичної допомоги потерпілому. Для того, аби дістати потерпілого з балкону, довелося послабити йому ремінь та на цьому ремені винести ОСОБА_14 з балкону.

Свідок ОСОБА_28 показав, що працює в центрі екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва, а також медицини невідкладних станів. Восени 2020 року він разом з колегою ОСОБА_27 та водієм приїхали на виклик на АДРЕСА_4 , до якої саме квартири, не пригадує. Двері квартири їм відчинив чоловік похилого віку та представився батьком господаря квартири. Крім вказаного чоловіка, у квартирі також знаходились дві жінки, одна з яких обвинувачена. Жінки були одягнуті у верхній одяг без видимих пошкоджень, відповідно до погоди. Вказані жінки після приїзду лікарів одразу вийшли з квартири, нічого медичним працівникам не повідомляючи. Коли свідок з колегою побачили потерпілого, той знаходився на балконі, лежав на спині, ногами до входу на балкон. По ліву руку ОСОБА_14 лежав ніж. Загалом на вказаному балконі знаходились два ножі: один з широким лезом, а інший, закривавлений - з вузьким. Отвір на тілі потерпілого відповідав вузькому лезу. ОСОБА_14 знаходився при свідомості, однак говорити йому було важко. Коли медичні працівники прибули, то вже був ранок, саме святкування мало місце напередодні. Потерпілий також вказав, що одна з дівчат вдарила його тим ножем, який знаходився на балконі. Показати, яка саме, ОСОБА_14 не зміг, позаяк цих дівчат у квартирі вже не було. Потерпілий був одягнений, ремінь на його брюках був застібнутий, і зважаючи на те, що ОСОБА_14 неможливо було дістати балкону, свідку з колегою довелось послабити ремінь та витягти з його допомогою потерпілого з балкону до кімнати. У кімнаті біля ліжка лікарі стали надавати потерпілому невідкладну допомогу. Для того, щоб транспортувати ОСОБА_14 з приміщення до карети швидкої медичної допомоги, медичним працівникам довелось покликати колег. Транспортуючи потерпілого до швидкої, свідок помітив, що прийшли працівники поліції, поруч з якими вже на той час знаходились вказані дівчата. Чи були в жінок якісь сумки, свідок не зауважив, як і не помітив якихось сумок і валіз в кімнаті.

Експерт ОСОБА_30 , допитаний в ході судового розгляду за клопотанням сторони захисту для надання роз`яснень щодо висновку № 042/1-1122-2020 від 24.11.2020, підтвердив об`єктивність та правильність наданого ним висновку. Показав, що для проведення експертизи слідчим було надано постанову про призначення експертизи, медичну картку стаціонарного хворого з Київської лікарні № 17, компакт-диск із зображенням грудної клітки та протокол слідчого експерименту за участю потерпілого з компакт-диском, який експерт переглядав. Щодо зазначення на сторінці 3 висновку, що 22.10.2012 проведена операція потерпілому вказав, що мала місце технічна помилка, так як насправді зазначена операція проводилась 24.10.2020. При огляді потерпілого були виявлені рубці по передній поверхні грудей зліва, як від поранюючого предмета, і післяопераційний рубець. Також виявлено 3 - 4 міжреберря зліва. Щодо взаєморозташування потерпілого й нападника в експерта дані відсутні й таке питання слідчим в експертизі не ставилося. Об`єктивних даних для відповіді з приводу того, чи міг нападник по відношенню до потерпілого бути в стані самооборони, наносячи такі ушкодження, також не було.

Допит квартиранта потерпілого, на якого ОСОБА_14 посилався в своїх показаннях, а також батьків потерпілого ОСОБА_31 та ОСОБА_32 в якості свідків не проводився, так як сторони кримінального провадження не звертались із клопотанням про проведення допиту зазначених осіб в судовому засіданні.

Допит у якості свідка ОСОБА_33 у судовому засіданні не проводився з огляду на наступне.

Так, судом вживались заходи з метою забезпечення участі даного свідка у судовому розгляді, шляхом надсилання SMS-повістки на номер мобільного телефону ОСОБА_33 , зазначений у клопотанні прокурора про допит свідків, проте повідомлення не було доставлено з технічних причин в оператора мобільного зв`язку /том 3 а. м. 225/. У подальшому судом скеровувалась SMS-повістки на мобільний телефон ОСОБА_33 , вказаний у заяві сторони захисту від 17.05.2022 /том 4 а. м. 5/, проте свідок ОСОБА_34 в судове засідання не з`являлась.

Під час спілкування за допомогою месенджера WhatsApp ОСОБА_34 повідомила, що перебуває за кордоном та намірів повертатись в Україну не має, а також вказала, що її допит в режимі відеоконференції неможливий, оскільки у неї проблеми зі зв`язком, про що секретарем судового засідання складено відповідну довідку /том 4 а. м. 34/.

Крім того, у відповідь на лист захисника ОСОБА_11 , ОСОБА_34 направила заяву, у якій зазначила, що перебуває за кордоном та не вбачає можливості повернутись в Україну найближчим часом /том 4 а. м. 43/.

Також стороною обвинувачення, яка зверталась до суду із клопотанням про проведення допиту вказаної особи в судовому засідання, надано скан-копію листування з ОСОБА_35 , в якій прокурор наголошує про необхідність реєстрації свідка на комунікаційній платформі Easy Con задля участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, де ОСОБА_34 повідомляє про неможливість такої реєстрації через технічні недоліки її мобільного пристрою /том 4 а. м. 82 - 85/.

Стороною захисту було подано клопотання про проведення допиту свідка ОСОБА_33 в режимі відеоконференції через дипломатичне представництво України в Німеччині /том 4 а. м. 44 - 46/.

У зв`язку з тим, що означене клопотання не містило даних про місцезнаходження, точної адресу перебування свідка, судом 27.06.2022 оголошено перерва для забезпечення належного вирішення клопотання про допит свідка, який перебуває за кордоном, і організації такого допиту, та надано час на підготовку відповідного клопотання із зазначенням точного місцезнаходження (адреси) свідка ОСОБА_33 /том 4 а. м. 112 - 115/.

У судовому засіданні 01.08.2022 сторони кримінального провадження відмовились від клопотання про проведення допиту ОСОБА_33 в судовому засіданні. Сторона обвинувачення зазначила, що нею були вичерпані всі можливості для забезпечення прибуття вказаного свідка у судове засідання, вказана особа на зв`язок не виходила. /том 4 а. м. 150-154/.

З огляду на викладене, зважаючи, що сторони кримінального провадження відмовились від проведення допиту ОСОБА_33 в судовому засіданні, судом та сторонами вживались всі можливі заходи з метою забезпечення прибуття вказаного свідка в судове засідання, проте ОСОБА_34 в судове засідання, у тому числі в режимі відеоконференції, не з`явилась, дані про те, що ОСОБА_34 перебуває за кордоном та повертатися можливості не має, судом визнано неможливим проведення допиту ОСОБА_33

5.2 Документи.

Протоколом огляду місця події від 24.10.2020 з фототаблицею, зафіксовано, що предметом огляду являється квартира АДРЕСА_3 , що знаходиться в другому під`їзді на шостому поверсі. На момент огляду двері до квартири відкриті. Вхідні двері мають внутрішні замки без видимих пошкоджень, далі на відстані 1,5 метра від вхідних дверей з правового боку знаходиться приміщення № 1 (спальна кімната). У вказаному приміщенні з ліва на право знаходяться речі, два стільці, диван із речами, тумбочка, валіза синього кольору, шкаф. Із вказаного приміщення йде вихід на балкон. На момент огляду двері відкриті із зовнішньої сторони проглядаються плями з РБК, що знаходиться під № 2, що розміщена на висоті близько 1,5 м з лівого боку, з правого боку на висоті близько 1,5 м. Під № 3 на вказаних дверях виявлені плями з РБК, на вказаних дверях на висоті близько 30 см виявлено продовгувату пляму з РБК під № 4. Із кожної виявленої речовини на дверях під № 2, 3, 4 здійснено змиви та поміщено до кожного паперового конверту, що герметично запаковані. Далі знаходиться балкон, внизу знаходяться сліди РБК під № 5, з якого здійснено змив та поміщено до паперового конверту, який герметично запечатаний. З лівого боку знаходиться мобільний телефон «iPhone» під № 8, що вилучений та поміщений до паперового конверту та опечатаний. На підлозі під № 7 виявлений ніж зі слідами РБК, що вилучений та поміщений до паперового конверту. Під № 6 виявлений ніж із ручкою сірого кольору, що вилучено та поміщено до паперового конверту, що був герметично запечатаний /том 2 а. м. 11 - 45/.

Відеозаписом з нагрудного відеореєстратора поліцейських, які здійснювали виїзд 24.10.2020 за адресою: АДРЕСА_6 , отриманим стороною обвинувачення в порядку ст. 93 КПК України, який було досліджено в ході судового розгляду, зафіксовано приквартирну територію поруч із квартирою № 41 . На відеозаписі зафіксовано (відеофайл «») як поліцейський потрапляє всередину зазначеної квартири, де бригада швидкої медичної допомоги надає допомогу потерпілому, який лежить на підлозі (час, вказаний на відеозаписі - 07:12:21). Працівники швидкої медичної допомоги повідомляють поліцейському, що у даній квартирі знаходились дві особи жіночої статі, одна з яких вдарила потерпілого ножем. Надалі медичні працівники виносять потерпілого за межі квартирного приміщення в коридор, де перебувають дві особи жіночої статі, у тому числі ОСОБА_13 , поруч із поліцейським (час, вказаний на відеозаписі - 07:13:22). У подальшому, тримаючи потерпілого та спускаючись вниз по сходовій клітці, працівник бригади медичної допомоги повідомляє патрульному, що мали місце два удари ножем (час відеозапису - 07:13:52). Надалі на відеозаписі зафіксований сам потерпілий, який лежать на ношах, одягнутий у джинси із застібнутим ременем (час відеозапису - 07:15:57). Також на зазначеному відеозаписі (відеофайл «») зафіксовано розмову поліцейського із затриманою ОСОБА_13 та поруч перебуває ОСОБА_34 (час, вказаний на відеозаписі - 07:20:16). Поліцейський опитує в обвинуваченої її анкетні дані та запитує хто вдарив потерпілого ножем (час відеозапису - 07:21:09). Остання перебуває у спокійному, урівноваженому стані. У подальшому поліцейський опитує присутніх жінок щодо обставин події та знайомства із потерпілим (відеофайл «») (час відеозапису - 07:29:59) /том 2 а. м. 241/.

Дані, які містяться на вказаному відеозаписі, підтверджують обставини прибуття поліцейських за викликом на місце події 24.10.2020 за адресою: АДРЕСА_6 та перебування ОСОБА_13 поряд з місцем вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з випискою із медичної карти № 1100 стаціонарного хворого ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наданою КНП «Київська міська клінічна лікарня № 17» за підписами завідуючого відділенням ОСОБА_36 та лікуючого лікаря ОСОБА_37 , ОСОБА_14 поступив у відділення політравми КНП «Київська міська клінічна лікарня № 17» 24.10.2020 по швидкій допомозі із діагнозом: проникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва; поранення лівої внутрішньої грудної артерії, правого шлуночка серця, лівої легені; великий гемоторакс зліва, гемоперікард. Стан при госпіталізації: тяжкий /том 2 а. м. 124/.

Відповідно до довідки № 110-о від 24.10.2020, виданої лікарем Київської міської клінічної лікарні № 17, у ОСОБА_14 встановлено діагноз: проникаюче поранення грудей зліва; пошкодження артерії «thoracica interna»; пошкодження перикарду; пошкодження лівого передсерця; гемоторакс зліва; рана грудної стінки (13 см) /том 2 а. м. 98/.

Слідчим експериментом від 17.11.2020, за участю потерпілого ОСОБА_14 , та долученим до нього відеозаписом, дослідженими в ході судового розгляду, зафіксовано, як потерпілий на місці події показав і розповів, що ОСОБА_13 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_6 , приблизно о 07 год. 00 хв. 24.10.2020, стоячи на балконі, тримаючи за спиною в правій руці ніж, наблизилася до потерпілого та взявши останнього лівою рукою за праве плече нанесла один удар ножем в грудну клітину з лівого боку. Після удару ножем, потерпілий ОСОБА_14 впав на підлогу лівим боком, і в цей час ОСОБА_13 носком однієї з ніг нанесла два удари по спині ОСОБА_14 . В момент нанесення удару ножем, потерпілий зазначає, що громадянка, яку звати ОСОБА_22 , знаходилася поряд з ним і могла бачити нанесення удару /том 2 а. м. 160 - 166/.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.11.2020 зафіксовано, як ОСОБА_14 за рисами обличчя, а саме формою голови, великим носом, очима, губами впізнав ОСОБА_13 (особу, зображену на фотознімку № 1), як особу, яка 24.10.2020, приблизно о 6 год. 40 хв., нанесла йому удар ножем в грудну клітку за адресою: АДРЕСА_6 /том 2 а. м. 131-132/.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.01.2021 зафіксовано, як ОСОБА_23 за загальними рисами обличчя, а саме формою голови, носом, підборіддям впізнав ОСОБА_13 (особу, зображену на фотознімку № 2), як особу, яка 24.10.2020, приблизно о 07 год. 00 хв., перебувала за адресою: АДРЕСА_6 , та розповіла, що в неї виник конфлікт із заявником, в результаті якого вона взяла в руки кухонний ніж та нанесла один удар в область грудної клітини /том 2 а. м. 226 - 228/.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.01.2021 зафіксовано, як ОСОБА_25 за загальними рисами обличчя, а саме носом, підборіддям, формою очей впізнав ОСОБА_13 (особу, зображену на фотознімку № 4), як особу, яка 24.10.2020, приблизно о 07 год. 00 хв., перебувала за адресою: АДРЕСА_6 , і яка розповіла, що в неї виник конфлікт із заявником, в результаті якого вона взяла в руки кухонний ніж та нанесла один удар в область грудної клітки /том 2 а. м. 229 - 221/.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.12.2020 зафіксовано, як ОСОБА_27 за загальними рисами обличчя, носом, очима, підборіддям, а також кольором волосся впізнав ОСОБА_13 (особу, зображену на фотознімку № 3), як особу, яка 24.10.2020, приблизно о 07 год. 00 хв., перебувала за адресою: АДРЕСА_6 /том 2 а. м. 202 - 204/.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.01.2021 зафіксовано, як ОСОБА_28 за загальними рисами обличчя, а саме формою носа, підборіддя, очей впізнав ОСОБА_13 (особу, зображену на фотознімку № 4), як особу, яка 24.10.2020, приблизно о 07 год. 00 хв., перебувала за адресою: АДРЕСА_6 /том 2 а. м. 223 - 225/.

Згідно з результатами тестування на алкоголь за допомогою приладу Alcotest 6820 № ARJL - 0302, а саме тесту № 1365, який проведено 24.10.2020 о 13.27 год., результат тестування ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , становить 1,43 проміле /том 2 а. м. 93/.

5.3 Висновки експертів.

Висновком експерта № СЕ-19/111-20/55287-Б від 23.12.2020, який було надано на виконання постанови слідчого слідчого відділу Печерського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_16 про призначення молекулярно-генетичної експертизи від 11.11.2020, встановлено, що на наданому на дослідженні предметі схожому на ніж №6, а саме на клинку (об`єкт № 3) та руків`ї (об`єкт № 2) виявлено клітини з ядрами, крові не виявлено.

На наданому на дослідження предметі схожому на ніж №7, а саме на клинку (об`єкт № 4) виявлено кров людини та клітини з ядрами, в об`єкті №5 виявлено поодинокі клітини з ядрами, крові не виявлено; на руків`ї (об`єкт № 6) виявлено клітини з ядрами, крові не виявлено.

Встановлено генетичні ознаки (ДНК-профілі) зразка букального епітелію потерпілого ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (об`єкт № 1), слідів крові та клітин з ядрами виявлених на клинку предмета схожого на ніж №6 (об`єкт № 3), які наведено в таблиці результатів дослідження (таблиця 1.1 додаток 1) та клітин з ядрами виявлених на руків`ї предмета схожого на ніж № 6 (об`єкт № 2) та руків`ї предмета схожого на ніж № 7 (об`єкт № 6), які є змішаними, містять генетичні ознаки більше ніж двох осіб і непридатні для ідентифікації.

Генетичні ознаки (ДНК-профіль) поодиноких клітин з ядрами, виявлених на клинку предмета схожого на ніж №7 (об`єкт № 5) не встановлені у зв`язку із недостатньою кількістю біологічного матеріалу.

Генетичні ознаки клітин з ядрами виявлених на клинку предмета схожого на ніж № 6 (об`єкт № 3) не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію потерпілого ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (об`єкт № 1) і належать невстановленій особі чоловічої генетичної статі.

Походження вищевказаних клітин з ядрами від ОСОБА_14 , виключається.

Генетичні ознаки слідів крові та клітин з ядрами виявлених на клинку предмета схожого на ніж №7 (об`єкт № 4) збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію потерпілого ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (об`єкт № 1).

Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак слідів крові та клітин з ядрами виявлених на клинку предмета схожого на ніж №7 (об`єкт № 4) та зразка букального епітелію потерпілого ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (об`єкт № 1), складає 1, 84 х 10-35. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 5,41 х 1034 осіб / том 2 а. м. 142 - 156/.

Висновком експерта № 042/1-1122-2020 від 24.11.2020, який було надано на виконання постанови слідчого слідчого відділу Печерського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_16 про проведення судово-медичної експертизи від 18.11.2020, встановлено, що при судово-медичній експертизі ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено, що на момент надходження до стаціонару 24.10.2020 р. о 07.30 мало місце тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудей зліва з ушкодженням лівої внутрішньої грудної артерії, лівої легені, перикарду та правого шлуночка серця з явищами лівобічного гемотораксу та гемоперикарду.

Вказане ушкодження спричинене гострим предметом, могло утворитись 24.10.2020 р., внаслідок одноразової травматичної дії за обставин, на які вказує ОСОБА_14 під час проведення слідчого експерименту від 17.11.2020 р. та відноситься до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя), згідно з п. 2.1.3. й «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» /том 2 а. м. 172 - 175/.

Перелічені докази досліджені у судовому засіданні, отримані уповноваженими особами, в порядку та на підставах, що визначені КПК України. Підстав для визнання доказів недопустимими судом протягом судового розгляду не встановлено.

Судом встановлено, що всі докази, досліджені в судовому засіданні і покладені в основу вироку, є достовірними, допустимими і достатніми, які повною мірою підтверджують встановлені в суді фактичні обставини по справі. Досліджені судом і покладені в основу вироку докази не суперечать один одному і узгоджуються між собою.

6. Докази, які суд не враховує при ухваленні вироку та мовити їх неврахування.

Стороною обвинувачення на підтвердження встановлених обставин надано додаток до протоколу огляду місця події від 24.10.2020 (CD-R диск із відеозаписом за адресою: АДРЕСА_6 ) та протокол перегляду відеозапису від 24.10.2020 /том 2 а. м. 45, 46/.

У ході судового розгляду, під час судового засідання 14.06.2021, судом встановлено, що на вказаному CD-R диску наявна не відеофіксація проведення огляду місця події від 24.10.2020, а відеозапис із портативних відеореєстраторів поліцейських, які перебували 24.10.2020 на місці події за адресою: АДРЕСА_6 . На вказаному відеозаписі зафіксовано, як обвинувачена надає присутнім за вказаною адресою поліцейським пояснення щодо події, з приводу якої їй пред`явлено обвинувачення (час, зафіксований на відеозаписі: 06:56:15 - 07:00:12) /том 2 а. м. 45/.

Зазначені пояснення обвинуваченої є фактично показаннями особи.

За змістом ч. 1, 2 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено вимогами ст. 95 КПК України, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами, здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункти 10, 13, 15 статті 7 КПК України). Тому засада безпосередності виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, недотримання її судом, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 23 та ст. 86 КПК України, означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими і враховані при постановленні судового рішення судом.

За таких обставин, відповідно до положень ст. 89 КПК України, судом визнаються недопустимими доказами додаток до протоколу огляду місця події від 24.10.2020 (CD-R диск із відеозаписом за адресою: АДРЕСА_6 ) та протокол перегляду вказаного відеозапису від 24.10.2020 /том 2 а. м. 45, 46/, та не враховує їх при ухваленні вироку.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу, що ухвалою суду від 14.06.2021 визнано недопустимими доказами додаток до протоколу огляду місця події від 24.10.2020 (CD-R диск із відеозаписом за адресою: АДРЕСА_6 ) та протокол перегляду вказаного відеозапису від 24.10.2020, що підтверджується аудіозаписом судового засідання від 14.06.2021.

Проте, в журналі судового засідання від 14.06.2021 на аркуші 7 тому 3 справи зазначено «визнається недопустимим доказом 1 диск (а/с 45) та протокол огляду від 24.10.2020 та не будуть враховані під час прийняття рішення у справі».

Зважаючи на викладене, стороною захисту помилково сприйнято ту обставину, що судом визнано недопустимим протокол перегляду відеозапису від 24.10.2020, а не протокол огляду місця події від 24.10.2020, зважаючи на те, що обидві вказані протоколи датовані однією датою.

Крім того, стороною обвинувачення, на підтвердження встановлених обставин, долучено скріншот сторінки особи з фотографією обвинуваченої на найменуванням «anastasia.azarova» з соціальної мережі «Instagram», фотографія низки речей та скріншот з мобільного додатку банківської картки, які надані потерпілим та долучені до матеріалів кримінального провадження за його заявою /том 2 а. м. 186 - 189/.

Суд не враховує в якості доказу скріншот сторінки особи з фотографією обвинуваченої на найменуванням «anastasia.azarova» з соціальної мережі «Instagram» та фотографію низки речей при ухваленні вироку у справі, оскільки з наявних даних неможливо безсумнівно встановити приналежність сторінки особи з фотографією обвинуваченої та найменуванням «anastasia.azarova» з соціальної мережі «Instagram», речей, які зображені на фотографії, саме ОСОБА_13 .

Скріншот з мобільного додатку банківської картки не може бути враховано судом як належний доказ у справі, оскільки він не стосуються самої події кримінального правопорушення, з приводу якої ОСОБА_13 пред`явлено обвинувачення.

7. Мотиви зміни обвинувачення та підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою в частині встановлених фактичних обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунете обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно з ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно з обвинувальним актом, намагаючись захиститись від протиправних посягань ОСОБА_13 , ОСОБА_14 зачинив двері балкону та тримав їх зсередини руками, оскільки ОСОБА_13 намагалась їх відчинити, утримуючи у руках ніж та намагалась увійти на балкон та додатково нанести тілесні ушкодження ОСОБА_14 .

В ході судового розгляду фактична обставина, згідно з якою потерпілий, намагаючись захиститись від посягань обвинуваченої, зачинив двері балкону та тримав їх зсередини руками, оскільки ОСОБА_13 намагалась їх відчинити, утримуючи у руках ніж, та увійти на балкон з метою додаткового нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, не знайшла свого об`єктивного підтвердження за наслідком з`ясування обставин кримінального правопорушення, шляхом перевірки їх доказами.

Так, допитаний під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_14 показав, що після того, як він помітив, що ОСОБА_13 почала цілуватись зі своєю подругою та запитав, що відбувається та заради чого було його знайомство з обвинуваченою, остання пішла геть та зачинила його на балконі. Оскільки балконні двері мали ручку лише зсередини квартири, потерпілий став кричати та стукати, щоб його відчинили, після чого обвинувачена відкрила балконні двері на вдарила потерпілого ножем у ліву частину грудної клітки в районі серця.

Надалі обвинувачена, почувши, що потерпілий дзвонить поліції, намагалась вдруге зачинити його на балконі, однак він, маючи на меті перешкодити їй це зробити, підставив ногу в двері. ОСОБА_13 силою тиснула дверима об ногу потерпілого та, не зумівши зачинити балконні двері, пішла.

Допитана обвинувачена ОСОБА_13 підтвердила фактичні обставини, вказані потерпілим, та показала, що зачинила потерпілого на балконі, позаяк він продовжував себе агресивно поводити.

У зв`язку із викладеним, пред`явлене ОСОБА_13 обвинувачення в частині фактичної обставини, відповідно до якої, потерпілий, захищаючись від протиправних посягань обвинуваченої, зачинився на балконі, підлягає уточненню. При цьому, суд не виходить за межі висунутого ОСОБА_13 обвинувачення, а уточнює частину обвинувачення, у зв`язку з дослідженими доказами.

Окрім того, відповідно до обвинувального акта, у ОСОБА_13 виникла особиста неприязнь до нього та злочинний умисел на спричинення ОСОБА_14 тяжких тілесних ушкоджень з мотивів ревнощів.

У ході судового розгляду, наявність у діянні обвинуваченої мотиву ревнощів не знайшла свого об`єктивного підтвердження за наслідками з`ясування обставин кримінального правопорушення, шляхом перевірки доказами.

Як показала обвинувачена, потерпілий став їй говорити, щоб та залишилась разом із ним, на що остання відповіла, що краще забере свої речі й піде геть, а вже завтра вони все обговорять. Почувши ці слова, потерпілий вдарив ОСОБА_13 по щоці та при намаганні обвинуваченої вийти з балкону, викрутив їй ліву руку за спину, а іншою рукою намагався перехилити обвинувачену через відкрите вікно, погрожуючи її викинути. Також, як здавалось обвинуваченій, потерпілий намагався розстібнути свої та її штани. Вказані дії ОСОБА_14 вчиняв стоячи позаду обвинуваченої, відтак вона не бачила, що конкретно він робить, проте відчувала, як потерпілий робить щось зі штанами. Обвинувачена намагалась чинити потерпілому спротив, у ході якого відбувалась штурханина, і тоді вона взяла якийсь предмет, який саме не знає, можливо ніж, яким мабуть вдарила ОСОБА_14 .

Потерпілий ОСОБА_14 показав, що ОСОБА_13 з подругою почали цілуватись, на що потерпілий запитав, що відбувається і заради чого було все це знайомство між ним і обвинуваченою та їхнє спілкування. Після цього ОСОБА_13 пішла геть та зачинила потерпілого на балконі, а у подальшому повернулась, відчинила двері та раптово вдарила його ножем у ліву частину грудної клітки в районі серця.

Таким чином, та обставина, що обвинувачена, наносячи удар потерпілому ножем, діяла з мотивів ревнощів, не знайшла свого підтвердження у ході судового розгляду, позаяк, як випливає з показань безпосередніх учасників події, ОСОБА_13 діяла на ґрунті особистої неприязні до потерпілого, зумовленої його поведінкою та несхваленням стосунків обвинуваченої із подругою.

З урахуванням наведеного, з обвинувачення ОСОБА_13 підлягає виключенню посилання на мотив ревнощів.

Виходячи зі змісту обвинувального акта, реалізовуючи свій спонтанно виниклий злочинний умисел, ОСОБА_13 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з метою спричинення ОСОБА_14 тяжких тілесних ушкоджень, з мотивів ревнощів та внаслідок раптово виниклої особистої неприязні до останнього, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, взяла із власної валізи, яку вона раніше принесла в квартиру батьків ОСОБА_14 , щоб проживати з ним спільно, свій власний кухонний ніж з чорно-білим руків`ям та умисно раптово завдала потерпілому ОСОБА_14 , який в цей час перебував на балконі, суміжному з кімнатою, один удар лезом власного ножа в ліву частину грудної клітини.

Як зазначила в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_13 , у неї з собою було два власних ножі у сумці, один з яких вони можливо витягали щоб відкоркувати вино, оскільки у ОСОБА_14 не було штопора.

Потерпілий ОСОБА_14 показав, що ніж з темним руків`ям, яким обвинувачена заподіяла йому удар, вона принесла з собою, оскільки розповідала, що працює кухаром і має зо п`ять ножів, проте, чи взяла ОСОБА_13 вказаний ніж зі своєї валізи саме для нанесення потерпілому удару, ОСОБА_14 не зазначав.

Таким чином, з обвинувачення підлягає виключенню фактична обставина, відповідно до якої обвинувачена для нанесення удару потерпілому взяла ніж з власної валізи, оскільки вказана обставина не була встановлена в ході судового розгляду на підставі досліджених доказів.

За змістом обвинувального акта, знайома обвинуваченої, яка була присутня в цій компанії за наполяганням ОСОБА_13 - ОСОБА_15 вибігла з приміщення, у якому з ножем у руках знаходилась ОСОБА_13 .

Як показала обвинувачена ОСОБА_13 , її подруга ОСОБА_15 увесь час перебувала у квартирі потерпілого до моменту прибуття бригади медичної допомоги і разом з ОСОБА_13 вийшла з будинку.

Таким чином, з пред`явленого обвинувачення ОСОБА_13 підлягає виключенню посилання на фактичну обставину, згідно з якою, присутня в цій компанії за наполяганням ОСОБА_13 - ОСОБА_15 вибігла з приміщення, у якому з ножем у руках знаходилась ОСОБА_13 .

Отже, суд не визнає обвинувачення ОСОБА_13 необґрунтованим, а виключає з нього посилання на фактичні обставини, які не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду, що в цілому не впливає на суть пред`явленого обвинувачення та правову кваліфікацію вчиненого ОСОБА_13 діяння.

8. Оцінка судом доводів сторони захисту.

Сторона захисту зазначала, що у ОСОБА_13 був відсутній умисел на нанесення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, оскільки наносячи потерпілому тілесні ушкодження, остання захищалась від протиправних посягань ОСОБА_14 , який намагався її зґвалтувати.

Допитана в ході судового розгляду обвинувачена ОСОБА_13 , з-поміж іншого, показала, що потерпілий ОСОБА_14 , почувши її слова, що вона з ним не залишиться, а забере свої речі й піде геть, вдарив її по щоці та при намаганні обвинуваченої вийти з балкону, викрутив їй ліву руку за спину, а іншою рукою намагався перехилити обвинувачену через відкрите вікно, погрожуючи її викинути. Також, як їй здавалось, потерпілий намагався розстібнути свої та її штани, маючи на меті зґвалтувати ОСОБА_13 , тобто «виправити». Захищаючись від таких посягань потерпілого, вона взяла предмет, можливо ніж, яким вдарила ОСОБА_14 .

Сторона захисту, зважаючи на вказані показання обвинуваченої, вважала наявним в її діях склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України (умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони).

Згідно з ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Отже, сутність необхідної оборони полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою, яка реалізує своє право на захист інтересів, що охороняються законом. Визначальним для поняття необхідної оборони є правомірність захисту і протиправність посягання.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч. 3 ст. 36 КК України).

Отже, для вирішення питання щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж необхідно врахувати конкретні обставини кримінального провадження, здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

При цьому у разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.

Аналогічного правового висновку надійшла колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 17.12.2019 у справі № 707/2859/17.

Показання обвинуваченої щодо нанесення нею удару ножем потерпілому як наслідок його намагання зґвалтувати її, спростовуються дослідженими доказами, а саме: показаннями потерпілого, який приведений судом до присяги та попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, категорично заперечив застосування будь-якого насильства відносно ОСОБА_13 ; показаннями свідків ОСОБА_23 ОСОБА_25 , ОСОБА_28 , ОСОБА_27 , які в судовому засіданні заперечили наявність у ОСОБА_13 якихось зовнішніх ознак застосування до неї насильства.

Крім того свідки ОСОБА_28 та ОСОБА_27 , які є медичними працівниками, в судовому засіданні вказали, що потерпілий на момент їх приїзду на виклик був одягненим та ремінь на його штанах був застібнутим, й до того ж, показали, що їм довелось послабити вказаний ремінь для того, щоб винести потерпілого з балкону й надати невідкладну медичну допомогу.

Версія сторони захисту щодо наміру потерпілого зґвалтувати обвинувачену, що зумовило необхідність ОСОБА_13 захищатись від такого посягання, органом досудового розслідування не перевірялась, оскільки на стадії досудового розслідування така версія подій захистом не висувалась, обвинувачена від допиту відмовилась. Перевіряючи вказану версію сторони захисту в ході судового розгляду, суд виходить з наступного.

Відсутність в обвинуваченої ОСОБА_13 в день події ознак застосування до неї насильства, її спокійна та врівноважена поведінка, а також та обставина, що потерпілий в день події, з приводу якої пред`явлено обвинувачення, був одягнений та ремінь на його штанах був застібнутий, також підтверджуються наданим стороною обвинувачення та дослідженим під час судового розгляду за участю сторін відеозаписом з нагрудного відеореєстратора поліцейських, які здійснювали виїзд 24.10.2020 за адресою: АДРЕСА_6 /том 2 а. м. 241/, що в сукупності з показаннями потерпілого спростовує доводи сторони захисту про наявність протиправного посягання з боку потерпілого.

Поряд з вказаним, обвинувачена ОСОБА_13 в судовому засіданні надавала суперечливі показання щодо дій потерпілого та механізму нанесення удару ножем за обставин, які нею викладені. ОСОБА_13 не змогла пояснити механізм нанесення удару в стані необхідної оборони, тобто яким чином нею, з метою захисту від протиправного посягання потерпілого, було завдано удар в ліву частину грудної клітини, в умовах коли потерпілий знаходився позаду, намагаючись розстебнути свої та її штани, при цьому коли він правою рукою тримав її руки, а лівою намагався перехилити через балкон.

Суд враховує, що ОСОБА_13 була затримана 24.10.2020 та ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.10.2020 у справі № 757/46282/20-к до неї застосовувався запобіжний захід у виді тримання під вартою /том 2 а. м. 103/.

Відповідно до п. 8 розділу 2 глави ІІ Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 № 1769/5, усі ув`язнені та засуджені, які прибули до СІЗО, підлягають обов`язковому первинному медичному огляду з метою виявлення осіб, які мають тілесні ушкодження та становлять епідемічну загрозу для оточення або потребують екстреної медичної допомоги.

У ході судового розгляду сторона захисту не надала будь-яких підтверджуючих даних про наявність на тілі обвинуваченої в день події слідів тілесних ушкоджень (синців на шиї та руці від дій потерпілого, який, за твердженням обвинуваченої, заламавував їй руку й намагався перехилити через балкон, тримаючи її за шию), як і не зверталась до суду із клопотанням в порядку ст. 333 КПК України про тимчасовий доступ до документів щодо результатів проведення первинного медичного огляду ОСОБА_13 по прибуттю до установи попереднього ув`язнення. (том 3 а. м. 164)

Інших доказів на підтвердження описаних обвинуваченою обставин в ході судового розгляду стороною захисту, яка була вільною у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їй необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Крім того, як випливає з показань ОСОБА_13 , фізично потерпілий не перешкоджав їй покинути приміщення, в якому вони спільно перебували, до того ж в приміщенні знаходились батьки ОСОБА_14 та її подруга ОСОБА_38 .

Вказане в сукупності свідчить, що в діянні ОСОБА_13 був відсутній обов`язковий критерій стану необхідної оборони, а саме наявність акту суспільно небезпечного посягання, дійсність та об`єктивна реальність якого не знайшла свого підтвердження за результатом судового розгляду даного кримінального провадження.

Враховуючи викладене, суд відхиляє вказані доводи сторони захисту та не вбачає підстав для зміни кваліфікації вчиненого ОСОБА_13 кримінального правопорушення.

Сторона захисту зауважувала, що висновок експерта № СЕ-19/19-20/55287-Б від 23.12.2020 є недопустимим доказом, оскільки предметом експертного дослідження виступали речові докази, вилучені під час проведення огляду місця події 24.10.2020, протокол якого, згідно з журналом судового засідання, було визнано судом недопустимим доказом.

Крім того, сторона захисту вказувала, що речові докази, вилучені за наслідками огляду місця події 24.10.2020, є недопустимими доказами за принципом «плодів отруєного дерева», позаяк протокол проведення вказаної слідчої дії визнано судом недопустимим у судовому засіданні.

Вище за текстом суд спростував доводи сторони захисту з приводу того, що судом в судовому засіданні було визнано недопустимим доказом протокол огляду місця події від 24.10.2020, зазначивши про недопустимість відеозапису, який міститься в додатку до протоколу огляду місця події, та протоколу його перегляду /том 2 а. м. 45, 46/, навівши відповідні мотиви прийняття такого рішення та вказавши на помилкове сприйняття стороною захисту тієї обставини, що судом визнано недопустимим протокол перегляду відеозапису від 24.10.2020, а не протокол огляду місця події від 24.10.2020, зважаючи на те, що обидві вказані протоколи датовані однією датою.

Окрім цього, оцінюючи на предмет допустимості протокол огляду місця події від 24.10.2020 та похідні від нього докази, зокрема висновок експерта № СЕ-19/19-20/55287-Б від 23.12.2020 та вилучені в ході проведення огляду місця події речові докази, суд виходить з наступного.

Суд насамперед зауважує, що за ч. 3 ст. 214 КПК України огляд місця події може проводитися до внесення відомостей до ЄРДР і вимагає негайного внесення відомостей до ЄРДР після його завершення. За наявності ознак, передбачених ст. 233 КПК України стосовно огляду житла чи іншого володіння особи, необхідно дотримуватися як певних правил, передбачених статтями 233, 234, 237 КПК України, так і підстав, визначених зазначеними статтями, що за відсутності добровільної згоди володільця до внесення відомостей до ЄРДР неможливо.

Між тим, огляд місця події був проведений на підставі письмової згоди матері потерпілого, яка мешкала у згадуваному житлі /том 2 а. м. 10/. Відомості до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення були внесені 24.10.2020 о 12 год. 21 хв. 45 сек., тобто фактично негайно після проведення вказаного огляду /том 2 а. м. 1/.

Крім того, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03.10.2020 у справі № 757/46279/20-к надано дозвіл на проведення огляду приміщення квартири АДРЕСА_3 та вилучення перелічених у протоколі огляду місця події від 24.10.2020 предметів /том 2 а. м. 108/.

Відповідно до ст. 237 КПК України при проведенні огляду дозволяється вилучення речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном. Водночас, на відміну від обшуку, вилучення таких речей під час огляду не завжди має примусовий характер пошуку прихованих слідів злочину та не завжди пов`язане із вторгненням у сферу особистих прав та інтересів громадян.

Згідно зі ст. 84 КПК доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Відповідно до цього, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Збирання доказів, у тому числі й речових, відбувається через інститут слідчих дій. Відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК саме слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. У цьому контексті потрібно зазначити, що речові докази, зокрема ніж зі слідами речовини бурого кольору, був отриманий шляхом проведення слідчої дії.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.10.2020 накладено арешт на тимчасово вилучене під час проведення 24.10.2020 огляду приміщення квартири АДРЕСА_3 , майно /том 2 а. м. 112 - 113/.

З огляду на викладене, підстав вважати протокол огляду місця події від 24.10.2020 та похідні від нього докази недопустимими, суд не вбачає.

З точки зору сторони захисту, протокол затримання ОСОБА_13 від 24.10.2020 є недопустимим доказом, оскільки не містить причин затримання особи.

В ході судового розгляду сторона захисту зазначала, що протокол затримання ОСОБА_13 як особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 24.10.2020 є недопустимим доказом, оскільки не містить причин затримання, а відтак незрозуміло, з яких саме обставин та за сукупністю яких ознак співробітники органу досудового розслідування дійшло висновку про необхідність затримання обвинуваченої без ухвали слідчого судді.

Суд насамперед звертає увагу, що відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

З огляду на це, стороною захисту не обґрунтовано, яке доказове значення для з`ясування обставин вчиненого кримінального правопорушення має вказаний протокол, зважаючи на те, що він не містить в собі даних щодо обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні

Щодо самого протоколу затримання ОСОБА_13 від 24.10.2020, то суд вважає його допустимим, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: 1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; 2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; 3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України; 4) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого статтями 255, 255-1, 255-2 Кримінального кодексу України.

Згідно з ч. 5 ст. 208 КПК України про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, обов`язково складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. У разі якщо на момент затримання прізвище, ім`я, по батькові затриманої особи не відомі, у протоколі зазначається докладний опис такої особи та долучається її фотознімок. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому та надсилається прокурору.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 24.10.2020, слідчий СВ Печерського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_16 , 24.10.2020 о 15 год. 18 хв. (час фактичного затримання 24.10.2020, 08 год. 40 хв.), за адресою: м. Київ, вул. Московська, 30, за участю понятих, в присутності адвоката ОСОБА_8 , відповідно до ст. ст. 40, 104, 131, 132, 208-211, 213 КПК України затримав особу, підозрювану у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підстави затримання - якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин /том 2 а. м. 77 - 79/. Зі змісту вказаного протоколу вбачається, що затриманій ОСОБА_13 , згідно з ч. 4 ст. 208 КПК України, повідомлено зрозумілою для неї мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину вона підозрюється, що засвідчила затримана своїм підписом у присутності захисника.

З огляду на викладене, протокол відповідає вимогам ч. 5 ст. 208 КПК України, підстави визнавати його недопустимим відсутні.

Наявність в органу досудового розслідування передбачених КПК України підстав для затримання ОСОБА_13 в день події підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами, зокрема, як вбачається із відеозапису з нагрудного відеореєстратора поліцейських, які здійснювали виїзд 24.10.2020 за адресою: АДРЕСА_6 , ОСОБА_13 перебувала на місці події, з приводу якої їй пред`явлено обвинувачення. Окрім того, допитані свідки підтвердили обставини знаходження обвинуваченої на місці вчинення кримінального правопорушення, наявність у неї ознак алкогольного сп`яніння, що в сукупності із показаннями потерпілого, вказувало на причетність ОСОБА_13 до вчинення злочину, у зв`язку з чим, в органу досудового розслідування були наявні законні підстави для затримання обвинуваченої, які й зазначені в протоколі.

Враховуючи наведене, суд відхиляє доводи сторони захисту щодо відсутності передбачених законом підстав для затримання ОСОБА_13 у день події.

Сторона захисту звертала увагу, що протокол слідчого експерименту за участю потерпілого не містить детального опису проведеної слідчої (розшукової) дії, а лише показання потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Згідно з ч. 6 ст. 240 КПК України про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Зі змісту протоколу проведення слідчого експерименту від 17.11.2020 з долученою стенограмою випливає, що в ньому докладно викладено результати проведення слідчого експерименту, разом з тим, не описано умови його проведення, тобто зазначений протокол формально не відповідає вимогам, передбаченим ч. 6 ст. 240 КПК України.

Згідно зі ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Збирання доказів відбувається через інститут слідчих дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК України саме слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 104 КПК України у випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі.

З наведеного випливає, що доказом у кримінальному провадженні являється не сам протокол проведення слідчої (розшукової) дії, а фактичні дані, одержані в результаті проведення такої слідчої (розшукової) дії, у даному випадку слідчого експерименту, у той час, як сам протокол виступає лише засобом фіксації ходу і результатів слідчого експерименту, а його невідповідність формальним вимогам закону не може обов`язково свідчити про недопустимість одержаних доказів.

Суд зауважує, що відеозапис проведення слідчого експерименту від 17.11.2020 був предметом безпосереднього дослідження суду за участю сторін, за результатами чого недопустимості одержаних за наслідками проведення слідчого експерименту доказів не встановлено. Крім цього, фактичні дані, отримані в результаті проведення зазначеної слідчої (розшукової) дії, узгоджуються з іншими доказами у справі, зокрема показаннями потерпілого, які суд сприймав безпосередньо, та висновками експертів, що виключає будь-який обґрунтований сумнів у допустимості доказів, одержаних шляхом проведення слідчого експерименту від 17.11.2020.

9. Стаття (частина статті) КК України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винною у вчиненні якого визнається обвинувачена.

Оцінивши досліджені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, надавши оцінку доводам сторони захисту щодо вчинення обвинуваченою діяння в стані необхідної оборони, суд приходить до висновку про направленість умислу обвинуваченої ОСОБА_13 саме на нанесення тяжкого тілесного ушкодження потерпілому, у зв`язку з чим, кваліфікує її дії за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, виходячи з наступного.

Так, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння вказаних ушкоджень й причинним зв`язком між згаданим діянням та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисно формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти зазначену шкоду здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України).

Розмежування умисного протиправного заподіяння іншій людині тяжкого тілесного ушкодження від необережного заподіяння таких ушкоджень здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів. Зміст інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах із матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особи характеру вчиненого діяння, передбаченням або свідомим припущенням його негативних наслідків та ставленням до них.

Наведені вище в мотивувальній частині вироку обставини, в сукупності з даними про локалізацію і характер утворення тілесного ушкодження, свідчать про те, що ОСОБА_13 , діючи умисно, завдаючи без будь-якого попередження удару ножем в лівий бік грудної клітки потерпілого (який цього не очікував і не спроможний був захищатися, оскільки подія відбулась раптово і в темну пору доби), розраховувала на проникнення ножем в грудну клітку потерпілого та можливі наслідки у вигляді тілесних ушкоджень, і навіть якщо не бажала, то свідомо припускала їх тяжкість.

З огляду на викладене, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

10. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_13 , судом не встановлено.

Відповідно до правового висновку Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 01.12.2021 по справі № 672/1402/17, норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню й оцінці, виходячи із положень ст. ст. 84, 92, 94 КПК України, шляхом дослідження і оцінки всієї сукупності доказів, зокрема і показань свідків.

Згідно з результатами тестування на алкоголь за допомогою приладу Alcotest 6820 № ARJL - 0302, а саме тесту № 1365, який проведено 24.10.2020 о 13.27 год., результат тестування ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , становив 1,43 проміле /том 2 а. м. 93/.

Допитані обвинувачена ОСОБА_13 та потерпілий ОСОБА_14 підтвердили факт спільного вживання спиртних напоїв у день події.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_25 підтвердили наявність в день події в обвинуваченої ОСОБА_13 ознак алкогольного сп`яніння.

Враховуючи викладене, обставиною, передбаченою ст. 67 КК України, яка обтяжує покарання ОСОБА_13 , судом визнано вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

11. Мотиви призначення покарання.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12) КК, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Вчинене ОСОБА_13 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, відноситься до тяжких злочинів згідно з ст. 12 КК України. Злочин був вчинений з непрямим умислом, є закінченим; вчиненим злочином спричинено наслідок у вигляді тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_14 .

Суд враховує, що ОСОБА_13 : за медичною допомогою до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не зверталась /том 2 а. м. 233/; за місцем роботи характеризується позитивно; має фактичне місце проживання та реєстрації; зайнята як позаштатний журналіст; перебуває на обліку як внутрішньо-переміщена особа, відповідно до довідки № від 21.08.2017 /том 2 а. м. 90/; раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, що підтверджується вимогою від 02.11.2020 з долученою довідкою про судимість /том 2 а. м. 92/.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_13 , судом не встановлено.

Обставиною, передбаченою ст. 67 КК України, яка обтяжує покарання ОСОБА_13 , судом визнано вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи вищевикладене, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, наявність обставин, які обтяжують покарання, а також те, що обвинувачена свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнала, свій вчинок намагалась виправдати та перекласти відповідальність на потерпілого, тобто фактично заперечила суспільну небезпеку вчинених нею дій, у зв`язку з чим, суд надходить висновку, що виправлення ОСОБА_13 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень неможливе без її ізоляції від суспільства. Поряд з тим, суд враховує, що ОСОБА_13 є особою молодого віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, відтак, мета покарання, передбачена ч. 2 ст. 50 КК України, може бути досягнута за умови призначення ОСОБА_13 покарання у мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, а саме у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

12. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Вирішуючи питання щодо обрахування строків покарання ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд враховує що обвинувачена була затримана 24.10.2020 у порядку ст. 208 КПК України відповідно до даних протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 24.10.2020 року /том 2 а. м. 77-79/.

26.10.2020 року слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/46282/20-к до підозрюваної ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою /том 2 а. м. 103/.

Вказаний запобіжний захід до підозрюваної (під час досудового розслідування) та обвинуваченої (під час судового розгляду) ОСОБА_39 було змінено ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.03.2022 та застосовано до обвинуваченої запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Таким чином, ОСОБА_13 трималася під вартою з 24.10.2020 до 14.03.2022.

Частиною 5 ст. 72 КК України передбачено, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що при вирішенні питання щодо порядку зарахування обвинуваченій ОСОБА_13 у строк покарання строку попереднього ув`язнення (24.10.2020 - 14.03.2022) необхідно керуватися правилами ч. 5 ст. 72 КК України.

Питання щодо речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Питання процесуальних витрат суд вирішує відповідно до ч. 2 ст.124 КПК України.

Також в рамках кримінального провадження № 0003113 від 24.10.2020 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.10.2020 у справі № 757/46283/20-к було накладено арешт на майно, вилучене в ході огляду місця події від 24.10.2020 за адресою: АДРЕСА_6 , та під час особистого обшуку ОСОБА_13 , з метою забезпечення збереження речових доказів /том 2 а. м. 112-113/.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Враховуючи, що арешт на вказане майно накладався з метою забезпечення збереження речових доказів, таке майно не підлягає спеціальній конфіскації, судом не призначено покарання у виді конфіскації майна - суд приходить до висновку про необхідність скасування вказаного арешту майна, з огляду на закінчення судового розгляду у вказаному кримінальному провадженні.

У судових дебатах прокурор просив взяти обвинувачену під варту в залі суду, водночас, обґрунтування такої позиції не навів. Суд враховує, що з 14.03.2022 до ОСОБА_13 застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та її процесуальна поведінка протягом судового розгляду була належною. З урахуванням вказаного, суд вважає відсутніми визначені КПК України підстави для зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_13 та на час до набрання вироком законної сили у межах застосованого запобіжного заходу покладає на неї обов`язки, необхідні для забезпечення виконання вироку.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Строк відбування ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання рахувати з моменту фактичного затримання в ході виконання вироку, зарахувавши до строку відбування покарання строк її попереднього ув`язнення (з 24.10.2020 - 14.03.2022) в розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком суду законної сили залишити без змін - особисте зобов`язання.

До набрання вироком законної сили покласти на ОСОБА_13 наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою суду;

- повідомляти суд про місце проживання та його зміну;

- не відлучатися за межі м. Києва без дозволу суду;

- здати на зберігання прокурору свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.10.2020 на майно, вилучене в ході огляду місця події від 24.10.2020 за адресою: АДРЕСА_6 , та під час особистого обшуку ОСОБА_13 .

Речові докази у справі:

- мобільний телефон Apple Iphone 5 C imei НОМЕР_1 , пластикову банківську картку № НОМЕР_2 , в`язку брілків, запальничку жовтого кольору, 4 купюри номіналом 2 гривні, 2 купюри номіналом 1 гривня, одну монета номіналом 1 гривня, одну монету номіналом 2 гривні, навушники чорного кольору - повернути ОСОБА_13 за належністю;

- змив речовини бурого кольору під № 2, який поміщено до паперового конверту; змив речовини бурого кольору під № 3, який поміщено до паперового конверта; змив речовини бурого кольору під № 4, який поміщено до паперового конверта; змив речовини бурого кольору під № 5, який поміщено до паперового конверта; предмет, схожий на ніж, який поміщено до паперового конверту; предмет, схожий на ніж, із речовиною бурого кольору - знищити;

- відеозаписи під назвами: .МР4, .МР4, .МР4, .МР4, .МР4, збережені на DVD-R диску - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/111-20/55287-Б від 23.12.2020 у сумі 13 762 грн. 41 коп., судово-медичної експертизи № 042/1-1122-2020 від 24.11.2020 у сумі 829 грн. 60 коп.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його оголошення через Печерський районний суд м. Києва.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право ознайомитися із журналом судового засідання та подати на нього письмові зауваження, а обвинувачена та захисник - подати клопотання про помилування.

Копію вироку вручити учасникам кримінального провадження після його оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1