ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/206/23 Справа № 711/4424/19 Категорія: ч. 2 ст. 307 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Придніпровського райсуду м. Черкаси від 23.12.2022 р. у кримінальному провадженні № 0000288 від 11.12.2018 р., -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеним вироком ОСОБА_8 , який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Черкаси, українець, громадя-

нин України, має загальну повну середню ос-

віту, не одружений, раніше не судимий, не пра-

цює, зареєстрований:

АДРЕСА_1 , прожи-

ває:

АДРЕСА_2 ,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та йому призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 під час судового розгляду не обирався.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту фактичного затримання після вступу вироку в законну силу. Зараховано в строк відбуття покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі, строк з 20.02.2019 р. по 22.02.2019 р.

Питання про судові витрати та речові докази судом вирішені відповідно до вимог КПК України.

Вироком суду встановлено, що на початку осені 2018 р., точної дати в ході судового розгляду не встановлено, ОСОБА_8 , діючи умисно, незаконно придбав на території незавершеного будівництва по вул. Новопречистенській в м. Черкаси зірвав дикоростучі рослини роду коноплі, після чого за місцем проживання їх висушив і подрібнив, таким чином виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс та зберігав його за місцем проживання, з метою збуту.

У подальшому ОСОБА_8 домовився про збут особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабісу, ОСОБА_9 , якому працівниками поліції було доручено проведення оперативної закупки такого засобу у ОСОБА_8

20.02.2019 р. о 10 год. 50 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресо: АДРЕСА_2 , незаконно, умисно, збув ОСОБА_9 , а саме продав за грошові кошти в розмірі 150 грн., подрібнену речовину рослинного походження зеленого кольору, яка згідно з висновком експерта від 13.03.2019 №2/326 є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс, масою (в перерахунку на висушену речовину) - 2,960 г.

Також, 20.02.2019 р., у період з 15 год. 05 хв. до 16 год. 40 хв. під час проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Придніпровського райсуду м. Черкаси від 14.02.2019 р. за місцем проживання ОСОБА_8 за адресом: АДРЕСА_2 працівниками поліції виявлено та вилучено грошові кошти, а саме дві купюри номіналом 50 грн., купюру номіналом 20 грн. та купюру номіналом 10 грн., на поверхні яких при обробці спеціальною хімічною речовиною проявився напис «ЗБУТ», паперовий згорток з речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка згідно з висновком експерта від 20.03.2019 №2/327 є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, масою в перерахунку на висушену речовину 9,25 г та скляну банку з подрібненою речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка згідно з висновком експерта від 20.03.2019 №2/327 є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, масою в перерахунку на висушену речовину 11,25 г. Загальна маса вилученого у ОСОБА_8 особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабісу, в перерахунку на висушену речовину, становить 20,5 г, який він незаконно, умисно, придбав та виготовив за вище описаних обставин та зберігав за місцем проживання з метою збуту.

Не погоджуючись з вироком суду в частині призначеного покарання обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок стосовно нього скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком тривалістю 3 роки. В решті вирок суду просить залишити без змін.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції при призначенні покарання неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що полягає у невизнанні та незастосуванні місцевим судом передбачених ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання та допущено невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок надмірної суворості. Просить дослідити матеріали, які вказують на пом`якшуючі обставини, а саме щире каяття, також звертає увагу на той факт, що з дня вчинення злочину пройшло майже чотири роки, з них більш ніж три з половиною роки він перебував без запобіжного заходу, за цей час ним не було вчинено жодного кримінального чи адміністративного правопорушення, що вказує на факт його належного критичного ставлення до своєї протиправної поведінки, бажання залагодити провину перед суспільством та підтверджує, що він став на шлях виправлення. Також, апелянт наголошує на вкрай незадовільний стан його здоров`я та зазначає про наявність у нього цілого ряду тяжких хвороб, та що, перебуваючи у місцях позбавлення волі він не зможе отримувати замісну терапію, що призведе до загострення захворювань та поставить його життя під загрозу. Крім того, він має на утриманні цивільну дружину, яка є інвалідом II групи і не може самостійно пересуватись. На думку апелянта, всі ці обставини разом взяті могли б бути визнані судом такими, що пом`якшують покарання в розумінні ч. 2 ст. 66 КК України та в сукупності із щирим каяттям давали суду можливість призначити йому основне покарання нижче від найнижчої межі або перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання на підставі ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу із вказаних у ній мотивів, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Як вбачається з вироку суду, ці вимоги закону судом першої інстанції виконані в повному обсязі.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених вироком суду, та правова кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 307 КК України, а саме незаконному придбанні, виготовленні та зберіганні з метою збуту та збут особливо небезпечного наркотичного засобу ґрунтуються на зібраних по справі, перевірених та оцінених судом доказах, являються обґрунтованими, належним чином мотивованими.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про призначення надмірно суворого покарання, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

У даному кримінальному провадженню, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання обвинуваченому призначено з порушеннями визначених законом загальних засад.

Апеляційний суд, перевіривши відповідність міри покарання, встановив, що вона визначена в межах, встановлених санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, до того ж є мінімальною та за своїм видом і розміром відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. ст. 50 та 65 КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а саме те, що скоєне кримінальне правопорушення належить до тяжких злочинів. ОСОБА_8 , згідно вимог ст. 89 КК України, є раніше не судимою особою, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності від опіоїдів, в даний час на замісній терапії», за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні цивільну дружину інваліда II групи, не працює, має незадовільний стан здоров`я. Суд першої інстанції не встановив обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого та обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, враховуючи поведінку обвинуваченого після скоєння злочину та дійшов вірного висновку, що перевиховання та виправлення обвинуваченого не можливі без ізоляції від суспільства.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду стосовно неможливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 вимог ст. 69 КК України, оскільки дійсно відсутні декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину обвинуваченим.

Таким чином, під час судового розгляду не встановлено обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень та давали підстави для застосування вимог ст. ст. 69 чи 75 КК України.

Отже, суд першої інстанції фактично врахував всі надані сторонами провадження відомості про особу обвинуваченого та дійшов правильного висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, яке належить до реального відбування, що відповідає вимогам КК України.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 на те, що судом першої інстанції при призначенні покарання неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що полягає у невизнанні та незастосуванні місцевим судом передбачених ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання та допущено невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок надмірної суворості, то апеляційний суд вважає такі доводи необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки при призначенні покарання ОСОБА_8 місцевим судом всі ці чинники були належним чином враховані та обвинуваченому ОСОБА_8 призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Дане покарання у виді реального (мінімального) строку позбавлення волі у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна є співмірним за своїм видом і розміром характеру вчинених обвинуваченим дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про незадовільний стан його здоров`я та що, перебуваючи у місцях позбавлення волі, він не зможе отримувати замісну терапію, що призведе до загострення захворювань та поставить його життя під загрозу, то апеляційний суд також вважає такі доводи апеляційної скарги безпідставними, тому що обвинуваченим не надано належних доказів на підтвердження цих обставин, належну медичну допомогу він зможе отримувати в місцях позбавлення волі.

У п. п. 1 п. 3 розділу І Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 р. № 1769/5, зазначено, що ув`язнені та засуджені, яких тримають у СІЗО, користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених законодавством України і встановлених вироком суду (для засуджених). Обмеження прав, які застосовуються до ув`язнених та засуджених, мають бути мінімально необхідними для досягнення обґрунтованих цілей. Такі обмеження не можуть застосовуватись, якщо для ефективного досягнення поставлених цілей існує менше альтернативне обмеження.

У п. п. 1 п. 4 розділу І вказаних вище Правил, серед іншого, зазначено, що ув`язнені і засуджені мають право:

на охорону здоров`я в обсязі, встановленому Законом України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», за винятком обмежень, передбачених законодавством;

за висновком лікуючого лікаря отримувати від родичів або інших осіб (у фабричній закритій непошкодженій упаковці) лікарські засоби або їх аналоги, призначені для проходження курсу лікування, та медичні вироби, а також купувати їх за безготівковим розрахунком;

купувати протягом місяця за безготівковим розрахунком продукти харчування і предмети першої потреби, письмове приладдя, газети і книги через торговельну мережу на замовлення на суму та у кількості, що передбачені Законом України «Про попереднє ув`язнення», КВК та цими Правилами.

Пунктами 3 та 4 Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 р. № 1348/5/572, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.08.2014 р. за № 990/25767 (із змінами), встановлено, що:

медичне обслуговування (амбулаторне, стаціонарне лікування, реабілітація), контроль та аналіз стану здоров`я засуджених організовуються і проводяться медичними працівниками відповідно до законодавства про охорону здоров`я, системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів в порядку, передбаченому законодавством;

у закладах охорони здоров`я ДКВС надаються медична допомога при невідкладних станах, первинна медична допомога, вторинна (спеціалізована) та паліативна допомога, медична реабілітація, здійснюється санітарно-епідеміологічний нагляд, проводяться санітарно-гігієнічні та протиепідемічні заходи, у тому числі із впровадження превентивної медицини (пропаганда здорового способу життя, зокрема з питань дотримання особистої гігієни, запобігання інфекційним захворюванням, алкоголізму та наркоманії, попередження самогубств, гігієнічне навчання), організовується цілодобове чергування медичних працівників, забезпечення засуджених лікарськими засобами, медичними виробами, технічними та іншими засобами реабілітації, проводиться реабілітація та лікування після захворювань і травм.

Вказані норми права дають підстави вважати, що у обвинуваченого ОСОБА_8 є можливість реалізувати своє право на охорону здоров`я та отримати адекватну медичну допомогу за місцем відбування покарання.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які б були безумовною підставою для зміни або скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Таким чином, підстав для зміни вироку, передбачених ст. ст. 409 та 414 КПК України, апеляційний суд не вбачає, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 405, 407 та 419 КПК України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Вирок Придніпровського райсуду м. Черкаси від 23.12.2022 р. стосовно ОСОБА_8 - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рі-шення апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді