Справа №:755/3752/23
Провадження №: 1-кс/755/2101/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" липня 2023 р. м. Київ Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Дніпровськог УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000067 від 07.07.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України,

за участю: слідчого ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 , звернувся до суду в рамках кримінального провадження № 0000067 від 07.07.2023 року з клопотанням про накладення арешту на майно.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному № 0000067 від 07.07.2022 року за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.307, ч. 4 ст. 321 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 діючи у складі організованої злочинної групи осіб, в порушення вимог Законів України від 15 лютого 1995 року «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», в супереч Закону України від 04 квітня 1996 року «Про лікарські засоби», користуючись родинними та близькими зв`язками один з одним, з метою особистого збагачення за рахунок розповсюдження наркотичних засобів, в період часу не пізніше як з липня 2022 року до моменту припинення 27.04.2023 року їх злочинної діяльності правоохоронними органами, організували та систематично здійснювали незаконний збут наркотичного засобу метадону та сильнодіючого лікарського засобу - димедрол, шляхом облаштування «закладок» на території м. Києва, Київської області та інших регіонів.

27.04.2023 року ОСОБА_6 затримана в порядку ст. 208 КПК України.

27.04.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

28.04.2023 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 25.06.2023 року включно, без визначення застави.

23.05.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри підозри та про нову підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст.3 07, ч. 4 ст. 321 КК України.

Постановою керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_13 від 19.06.2023 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000067 від 07.07.2022 року продовжено до 3-х місяців, тобто до 27.07.2023 року.

21.06.2023 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 27.07.2023 року включно, одночасно останній визначено заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 214 720 грн, в подальшому за ОСОБА_6 внесено заставу та останню звільнено з-під варти з ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Санкцією ч. 3 ст. 307 КК України передбачено покарання за вчинення вказаного кримінального правопорушення у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна.

Санкцією ч. 4 ст. 321 КК України передбачено покарання за вчинення вказаного кримінального правопорушення у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Згідно інформації наданої від Національного агенства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (АРМА), а також відомостей з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що у спільній власності розміром частки 1/2 у власності підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , перебуває земельна ділянка площею 2,9292 га, за адресою: Черкаська область, Жашківський район, с/рада Леміщиська, кадастровий номер :02:001:0187 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 09).

Підставою накладення арешту на майно підозрюваного є забезпечення виконання передбаченого покарання за ч. 3 ст.307 КК України у виді конфіскації майна.

Слідчий у клопотанні зазначив, що санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, з метою забезпечення виконання вироку суду в частині можливої конфіскації майна, а також враховуючи, що незабезпечення схоронності вказаного майна підозрюваної ОСОБА_6 , може призвести до його зникнення, втрати або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, існують підстави для накладення арешту на земельну ділянку площею 2,9292 га, за адресою: Черкаська область, Жашківський район, с/рада Леміщиська, кадастровий номер :02:001:0187 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 09), в частині 1/2, що належить підозрюваній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Слідчий у судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Представник власника майна у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що земельна ділянка не є об`єктом кримінального посягання, не є доказом злочину, не здобута злочинним шляхом, а отримана підозрюваною ОСОБА_6 в порядку спадкування в 2014 році, коли вона була ще дитиною. Крім того, ОСОБА_6 належить тільки частина вказаної земельної ділянки, яка не виділена в натурі, тому арешт на її частину призведе до порушення прав користування іншого власника, який теж володіє частиною земельної ділянки.

Вивчивши та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання.

З матеріалів клопотання про арешт майна вбачається, що у провадженні слідчого відділу Дніпровського УП ГУНП України у місті Києві знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000067 від 07.07.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України.

Відповідно до ст. 131-132 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження та застосовуються на підставі ухвали слідчого судді.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, у порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Прокурор у клопотанні посилається на необхідність накладення арешту з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у таких випадках арешт накладається на майно підозрюваного за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Перша та найголовніша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання з боку органу влади у мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого абзацу надає право позбавляти власності лише «на умовах, передбачених законом», при цьому у другому абзаці визнається право держав здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" пункт 58). Слідчий, звертаючись з клопотанням про арешт майна з метою конфіскації як виду покарання, не надав доказів та не довів наявність ризиків, встановлених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, а саме можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.

Під час вирішення клопотання, суд враховує, що підозрювана ОСОБА_6 набула право власності на частину земельної ділянки площею 2,9292 га, за адресою: Черкаська область, Жашківський район, с/рада Леміщиська, кадастровий номер :02:001:0187 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 09), в порядку спадкування в 2014 році. Також на день розгляду клопотання відповідно до Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вказана земельна ділянка обтяжена арештом майна на підставі постанови про арешт майна божника, серія та номер: 59943465, виданої 19.09.2019 року Жашківським районним відділом ДВС ГТУЮ у Черкаській області.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає, що підстав для задоволення клопотання немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170, 171, 172, 173, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Дніпровськог УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000067 від 07.07.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України - відмовити.

Ухвала слідчого судді про відмову в арешті майна може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1