Справа № 161/6415/23 Провадження №11-кп/802/552/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 травня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Луцька Волинської області, тимчасово проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_2 , українку, громадянку України, з середньою спеціальною освітою, незаміжню, не працюючу, яка має двоє малолітніх дітей, не судиму,

засуджено за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з конфіскацією усього належного їй на праві приватної власності майна.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з дня приведення вироку до виконання, тобто з моменту її затримання.

Зараховано обвинуваченій ОСОБА_8 в строк основного покарання, термін її попереднього ув`язнення з дня затримання - 23.04.2023 по 24.04.2023 (день застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_8 в дохід держави 1510 (одну тисячу п`ятсот десять) грн. 24 коп. судових витрат у справі за проведення експертиз.

Скасовано арешт на майно, який був накладений відповідно до ухвали слідчого судді від 02.03.2023.

У порядку ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів.

Так, за вироком суду ОСОБА_8 визнана винною і засуджена за те, що вона при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах (часі, даті, місці та у невстановленої особи), умисно, незаконно придбала з метою збуту кристалічну речовину, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, яку незаконно зберігаючи при собі перенесла на прилеглу територію до будинку АДРЕСА_3 та 08.11.2022 в період із 15:00 год. по 15:30 год. в ході проведення працівниками УБН у Волинській ДБН НП України області оперативної закупки, умисно, з корисливих мотивів, за грошові кошти в сумі 700 грн., незаконно збула її ОСОБА_9 (анкетні дані легендовані).

Згідно висновку експерта №СЕ-19/103-22/10506-НЗПРАП від 05.12.2022 надана на дослідження речовина містить у своєму складі особливо небезпечну кристалічну речовину, обіг якої заборонено - PVP, масою 0,0493 г.

Вона ж, повторно, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах (часі, даті, місці та у невстановленої особи), умисно, незаконно придбала з метою збуту кристалічну речовину білого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, яку незаконно, зберігаючи при собі перенесла за місцем проживання - до квартири АДРЕСА_4 , та 23.02.2023 в період із 18:30 год. по 18:47 год. в ході проведення працівниками УБН у Волинській ДБН НП України області оперативної закупки, умисно, з корисливих мотивів, за грошові кошти в сумі 1000 грн., незаконно збула її ОСОБА_9 (анкетні дані легендовані).

Згідно висновку експерта №СЕ-19/103-23/2109-НЗПРАП від 24.02.2023 надана на дослідження речовина містить у своєму складі особливо небезпечну кристалічну речовину, обіг якої заборонено - PVP, масою 0,0236 г.

Таким чином, ОСОБА_8 своїми умисними діями, які виразились у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечної психотропної речовини, вчиненими повторно, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.307 КК України.

Сторона обвинувачення та сторона захисту не погоджуючись із таким вирок в частині призначеного покарання оскаржили його в апеляційному порядку.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 13.09.2023 апеляційне провадження в частині за апеляційною скаргою сторони обвинувачення закрито на підставі ст.403 КПК України у зв`язку з відмовою прокурора від апеляційної скарги.

Обвинувачена ОСОБА_8 у поданій нею апеляційній скарзі не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження і кваліфікацію її дій, оскаржила вирок суду в частині призначеного покарання, оскільки вважає, що реальна міра покарання є надто суворою для неї. Зазначає про те, що вона сприяла розкриттю злочину, повністю визнала свою вину та щиро розкаялась, що є обставинами, які фактично пом`якшують її покарання. Крім того, зазначає про те, що вона втратила дитину і з цим їй надалі жити. Просить суд призначити їй покарання, яке не пов`язане із реальним його відбуттям у місцях позбавлення волі.

Обвинувачена ОСОБА_8 будучи належним чином повідомленою про час та місце апеляційного розгляду до суду не з`явилась. Будь-яких клопотань чи заяв про відкладення апеляційного розгляду до суду не подавала.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційних скарг, захисника обвинуваченої, яка підтримала апеляційні доводи і, водночас не заперечила про проведення апеляційного розгляду у відсутності її довірительки через узгодження такої позиції, прокурора, яка скаргу заперечила та просила залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення, - без змін, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Суд апеляційної інстанції відповідно до норм ч.1 ст.404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація її дій за ч.2 ст.307 КК України, є правильними і ґрунтуються на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Разом з тим, обвинувачена у поданій апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного їй покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винної внаслідок суворості. Проте, такі її доводи на увагу суду не заслуговують з огляду на таке.

При призначенні покарання суд у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України повинен призначити його з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

У п.п.1, 2, 3 постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину тощо. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК) ( 2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Водночас, ст.69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

У п.8 вищевказаної постанови Пленуму ВСУ роз`яснено, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК) (2341-14) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч.1 ст.69 КК (2341-14). При цьому, необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вищевказані вимоги матеріального права та роз`яснення Пленуму ВСУ при призначенні обвинуваченій ОСОБА_8 покарання були повністю дотримані судом першої інстанції, а також в повній мірі враховані обставини, на які зроблено посилання у поданій останньою апеляційній скарзі.

Як вбачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченій покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та дані про її особу. При цьому, місцевий суд у своєму вироку навів переконливі доводи про наявність підстав для застосування ч.1 ст.69 КК України щодо можливості і необхідності призначення покарання у виді позбавлення волі, тобто нижчого від найнижчої межі, встановленої у санкції ч.2 ст.307 КК України, із конфіскацією майна.

Так, до обставин, які пом`якшують покарання, суд відніс щире каяття та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин. При цьому, обтяжуючих покарання обставин, судом не встановлено.

Крім того, місцевий суд призначаючи покарання врахував, що вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.307 КК України, згідно із положеннями ст.12 цього ж Кодексу залежно від ступеня тяжкості відноситься до категорії тяжких у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, у вчиненні яких обвинувачена свою вину визнала повністю та щиро розкаявся в судовому засіданні, висловила жаль з приводу вчиненого і про недопущення аналогічного в майбутньому.

З достатньою повнотою судом було взято до уваги і дані про особу обвинуваченої, зокрема те, що вона є особою молодого віку, усвідомила незаконність вчинених нею дій, раніше не судима, до кримінальної відповідальності не притягувалась, почала вживати наркотичні засобі через тяжкі сімейні обставини (смерть новонародженої дитини та вплив співмешканця).

При призначенні покарання враховано було також те, що від вчинених дій обвинуваченої негативних наслідків не наступило, оскільки оперативна закупка проводилась під контролем оперативних працівників і психотропна речовина була вилучена відразу ж після збуту.

Установлені вищенаведені пом`якшуючі покарання обставини, та дані про особу обвинуваченої в даному конкретному випадку з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення (два епізоди), мети та мотиву, якими вона керувалася під час їх вчинення, характеру і дій, які вона вчиняла, у їх сукупності, на думку колегія суддів, цілком обґрунтовано можуть вважатись такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і впливають на пом`якшення покарання в розумінні ст.69 КК України.

Виходячи із положень ст.50 КК України рішення суду про призначення покарання, з-поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Проаналізувавши вищенаведене, колегія суддів вважає, що при призначенні ОСОБА_8 покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, тобто нижчого від найнижчої межі, встановленої у санкції ч.2 ст.307 КК України саме у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально, а також конфіскація майна, суд першої інстанції дотримався вимог закону та в повній мірі врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винної й інші обставини кримінального провадження.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що призначене обвинуваченій покарання повністю відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідними і достатніми для її виправлення, попередження вчинення як нею так і іншими особами нових кримінальних правопорушень, й не є надто суворим, як про це вказує сторона захисту.

Таким чином, підстав для зміни вироку в частині призначеного покарання та призначення обвинуваченій більш м`якої міри покарання, не пов`язаної з реальним його відбуттям, з мотивів наведених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

При цьому, усі апеляційні доводи щодо не врахування обставин та даних про особу обвинуваченої, які на думку сторони захисту дають підстави для призначення покарання, не пов`язаного з реальним його відбуттям в місці позбавлення волі, колегія суддів вважає голослівними та до уваги не приймає, оскільки судом першої інстанції вони фактично наведені в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення в частині призначеного покарання, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене, вирок суду в оскаржуваній його частині - призначеного покарання, є законним, обґрунтованим і вмотивованим в розумінні ст.370 КПК України, а тому підстав для його зміни, як про це просить сторона захисту, немає.

У зв`язку з цим, апеляційну скаргу обвинуваченої слід залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок, - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 травня 2023 року щодо неї, - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом, а особою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Головуючий

Судді