Справа №585/483/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/533/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

засудженого - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 червня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення, -

ВСТАНОВИЛА:

До Роменського міськрайонного суду Сумської області звернувся засуджений ОСОБА_7 з клопотанням, в якому просив перерахувати час перебування в СІЗО по 28.08.2018 року згідно ч. 2 ст. 75 КК України.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 червня 2022 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення в порядку ч.5 ст.72 КК України, відмовлено.

Своє рішення суд першої інстанції мотивує тим, що на час вчинення ним діяння, за яке він засуджений, попередня редакція ч.5 ст. 72 КК України втратила чинність, а відповідно не підлягає застосуванню. Крім цього, вироком суду, ОСОБА_7 , на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, вже зараховано строк попереднього ув`язнення з 18.08. 2018 року. Також суд зазначає, що 09 листопада 2020 року ухвалою Роменського міськрайонного суду в задоволенні аналогічного клопотання ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення в порядку ч.5 ст. 72 КК України відмовлено

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нове рішення, яким задоволььнити його клопотання.

В обгрунтування апеляційної скарги, засуджений ОСОБА_7 вказує, що рішення суду першої інстанції сфабриковане, не відповідає дійсним фактам та обставинам зконності.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_7 на підтримку поданої ним апеляційної скарги, думку прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги - заперечував, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Частина 1 ст.404КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог Закону.

Як слідує з матеріалів провадження ОСОБА_7 був засуджений вироком Московського районного суду м. Харкова 02 квітня 2019 року за ч.1 ст. 115 КК України до 10 років позбавлення волі за злочин вчинений в серпні 2018 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 зараховано в строк відбування ним покарання термін тримання під вартою з 18.08.2018.

Вирок набув чинності 11 лютого 2020 року.

Також колегія суддів зазначає, що Закон України №838-VIII в редакції від 26.11.2015, застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цього Закону вступив в законну силу обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуте повністю.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Строк тримання під вартою після набрання вироком законної сили і до дати прибуття в установу виконання покарання не є строком попереднього ув`язнення, та не може бути до нього включений, так як це не передбачено ч. 5 ст. 72 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, помякшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 29 серпня 2018 року, Справа №663/537/17, Провадження №13-31кс18, констатує, що:

- «попереднє ув`язнення» та «зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання» - не тотожні поняття. Норма ч. 5 ст. 72 КК України про зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання є нормою матеріального кримінального права, а не кримінального процесуального права. Ця норма за своєю суттю та цілями не виконує функцію вирішення процесуальних питань, а є складовою частиною інституту призначення покарання, який, у свою чергу, є одним з кримінально-правових інститутів, передбачених у розділі ХІ Загальної частини КК України;

- зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання є кримінально-правовим наслідком діяння в розумінні ч. 2 ст. 4 КК України, який впливає на становище особи за ст. 5 КК України (поліпшує або погіршує його);

- Закон № 838-VIII є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином поліпшує становище особи у розумінні ст. 5 КК України, оскільки передбачає коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;

- Закон № 2046-VIII є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином погіршує становище особи у розумінні ст. 5 КК України, оскільки вводить (повертає) коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі;

- вирішуючи питання про те, якою редакцією ч. 5 ст. 72 КК України належить керуватися у конкретному випадку, варто враховувати час вчинення особою діяння, як це визначено у ч. 2 і 3 ст. 4 КК України, тобто застосовувати правила дії у часі закону України про кримінальну відповідальність, а не правила дії у часі кримінального процесуального закону.

Якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII).

Як вбачається з матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_7 просить зарахувати йому у строк відбування покарання строк з 18.08.2018 року по 28.08.2018 року за час перебування його у СІЗО.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, оскільки ним вчинено кримінальне правопорушення в серпні 2018 року, вже на момент дії Закон № 2046-VIII яким попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

Крім цього, як зазначалося вище, вироком суду, ОСОБА_7 , на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, вже зараховано строк попереднього ув`язнення з 18.08. 2018 року.

За таких обставин, суд першої інстанції належним чином дослідив матеріали судового провадження, проаналізував нормативну базу законодавства України, в результаті чого дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення в порядку ч.5 ст.72 КК Ураїни.

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає будь-яких законних підстав для скасування ухвали суду, як про це поставлене питання в апеляційній скарзі, оскаржене судове рішення є належним чином обгрунтованим та вмотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 червня 2022 року, якою засудженому ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні клопотання про зарахування судом строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання в порядку ч.5 ст.72 КК України - залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4