ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2023 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі

Головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

участю секретаря ОСОБА_4

з участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Чернівецьким слідчим ізолятором апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13.04.2023 року,-

У С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13.04.2023 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_8 та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючому, раніше неодноразово судимому, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, п.4, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України до 10 червня 2023 року.

На цю ухвалу адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та постановити нову ухвалу і змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у виді домашнього арешту, або застави.

На обґрунтування своїх вимог вказував, що прокурор в своєму клопотанні формально послався на 16 пунктів про докази, які, нібито підтверджується причетність ОСОБА_7 до вчиненого злочину. При цьому прокурор не додав в якості додатку до клопотання цих доказів, щоб суд міг перевірити причетність обвинуваченого до інкримінованого йому кримінального правопорушення.

ЄУНСС 715/595/23 провадження №11кп/822/188/23 головуючий у 1 інстанції ОСОБА_9 . Стороною захисту з`ясовано, що жоден з доказів, на які посилався прокурор, не мають відношення до обвинувачення ОСОБА_7 .

Колегія суддів районного суду не перевіряла і не могла перевірити обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри та безпідставно перейшла до з`ясування мети продовження запобіжного заходу та ризиків, зазначених в ч.1 ст. 177 КПК України і незаконно та необґрунтовано продовжила запобіжний захід у виді тримання під вартою його підзахисному. Також колегією суддів не встановлювалися обставини, які б могли свідчити про зменшення ризиків, з огляду на те, що ОСОБА_7 уже біля одного року утримується під вартою.

Зазначав, що з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_7 не вчиняв активних дій, спрямованих на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, на місці вчинення злочину був відсутній. Судом і прокурором не було взято до уваги, що після вчинення злочину щодо потерпілого, ОСОБА_7 п`ять днів не скривався від досудового розслідування, усвідомлюючи свою непричетність до скоєного. Вважає, що колегія суддів необґрунтовано відкинула можливість застосування до ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді, адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, посилаючись на обставини, що наведені в ній, перевіривши матеріали та обговоривши доводи апелянта, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги захисника необхідно відмовити.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Таким чином, основною метою продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії судового розгляду фактично є забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.27, п.4, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України, максимальне покарання за вчинення якого може бути призначено у виді довічного позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Судом першої інстанції при ухваленні рішення про продовження строку тримання під вартою було враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, офіційно непрацевлаштований, не пов`язаний міцними соціальними зв`язками, раніше неодноразово судимий, у тому числі за скоєння злочинів, пов`язаних з насильством.

Враховуючи, що розгляд цього кримінального провадження не закінчено, а також дані про особу обвинуваченого, тяжкість інкримінованого йому злочину, обставини, які були раніше встановлені під час розгляду клопотань про обрання міри запобіжного заходу і його продовженні, колегія суддів вважає, що є достатні підстави вважати, що ризики, які були наявні при обранні запобіжного заходу ОСОБА_7 , не зменшилися, і існують ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення, переховуватись від суду, а тому застосування більш м`яких запобіжних заходів є безпідставним.

При цьому суд, керуючись п. 4, 5 ч.4 ст.183 КПК України, обґрунтовано не визначив обвинуваченому, як альтернативну міру запобіжного заходу, заставу.

Доводи апелянта про те, що клопотання прокурора є необґрунтованим і пред`явлена обвинуваченому підозра у вчиненні злочину не підтверджується належними і допустимими доказами, є голослівними.

Що стосується доводів апелянта про те, що ОСОБА_7 не вчиняв активних дій, спрямованих на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, на місці вчинення злочину був відсутній, то вони не заслуговують на увагу, оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен суд вирішувати під час розгляду справи по суті, в інший спосіб перевіряти доведеність вини чи правильність кваліфікації дій обвинуваченого.

Доводи, що наведені в апеляційній скарзі, з урахуванням особи обвинуваченого, тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення та наявність ризиків щодо можливої процесуальної поведінки обвинуваченого не дають підстав для скасування ухвали суду та обрання ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, що саме тримання під вартою спроможне забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 .

А тому в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А :

В задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 відмовити, а ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13.04.2023 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

Копія. Згідно з оригіналом: суддя