ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/9943/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/16/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.125 КК України
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючої - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретарів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6

прокурорів - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинуваченого - ОСОБА_11

потерпілого - ОСОБА_12

представника потерпілого - ОСОБА_13

розглянувши матеріали кримінального провадження внесеного в ЄРДР за №0000635 від 21 квітня 2021 року за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_12 та прокурора Тернопільської окружної прокуратури на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 травня 2022 року, -

В с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, неодруженого, з вищою освітою, не судимого,

визнано невинуватим та виправдано за ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із недоведеністю вчинення ним цього кримінального правопорушення.

Згідно вироку суду, органом досудового розслідування ОСОБА_11 обвинувачувався у тому, що 20 квітня 2021 року, близько 17:50 год., у ОСОБА_11 , який рухався у напрямку вул. Гетьмана Мазепи, біля зупинки громадського транспорту «Галичина», в м. Тернополі, на ґрунті раніше виниклих особистих неприязних відносин із ОСОБА_12 , побачивши останнього, виник умисел спрямований на спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій умисел, 20 квітня 2021 року, близько 17:50 год., ОСОБА_11 , який рухався у напрямку вул. Гетьмана Мазепи, біля зупинки громадського транспорту «Галичина» в м. Тернополі, на ґрунті раніше виниклих особистих неприязних відносин, з метою спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, умисно наніс останньому один удар кулаком лівої руки в ділянку грудей з правого боку. В подальшому ОСОБА_11 продовжив рух в напрямку зупинки громадського транспорту «Галичина» в м. Тернополі, після чого потерпілий ОСОБА_12 вирішив наздогнати ОСОБА_11 з метою встановлення причини нанесення йому удару, на що ОСОБА_11 продовжив конфлікт, в ході якого умисно наніс ОСОБА_12 один удар кулаком в ділянку обличчя з лівого боку.

Внаслідок вищевказаних дій ОСОБА_11 потерпілому ОСОБА_12 спричинено фізичний біль та тілесні ушкодження у вигляді синця лівої виличної ділянки, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, дізнавач за погодженням з прокурором дійшли до переконання, що ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене, ч.1 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження.

В апеляційних скаргах:

- потерпілий просить вищевказаний вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_11 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та повторно дослідити усі докази та обставини справи.

Вказані вимоги мотивує тим, що судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки вина обвинуваченого підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Зазначає, що у судовому засіданні обвинувачений жодного разу не заперечив, що наніс потерпілому тілесні ушкодження.

Вказує, що судом не дано належної оцінки показам свідка ОСОБА_14 , що був очевидцем події, пояснення якого узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи.

Вважає, що відеозапис із камер спостереження магазину, що розташований за 200 м від зупинки, де стався інцидент, є допустимим доказом, і який засвідчує нанесення потерпілому тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , а невідповідність відображеної на ньому години події, зумовлена непереведенням годинника на літній час.

- прокурор просить вищевказаний вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_11 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, призначивши йому покарання у виді 200 годин громадських робіт. Також просить повторно допитати потерпілого ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_14 , дослідити наступні докази: висновок експерта №323 від 22 квітня 2021 року, протоколи проведення слідчого експерименту, протокол огляду (відеозапису) та таблиці ілюстрацій до протоколу огляду, відеозапис події, що мала місце 20 квітня 2021 року, заяву ОСОБА_12 від 20 квітня 2021 року, рапорт від 20 квітня 2021 року, в якому зафіксовано звернення ОСОБА_12 на лінію 102.

Свої доводи мотивує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а наявним у справі доказам не надано належну оцінку.

Вказує, що судом безпідставно відхилено протоколи проведення слідчого експерименту потерпілого ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_14 з мотивів, що вказані слідчі дії проведено не за місцем вчинення правопорушення, однак ст.240 КПК України не передбачено такого обов`язку.

Зазначає, що покази потерпілого ОСОБА_12 підтверджуються заявою ОСОБА_12 від 20 квітня 2021 року, рапортом від 20 квітня 2021 року, в якому зафіксовано звернення ОСОБА_12 на лінію 102, що належним чином не оцінені судом.

Вважає, що судом необґрунтовано не взято до уваги покази свідка ОСОБА_14 , що був безпосереднім очевидцем події, з підстав його перебування у дружніх відносинах із потерпілим, проте він не є його близьким родичем, тому не зацікавлений в результатах розгляду справи.

Також висновком судово-медичної експертизи повністю підтверджуються покази свідка ОСОБА_14 , потерпілого ОСОБА_12 щодо механізму заподіяння останньому тілесних ушкоджень.

Крім того потерпілий скористався своїм правом, передбаченим ст.56 КПК України і надав відеозапис із камери спостереження, що розташована на кільцевій розв`язці "Маяк", а не на зупинці громадського транспорту "Галичина", де згідно рапорту її не було виявлено.

На вказаному відеозаписі чітко видно механізм нанесення ударів, а невідповідність у часі, зумовлена непереведенням годинника на літній час.

Заслухавши суддю-доповідача, міркування обвинуваченого та його захисників, які вважають вирок суду законним та обґрунтованим, пояснення потерпілого та його представника, прокурора, які підтримали подані апеляційні скарги та просять вирок суду скасувати, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з п.1 частини 3 статті 374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі і поданих у судовому засіданні.

На думку колегії суддів, місцевий суд вказаних вимог не дотримався, не надав належної оцінки зібраним доказам в їх сукупності, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення.

Відповідно п.п.2,4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Крім того, відповідно п.2 ч.1 ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Частиною 2 ст. 411 КПК України передбачено, що вирок та ухвала підлягають скасуванню чи зміні із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання або застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Згідно п.1 та п.2 ч.1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, або застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Положення ст. 23 КПК передбачають обов`язкову вимогу про безпосереднє дослідження доказів у суді апеляційної інстанції коли суд апеляційної інстанції вбачає, що доводи апеляційної скарги прокурора та потерпілого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, виглядають обґрунтованими та потребують перевірки.

Таку перевірку апеляційний суд здійснює шляхом повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, із дотриманням вимог ст. 404 КПК.

Провівши судове слідство за клопотанням апелянтів, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія судів доходить висновку, що суд першої інстанції всупереч вказаним вимогам закону, не навів переконливих мотивів, з яких дійшов висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_11 кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, не дав належної оцінки всім дослідженим доказам по кримінальному провадженню, як кожному окремо, так і в їх взаємозв`язку, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, неправильного застосування закону про кримінальну відповідність, що є підставою для скасування вироку з ухваленням апеляційним судом нового вироку відповідно до положень п. 2, 3, 4 ч 1 ст. 409 ,п. 1 ч. 1 ст. 420 КПК України.

На підставі повторного дослідження доказів у порядку ч.3 ст.404 КПК України, відповідно до заявленого в апеляційних скаргах прокурора та потерпілого клопотання наявних у матеріалах провадження письмових доказів, процесуальних документів, допиту обвинуваченого ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_14 , висновку експертизи №323 від 22 квітня 2021 року, даних відеозапису, колегія суддів встановила та визнала доведеним, що:

20 квітня 2021 року, близько 17:50 год., у ОСОБА_11 , який рухався у напрямку вул. Гетьмана Мазепи, біля зупинки громадського транспорту «Галичина», в м. Тернополі, на ґрунті раніше виниклих особистих неприязних відносин із ОСОБА_12 , побачивши останнього, виник умисел спрямований на спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій умисел, 20 квітня 2021 року, близько 17:50 год., ОСОБА_11 , який рухався у напрямку вул. Гетьмана Мазепи, біля зупинки громадського транспорту «Галичина» в м. Тернополі, на ґрунті раніше виниклих особистих неприязних відносин, з метою спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, умисно наніс останньому один удар кулаком лівої руки в ділянку грудей з правого боку. В подальшому ОСОБА_11 продовжив рух в напрямку зупинки громадського транспорту «Галичина» в м. Тернополі, після чого потерпілий ОСОБА_12 вирішив наздогнати ОСОБА_11 з метою встановлення причини нанесення йому удару, на що ОСОБА_11 продовжив конфлікт, в ході якого умисно наніс ОСОБА_12 один удар кулаком в ділянку обличчя з лівого боку.

Внаслідок вищевказаних дій ОСОБА_11 потерпілому ОСОБА_12 спричинено фізичний біль та тілесні ушкодження у вигляді синця лівої виличної ділянки, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене, ч.1 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 суду пояснив, що вину у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст.125 КК України він не визнає та зазначив, що знав раніше потерпілого ОСОБА_12 в силу виконання професійної журналістської діяльності та неодноразово зустрічалися у зв`язку з розглядом господарським судом справи відносно товариства. 20 квітня 2021 року він прямував з центру міста в сторону вул.Мазепи та на дамбі тернопільського ставу зустрів ОСОБА_12 , привіталися і в них виникла перепалка, потерпілий почав вести себе агресивно, почав штовхати його двома руками, а він в цілях самооборони його відштовхував. Вказав, що умислу на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому у нього не було і ударів останньому не наносив, при цьому зазначив, що фізичного контакту із потерпілим не заперечує. Вказав, що зафіксована на відеозаписі, долученому до матеріалів провадження, подія відповідає дійсності і все як на ньому зафіксовано, так все і відбувалося. Зазначив, що зі свідком ОСОБА_15 знайомий візуально, однак, прямуючи в бік мікрорайону "Дружба" до вул.Мазепи через дамбу тернопільського ставу, останнього там не було. Конфліктів чи неприязних стосунків з даним свідком у нього ніколи не було.

Не зважаючи на невизнання ОСОБА_11 своєї вини, винуватість останнього доводиться наступними доказами, які були предметом безпосереднього дослідження колегією суддів.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 суду пояснив, що 20 квітня 2021 року, близько 17:50 - 18:00 год. він прямував в напрямку центру міста на зустріч зі знайомими та в межах дамби тернопільського ставу мав зустрітися ще з Котовським. По дорозі, в районі зупинки громадського транспорту голю "Галичина" біля ставу зустрівся з ОСОБА_11 , який рухався йому назустріч, та минаючись із ним той відразу завдав йому удар в грудну клітку. Зазначив, що отримавши удар він одразу зупинився, розвернувся та запитав у ОСОБА_11 у чому справа, на що він теж зупинився, розвернувся та одразу почав йти на зближення і між ними виник словесний конфлікт, в ході якого останній почав його хапати руками за передпліччя, почалася штовханина, в ході якої ОСОБА_16 пошкодив йому руки. Коли він намагався розірвати фізичний контакт з обвинуваченим, той завдав йому один удар в ліву частину обличчя в районі скули та пішов в напрямку свого руху. Вся подія тривала до 50 секунд. Також вказує, що після цього він продовжив свій рух в сторону дамби, зателефонував до знайомого адвоката, та перейшовши міст ще через 5-10 метрів після дамби побачив ОСОБА_14 , який вже рухався йому на зустріч. Далі, він зателефонував на лінію "102" та залишився очікувати працівників поліції на зупинці громадського транспорту готелю "Галичина" , а ОСОБА_14 пішов зустрічати адвоката після чого вони разом приїхали на зупинку громадського транспорту з відповідними документами, для оформлення події з патрульною поліцією. Відеозапис події з відеокамери, що розташована на кільцевій розв`язці вулиць, йому допоміг отримати його знайомий через працівників магазину "Теко", які мали доступ до нього. Кому саме належить встановлена відеокамера, муніципальній владі чи магазину "Теко" йому відомо не було. Водночас повідомив про те, що у них з обвинуваченим неприязні відносини в силу його постійних провокацій перед судовими засіданнями, де він в силу своєї професійної діяльності здійснював представництво осіб, та по місту під час зустрічей чув погрози в свою сторону. Зокрема, мав місце випадок, коли обвинувачений облив його напоєм «СосаСola» в приміщенні господарського суду. Зустрічалися з ОСОБА_11 , в судових засіданнях. Після конфлікту, в ході спілкування з ОСОБА_14 , останній йому повідомив, що спостерігав декілька секунд за конфліктом, проте не втручався.

З приводу отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 . ОСОБА_12 звернувся до Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області (а.п.70), у якій він повідомив про обставини події, які є аналогічними його показам, даних в суді.

Згідно рапорту інспектора - чергового Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області (а.п.69) 20.04.2021 року о о 18:30 год. на лінію "102" надійшло повідомлення від ОСОБА_12 , яке зареєстровано ЄО за № 17344 від 20.04.2021 року, про те, що близько 17:50 год. на зупинці громадського транспорту "Галичина" ОСОБА_17 , в ході словесного конфлікту, наніс йому декілька ударів кулаком в ділянку тулуба, чим спричинив тілесні ушкодження.

Підтвердив вказані обставини й свідок ОСОБА_14 , який був очевидцем події.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив, що ймовірно 20 квітня, близько 17 год., очікував на ОСОБА_12 поблизу мосту дамби ставу м. Тернополя, переглядав телефон, поряд з ним пройшов ОСОБА_11 та попрямував в сторону «Дружби», надалі продовжив переглядати телефон. Згодом, поглянувши, побачив, що з верху мікрорайону «Дружба» до нього прямує потерпілий ОСОБА_18 та зустрічається з обвинуваченим ОСОБА_11 , який рухався навпроти нього. Спостерігав за ними на відстані приблизно 30-40 м. Побачив, як обвинувачений наніс потерпілому удар в область грудей, на що ОСОБА_12 обернувся і ОСОБА_11 теж обернувся, між ними відбулася шарпанина, обвинувачений наніс потерпілому удар в область обличчя зліва, шарпав його за плечі, поговорили та розійшлися. Події відбувалися швидко. ОСОБА_12 прямував в його сторону, а він відповідно прямував йому на зустріч. Коли зустрілися то побачив на лівій частині обличчя ОСОБА_12 садно. Потерпілий повідомляв, що його побив ОСОБА_11 .. Зазначив, що достеменно не може вказати точну відстань на якій він знаходився по відношенню до події яка відбувалася, однак з тієї відстані йому було все добре та чітко видно. Першим тілесні ушкодження наніс ОСОБА_11 потерпілому. Також вказує, що у нього ніколи не було конфліктів з обвинуваченим чи неприязних із ним стосунків, проте, знає, що між обвинуваченим та потерпілим існують неприязні стосунки, які виникли в ході розгляду справи у господарському суді. Надалі він пішов зустріти адвоката ОСОБА_13 в сторону «Центру», потерпілий залишився поблизу зупинки чекати поліцію. За певний період часу повернулися з ОСОБА_13 до ОСОБА_12 , дочекалися поліцію, надали пояснення.

Крім того, аналогічні покази були дані свідком ОСОБА_14 та відтворені ним події були під час проведення за його участі слідчого експерименту.

Так, згідно протоколу проведення слідчого експерименту та таблиці ілюстрацій до нього від 20 травня 2021 року, свідок ОСОБА_14 вказав, що 20 квітня 2021 року близько 17:50 год. чекав ОСОБА_12 на дамбі Тернопільського ставу, поблизу зупинки громадського транспорту «Галичина». Будучи на відстані близько 25 метрів помітив свого товариша ОСОБА_12 , котрий рухався у його напрямку та ОСОБА_11 , котрого знає, як громадського діяча, журналіста та декілька разів зустрічався з ним на судових засіданнях. Тоді побачив, що ОСОБА_11 , котрий йшов на зустріч ОСОБА_12 наніс останньому удар кулаком лівої руки у ділянку грудей праворуч. Тоді між ними розпочався конфлікт (а.п.86-89).

При цьому, в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 указав, що зазначав про відстань з якої він спостерігав за подією приблизно, точно він її вказати не може, однак з тієї відстані де він знаходився коли чекав потерпілого ОСОБА_12 , йому було усе добре та чітко видно.

Таким чином, місцевий суд дав не вірну критичну оцінку показам свідка ОСОБА_14 , з тих підстав, що в його показах наявні суперечності щодо обставин події.

Висновки місцевого суду, з яких він критично оцінив покази даного свідка, колегія суддів вважає надуманими, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, і як підтвердив це обвинувачений ОСОБА_11 , між останнім та свідком ОСОБА_14 ніколи не було конфліктів та відсутні неприязні стосунки, а отже підстав сумніватися у правдивості показів цього свідка з метою обмовити обвинуваченого, у колегії суддів немає. При цьому, сам по собі факт перебування свідка ОСОБА_14 у дружніх відносинах із потерпілим ОСОБА_12 , не може бути підставою для критичної оцінки його показань, які при цьому не спростовані іншими доказами.

Не спростовують правдивості показів зазначеного свідка наявність конфлікту між потерпілим та обвинуваченим, на що також помилково вказує місцевий суд у своїх висновках, оцінюючи їх критично.

Відповідно до змісту протоколу проведення слідчого експерименту від 20 травня 2021 року та таблиці ілюстрацій до нього, потерпілий ОСОБА_12 у приміщенні Тернопільського ВП, за допомогою статиста відтворив механізм нанесення йому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень (а.п.82-85) .

Доводи сторони захисту про те, що слідчі експерименти були проведені у приміщенні відділення поліції, а не у тому ж місці де відбувалася подія, у зв`язку із чим встановлені за їх результатом дані не можуть братися судом до уваги як доказ, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки предметом перевірки під час проведення цієї слідчої дії були покази потерпілого та свідка ОСОБА_14 з приводу механізму та способу заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, а не місце вчинення правопорушення, яке ніким із сторін не заперечується.

При цьому, свідчення про обставини події та про походження виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень, як ОСОБА_12 , так і свідок ОСОБА_14 під час проведення слідчого експерименту повідомляли такі ж, які є аналогічними їх показам, даними ними в суді. Незначні розбіжності у показах свідка ОСОБА_14 з приводу відстані його місцезнаходження по відношенню до місця події, на думку колегії суддів, є його суб`єктивним сприйняттям та не впливає на правильність встановлених фактичних обставин.

Посилання при цьому у вироку суду першої інстанції на те, що покази потерпілого та свідка не можуть бути взяті судом до уваги, при цьому узагальнено мотивуючи це їх неузгодженістю та непослідовністю, колегія суддів вважає голослівними, які не ґрунтуються на конкретних доводах таких висновків місцевого суду та сторони захисту.

До того ж, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

В даному випадку, колегія суддів дає оцінку показам зазначених вище потерпілого та свідка, які колегія сприймала безпосередньо під час проведення судового слідства.

Частиною 2 ст.22 КПК встановлено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Однією із засад судочинства є, зокрема змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п.4 ст.129 Конституції України).

Згідно висновку експерта №323 від 22 квітня 2021 року, у ОСОБА_12 при судово-медичній експертизі виявлено синець лівої виличної ділянки, садна обох плечей. Характер та морфологічні властивості виявлених у ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, вказують на їх утворення від дії тупих предметів в межах доби до його судово-медичного огляду, не виключено у вказаний в постанові термін 20 квітня 2021 року. Індивідуальні особливості поверхонь травмуючих предметів у характері ушкоджень не відобразились. Проте, утворення виявлених у ОСОБА_12 тілесних ушкоджень за повідомлених ним при судово-медичній експертизі обставин події, не виключається. Виявлені у ОСОБА_12 тілесні ушкодження не властиві для утворення при падінні на площинні ("падінні з висоти власного зросту"). Виявлені у ОСОБА_12 тілесні ушкодження за ступенем тяжкості належать до легких (п. 2.3.5 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" - МОЗ України, Київ, 1995) (а.м.п.71-73).

Отже, доводи потерпілого ОСОБА_12 та покази свідка ОСОБА_14 з приводу локалізації та механізму нанесення тілесних ушкоджень узгоджуються з даними висновку експерта, описаного вище, а також з приводу розвитку подій, способу та механізму їх нанесення обвинуваченим ОСОБА_11 потерпілому ОСОБА_12 узгоджуються також з даними відеозапису з камери відеоспостереження на кільцевій розв`язці "Маяк" вулиць Мазепи-Дружба-Чумацька, наданому в рамках цього кримінального провадження потерпілим.

Так, з відеозапису тривалістю 00:00:56 год., який був предметом безпосереднього дослідження апеляційного суду, вбачається, що у лівому верхньому куті вказано "20-04-2021 16:57:31". Відеоспостереження охоплює зупинку громадського транспорту "Галичина" у м.Тернополі. Зафіксовано особу, котра одягнена у куртку світлого кольору, штани темного кольору та взуття білого кольору, а також особу, одягнену у розстібнуту куртку чорного кольору, кофту білого кольору з капюшоном, штани темного кольору та взуття чорного кольору. Вказані особи рухаються на зустріч один одному.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 вказував, що він був одягнутий у світлу куртку, а обвинувачений - у темну куртку.

Далі, на 00:00:13 год. відеозапису зафіксовано, як ОСОБА_11 проходячи повз ОСОБА_12 зачепив останнього лівою рукою, на 00:00:22 год. ОСОБА_11 схопив обома руками за передпліччя ОСОБА_12 , на 00:00:25 год. цього відео зафіксовано як ОСОБА_11 наніс удар правою рукою ОСОБА_12 , на 00:00:45 год. ОСОБА_11 та ОСОБА_12 розійшлися кожен у своєму напрямку (а.п.80).

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_11 ствердив, що відображені на відтвореному в судовому засіданні відеозаписі події відповідають дійсності, вказавши, що він був одягнутий у темну куртку та рухався у бік мікрорайону "Дружба", а потерпілий ОСОБА_12 рухався йому назустріч до дамби в бік центру.

Визнаючи вказаний доказ недопустимим, місцевий суд у вироку зазначив про те, що неможливо встановити джерело походження вказаного відеозапису, а також на відеозаписі зафіксовано дату та час його здійснення : 20/04/2021, з 16:57:33 по 16:58:26 год., коли подія відбувалася 20 квітня 2021 року, близько 17:50 год..

З таким висновком місцевого суду колегія суддів не погоджується та приходить до переконання, що зазначений відеозапис з камери відеоспостереження на кільцевій розв`язці "Маяк" вулиць Мазепи-Дружба-Чумацька є таким, що відповідає критеріям ст.ст.84-86 КПК України і у зваємозв`язку з іншими дослідженими судом доказами та у їх сукупності вказують на доведеність умисного заподіяння ОСОБА_11 легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_12 ..

Так, відповідно до довідки КП " Тернопіль Інтеравіа" Тернопільської міської ради від 06.12.2022 року, наданої представником потерпілого з метою обґрунтування законності джерела походження доказу - відеозапису події, вбачається, що був наявний публічний доступ до вуличних камер відеоспостереження через мережу "Інтернет", в період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року включно, зокрема до камер, що знаходиться на кільцевій розв`язці "Маяк" ( вул.Мазепи-Дружба-Чумаціька). Можливе відхилення у часі, що відображається у відео з камер відеоспостереження, які вони обслуговують.

До того ж, відповідно до вимог ст.298-1 КПК України визначено, що процесуальними джерелами доказів у кримінальному провадженні про кримінальні проступки, крім визначених статтею 84 цього Кодексу, також є пояснення осіб, результати медичного освідування, висновок спеціаліста, показання технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Таким чином, висновок місцевого суду про недопустимість як доказу зазначеного відеозапису з наведених у вироку підстав є хибними та передчасними.

Не впливають на допустимість вказаного вище відеозапису й дані рапорту за підписом ст. ДОП Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_19 від (а.м.п.97), згідно яких, при обстеженні зупинки громадського транспорту «Галичина» м. Тернопіль камер відеоспостереження виявлено не було і на що послався місцевий суд у вироку, оскільки як зазначено вище відеокамера на яку було зафіксована подія даного правопорушення розташована не на обстежуваній зупинці, а на кільцевій розв`язці дороги, що поруч.

При цьому, право потерпілого подавати докази в рамках кримінального провадження, закріплено у п.3 ч.1, п.3 ч.2 ст.56 КПК України.

Зазначений відеозапис був наданий потерпілим ОСОБА_12 органу дізнання (а.п.74), який був предметом дослідження дізнавачем сектору дізнання Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_20 у присутності потерпілого ОСОБА_12 , що вбачається з протоколу огляду відеозапису від 13 травня 22021 року та таблиці ілюстрацій до нього (а.п.75-79).

Відсутність при цьому на заяві потерпілого відмітки про її реєстрацію органом дізнання, на думку колегії суддів, не впливає на допустимість чи належність самого доказу - відеозапису події, враховуючи при цьому, що потерпілий ОСОБА_12 підтвердив факт надання цього доказу органу дізнання в рамках даного кримінального провадження.

За таких обставин не може вважатися обґрунтованим і вмотивованим висновок суду першої інстанції про те, що цей доказ має бути визнаний неналежним як взагалі, враховуючи зміст цього поняття, викладений у положенні ст.85 КПК України, так і зокрема, враховуючи, що ця заява містить дані про те, кому вона написана, про що вона написана, ким вона написана.

Інших доказів, окрім тих, які були безпосередньо досліджені та описані вище апеляційним судом та які б залишилися поза увагою колегії суддів, у матеріалах провадження немає.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції не надав належної оцінки зібраним по кримінальному провадженню доказам, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, висновки суду, що вина ОСОБА_11 у вчиненні даного злочину не знайшла свого підтвердження, є такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження та не відповідають фактичним даним, встановленим за результатами апеляційного розгляду справи.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що вищевказані докази зібрані по кримінальному провадженні є належними, допустимими та достовірними, взаємоузгоджуються між собою, які доповнюють одні одних та відповідають дійсним фактичним обставинам вчинення кримінального правопорушення, встановленим у судовому засіданні апеляційної інстанції та повністю підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_11 у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, яка є доведеною.

Дії обвинуваченого ОСОБА_11 слід кваліфікувати за ч.1 ст.125 України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Відповідно до вимог, визначених у статтях 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , колегією суддів враховується конкретні обставини справи, мотиви та наслідки вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, який відповідно до мт. 12 КК України належить до проступку, особу винного, його вік, а також те, що такий раніше не судимий, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого відповідно до статті 67 КК України та пом`якшували покарання відповідно до ст.66 КК України, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене, керуючись принципами індивідуалізації покарання, необхідності і достатності покарання, колегія суддів не знаходить підстав для застосування ст.69, 75, 76 КК України та приходить до переконання про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_11 покарання в межах санкції ч.1 ст.125 КК України мінімального виду - у вигляді штрафу та у розмірі, наближеному до мінімального, так як такий вид та міра покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, дії ОСОБА_11 , передбачені ч.1 ст.125 КК України належать до кримінального проступку, яким є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Колегією суддів встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України ОСОБА_11 було вчинено 20 квітня 2021 року. Санкцією ч.1 ст.125 КК України передбачено максимальне покарання у виді виправних робіт на строк до одного року.

Частиною 5 ст.74 КК України передбачено, що особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 13 лютого 2018 року у справі № 566/554/16-к (провадження № 51-2110км19), якщо особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою обставиною та вимагає закриття справи у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, суд за наявності підстав визнає особу винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, постановляє обвинувальний вирок і звільняє особу від покарання, керуючись ч. 1 ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_11 від призначеного покарання за ч.1 ст.125 КК України на підставі вимог п.1 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

У кримінальному провадженні відсутні процесуальні витрати.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Долю речових доказів суд вирішує згідно з вимогами ст.100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_12 та прокурора Тернопільської окружної прокуратури- задовольнити.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 травня 2022 року щодо ОСОБА_11 за ч.1 ст.125 КК України - скасувати та ухвалити новий вирок.

ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн..

На підставі п.1 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_11 від покарання, призначеного за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу у розмірі 20 (двадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн., у зв`язку із закінченням строків давності.

Компакт-диск ALERUS CD-R, 700МВ/80 min 52Х SPEED №02537 з записом події 20 квітня 2021 року - залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили з часу його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді