Справа № 152/113/23
Провадження №11-кп/801/892/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000176 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 19.06.2023, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , військовослужбовця, з повною загальною середньою освітою, одруженого, раніше несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту проголошення цього вироку.

Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в період з 13-00 год 4 листопада 2022 року по 19 червня 2023 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено питання з накладеним арештом та речовими доказами.

За участю прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в режимі відеоконференції, захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,

В С Т А Н О В И В:

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 , проходячи військову службу на посаді майстра ремонтного відділення бронетанкової техніки ремонтного взводу бронетанкової техніки ремонтної роти військової частини НОМЕР_1 у порушення статей 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 3, 27, 68 Конституції України, 20 жовтня 2022 року перебував за місцем свого проживання, а саме у будинку АДРЕСА_1 , де разом із своєю дружиною ОСОБА_10 розпивав алкогольні напої, святкуючи реєстрацію свого шлюбу, який вони уклали в цей день. Під час спільного розпивання алкогольних напоїв, у веранді будинку за вищевказаною адресою, в період часу з 18-30 год по 22-09 год між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на побутовому ґрунті та ревнощів виникла суперечка. Тоді ж, перебуваючи у вищевказаному місці та період часу, у солдата ОСОБА_7 виник умисел на заподіяння смерті ОСОБА_10 . Так ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними, розуміючи, що в результаті його дій ОСОБА_10 отримує ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння та бажаючи настання саме таких наслідків, переслідуючи за мету заподіяти їй смерть, діючи умисно, наніс ОСОБА_10 множинні удари руками та ногами по різних частинах тіла у тому числі по голові та тулубу, заподіявши останній сполучну травму тіла, яка ускладнилась травматичним шоком: підшкірні гематоми - в тім`яній, лобній та обох скроневих ділянках; синець на чолі на фоні якого садна (29 штук); синець в області повік лівого ока; розлитий крововилив під білкову оболонку лівого ока; синець на лівій половині обличчя з переходом на верхню губу зліва та нижню губу зліва та підборіддя; синець в правій скроневій ділянці; крововиливи в правий та лівий скроневі м`язи, субдуральна гематома над обома півкулями головного мозку об`ємом до 300 мл., дифузний тотальний субарахноїдальний крововилив над усією поверхнею головного мозку; крововиливи в бокові шлуночки головного мозку; крововилив під слизовою оболонкою верхньої губи відповідно 1-3 зубам на фоні якого рана; крововилив під слизовою оболонкою нижньої губи відповідно 1-2 зубам на нижній щелепі на фоні якого рана; забита рана; перелом кісток носа зі зміщенням відламків; синці - на лівій половині грудної клітки та лівій молочній залозі (3), на животі (12), в ділянці лівого плечового суглобу (2), в ділянці лівого ліктьового суглобу, в середній третині по передній поверхні правого передпліччя, в верхній третині по зовнішній поверхні правого плеча, в верхній третині правої гомілки, в ділянці правого колінного суглобу, в ділянці лівого колінного суглобу (2); закрита тупа травма грудної клітки: перелом 6,7 ребер зліва по середньо-ключичній лінії без ушкодження пристінкової плеври, перелом 10,11 ребер справа по лопатковій лінії з ушкодженням пристінкової плеври; закрита тупа травма живота: розрив правої долі печінки по передній поверхні, розповсюджений крововилив в брижу тонкого та товстого кишківника, гемоперітонеум (250 мл крові), в результаті чого ОСОБА_10 загинула. В подальшому, солдат ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що умисно позбавив життя своєї дружини, з метою приховання слідів злочину та тіла ОСОБА_10 , переніс труп останньої на сусіднє, нежитлове домогосподарство, де вкинув його у недіючу криницю, прикидавши тіло значною кількістю гілля та опалого листя.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати вирок та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України виправдати.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що у ОСОБА_7 не було умислу на вчинення навмисного убивства своєї дружини, так як приїхавши з фронту додому вони узаконили свої відносини для спільного проживання однією сім`єю.

Однак на наступний день, будучи п`яною, дружина проявила до ОСОБА_7 як до законного чоловіка незрозумілі образи, на що він не надіявся, а тому не здатний був керувати своїми діями і відповідати за них, так як був в сильному психологічному та емоційному стані і не усвідомлював свою поведінку.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та пояснили, що не погоджуються з кваліфікацією дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України з мотивів наведених в апеляційній скарзі, також обвинувачений ОСОБА_7 зазначив про суворість покарання та необхідність його пом`якшення, прокурори заперечивши проти апеляційної скарги просять вирок залишити без змін, так як немає підстав для його скасування, ознайомившись з матеріалами справи та доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Дані вимоги закону судом першої інстанції при постановлені вироку щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України були дотримані та суд прийшов до вірного висновку, враховуючи показання обвинуваченого, потерпілої, свідка та належно дослідивши в повному об`ємі надані сторонами кримінального провадження докази, про вбивство ОСОБА_10 , тобто умисне протиправне заподіяння ОСОБА_7 смерті своїй дружині.

На переконання захисту у ОСОБА_7 не було умислу на вчинення навмисного убивства своєї дружини, так як вони одружились та мали плани для спільного проживання, а причиною її побиття стало отриманні її образи на свою адресу.

Однак з такими мотивами не погоджується апеляційний суд, оскільки виникнення бажання вбити людину може виникнути у людини в будь який момент часу, внаслідок виникнення якихось певних обставин, незважаючи на заплановані плани у її житті.

Також доводи захисту про сильне збудження ОСОБА_7 від якого він не зміг керувати своїми діями і відповідати за них, а тому його слід виправдати за ч. 1 ст. 115 КК України, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються висновком судово - психіатричного експерта №7 від 16 січня 2023 року, в якому комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_7 на психічні розлади не страждає. Про це свідчать дані анамнезу про його своєчасний психічний та фізичний розвиток, достатню соціальну адаптованість протягом життя (здобуття середньої та незакінченої вищої освіти, успішна служба в армії та правоохоронних органах, трудова діяльність), відсутність звернень в минулому до лікаря-психіатра за медичною допомогою, а також виявлені при теперішньому психолого-психіатричному обстеженні збереженість і адекватність його емоцій, логічність і послідовність мислення, відсутність психотичної симптоматики, порушень пам`яті, інтелекту, критичних та адаптаційних здібностей. В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_7 перебував поза будь-яким хворобливим розладом психічної діяльності, в тому числі і тимчасовим. Про це свідчать збереженість його орієнтації в місці, ситуації, виконування ним послідовних, цілеспрямованих дій, що не відображали ознак маячення, галюцинацій, порушення свідомості. Тому ОСОБА_7 не позбавлений можливості усвідомлювати свої дії і керувати ними стосовно інкримінованого йому діяння. В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_7 на хронічне психічне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності. В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_7 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_7 на психічні розлади не страждає, перебуває поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності. В теперішній час ОСОБА_7 може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 не потребує. ОСОБА_7 на алкоголізм, наркоманію не страждає, лікування з цього приводу не потребує (а.с.13-18, том 2).

Разом з тим, судом першої інстанції підставно взято до уваги висновки Верховного Суду під час розгляду справи №428/11944/19, де він дослідив питання відмежування умисного вбивства від умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Так ВС зазначив, що умисне вбивство відрізняється від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, і визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю. Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків; вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення. Прямий умисел - це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК). Також ВС відзначив, що питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.

Також встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше працював

в правоохоронних органах та має навички рукопашного бою, а тому не міг не знати чи не припускати до яких наслідків призведуть його дії.

А тому досліджуючи умисел ОСОБА_7 на позбавлення життя ОСОБА_10 суд першої інстанції належно врахував поведінку обвинуваченого під час (механізм, характер, спосіб завдання, множинність ударів та локалізацію тілесних ушкоджень, переважна більшість яких заподіяна

обвинуваченим у життево-важливі органи) та після вчинення злочину,

яка безумовно вказує на спрямованість його дій саме на позбавлення життя

потерпілої, смерть потерпілої не стала підставою каяття.

Обвинувачений після заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілій та побачивши результат своїх дій не викликав їй швидку допомогу та працівників правоохоронних органів, для повідомлення їх про обставини вчиненого злочину, а самостійно, констатувавши смерть потерпілої, вирішив приховати вчинене ним діяння шляхом поміщення тіла ОСОБА_10 до недіючої криниці, яка знаходилась на території сусіднього домогосподарства, а дітям ОСОБА_10 повідомив, що мати, нібито, поїхала в м. Харків за документами і повернеться пізніше, а сам вибув для подальшого проходження військової служби у іншу область, залишивши при цьому шістьох дітей без нагляду на тривалий час.

За наведених обставин висновки суду першої інстанції узгоджуються із матеріалами справи та відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а тому підстав для скасування вироку колегія суддів не вбачає.

Що стосується вимог ОСОБА_7 про необхідність зміни йому вироку суду через сувору визначену міру покарання, то апеляційних суд вважає їх також необґрунтованими.

Суд першої інстанції у вироку, призначаючи покарання обвинуваченому за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 15 років позбавлення волі, належним чином дослідив всі обставини вчинення кримінального правопорушення, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Зокрема, судом вірно враховано відсутність пом`якшуючих обставин, відсутність щирого осуду ОСОБА_7 своєї поведінки, намагання обвинуваченого приховати вчинений злочин, та наявність обтяжуючих покарання обставин - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та щодо своєї дружини, а тому призначене покарання відповідає вимогам ст. 50, 65-67 КК України.

За таких обставин апеляційний суд не вбачає підстав для скасування вироку суду та зменшення строку покарання обвинуваченому, так як всі зазначені обставини стороною захисту були враховані та обґрунтовані судом першої інстанції, а нові докази сторона захисту не надала.

На підставі викладеного та керуючись ст. 405, 407, 419 КПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 19.06.2023 щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі 3 місяців.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4