ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 639/5530/17 Номер провадження 11-кп/814/745/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0001484 за апеляційною скаргою прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 серпня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, розлучений, непрацюючий, несудимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.1 ст.125 КК України на 100 годин громадських робіт.

На підставі п.1 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнений від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

12 червня 2017 року близько 20 год. ОСОБА_7 перебував при виконанні своїх службових обов`язків охоронця ТОВ «Венбест» у салоні службового автомобіля «Рено Логан», днз НОМЕР_1 , поблизу житлового будинку №123 по вул. Полтавський Шлях у м. Харкові.

Під час сварки з раніше незнайомим йому потерпілим ОСОБА_9 , який зробив зауваження, вийшов з автомобіля, дістав виданий йому спецзасіб - газовий балончик «Терен 4» та розпилив газову рідину в обличчя потерпілому, заподіявши йому легкі тілесні ушкодження у вигляді хімічного опіку кон`юнктиви обох очей першого ступеню.

Перекваліфіковуючи дії ОСОБА_7 з ч.4 ст.296 на ч.1 ст.125 КК України, суд зазначив, що поведінка обвинуваченого була зумовлена особистою неприязню до потерпілого, яка виникла раптово, а не бажанням протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятних норм і правил поведінки, що свідчить про відсутність в його діях мотиву явної неповаги до суспільства.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.4 ст.296 КК України на 4 роки позбавлення волі.

Вказує, що висновки суду про наявність у ОСОБА_7 наміру завдати шкоди безпосередньо здоров`ю потерпілого суперечать показанням ОСОБА_9 , який перебував на дитячому майданчику у дворі будинку разом з членами сім`ї.

Вважає, що судом безпідставно виключено з обвинувачення ознаку грубого порушення ОСОБА_7 громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням спеціально пристосованого предмета для нанесення тілесних ушкоджень, оскільки цей факт підтверджується показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Наголошує, що свідок ОСОБА_10 не вказувала, що зауваження, яке зробив потерпілий ОСОБА_9 обвинуваченому через рух автомобіля служби охорони у дворі будинку на великій швидкості, було некоректним.

Ставить під сумнів показання свідка ОСОБА_12 , який є напарником обвинуваченого та не здійснював будь-яких спроб для завершення наявного конфлікту.

Стверджує про безпідставність застосування обвинуваченим спецзасобу з огляду на відсутність ризиків спричинення шкоди його життю та здоров`ю з боку потерпілого.

Вказує про відсутність підстав вважати, що раптово виниклі неприязні відносини між обвинуваченим та потерпілим в даному випадку впливають на кваліфікацію кримінального правопорушення, оскільки головною метою обвинуваченого було не спричинення тілесних ушкоджень незнайомій особі, а саме бажання протиставити себе оточуючим взагалі, виразивши явну зневагу до загальноприйнятних норм і правил поведінки.

Зазначає, що обвинувачення стосовно ОСОБА_7 не ґрунтувалось на доказах, отриманих незаконним шляхом, а необхідність кваліфікації його дій за ч.4 ст.296 КК України підтверджується показаннями потерпілого та результатами слідчого експерименту, проведеного з участю обвинуваченого, які судом визнані належними та допустимими доказами.

За змістом заперечень на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_7 просить відмовити у її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого, який заперечував проти задоволення вимог прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за наведених у вироку обставин підтверджується сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом, яким надана належна оцінка.

Фактичні обставини, за яких 12 червня 2017 року близько 20 год. ОСОБА_7 розпиливши з газового балончика «Терен-4» газову рідину в обличчя потерпілому, заподіяв йому легкі тілесні ушкодження, ніким із учасників провадження не оспорюються.

Доводи прокурора про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.4 ст.296 КК України належним чином перевірені місцевим судом і не знайшли свого підтвердження.

Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно.

Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.

Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства.

Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти.

Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

З урахуванням зазначеного дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

До такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №288/1158/16-к.

Відповідно до фактичних обставин цієї справи, встановлених на підставі безпосередньо сприйнятих судом доказів, зокрема показань обвинуваченого та потерпілого, а також свідка ОСОБА_12 , ОСОБА_7 розпилив газ з балончика в обличчя потерпілого на ґрунті особистого конфлікту, який виник через висловлення ОСОБА_9 невдоволення з приводу швидкості автомобіля, який заїхав у двір будинку та у якому на пасажирському сидінні перебував обвинувачений.

Обстановка й обставини подій, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки насильницької поведінки обвинуваченого свідчать, що вона була зумовлена особистою неприязню до потерпілого, яка виникла раптово через сварку у відповідь на дії потерпілого, прагненням помститися йому, а не бажанням протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.

Зазначене дає підстави для висновку про відсутність у діях ОСОБА_7 мотиву явної неповаги до суспільства, що є обов`язковою юридичною ознакою злочину, передбаченого статтею 296 КК України.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що у формулюванні обвинувачення, викладеному у обвинувальному акті, відсутні будь-які конкретні обставини, які б свідчили про порушення обвинуваченим громадського порядку, крім загальних фраз про ігнорування правильної поведінки у суспільстві, та згадки про голосне виказування на адресу потерпілого погроз, які супроводжувалися ненормативною лексикою.

Більше того, у обвинувальному акті зазначено, що саме у відповідь на зауваження потерпілого ОСОБА_7 вийшов з автомобіля і між ними почалася сварка. При цьому слідчий не вказував про безпричинність дій обвинуваченого.

Всупереч доводам прокурора, показання свідка ОСОБА_12 щодо розвитку конфлікту між обвинуваченим та потерпілим в цілому не суперечать ні показанням потерпілого, ні інших свідків.

Визначених кримінальним процесуальним кодексом підстав для визнання показань ОСОБА_12 недопустимими доказами матеріали провадження не містять і про наявність таких даних прокурор в апеляційній скарзі не зазначає.

Не здобуто органом досудового розслідування і доказів про наявність у ОСОБА_7 наміру завдати своїми діями шкоди невизначеному колу осіб, про що зазначає прокурор в апеляційній скарзі.

Неприйнятними є і посилання прокурора на показання свідка ОСОБА_10 , яка вважала коректним зауваження, яке зробив потерпілий ОСОБА_9 обвинуваченому та внаслідок чого виникла суперечка.

Адже в даному випадку ці показання лише підтверджують наявність конфлікту, але не доводять наявність у ОСОБА_7 бажання протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.

Враховуючи наведене, місцевий суд прийшов до правильного висновку, що дії обвинуваченого були зумовлені наміром завдати шкоди здоров`ю потерпілого і безпосередньо спрямовані на досягнення цього результату, а тому містять об`єктивні та суб`єктивні ознаки кримінального правопорушення проти особи і підлягають кваліфікації за наслідками, що настали, тобто за ч.1 ст.125 КК України, як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження.

Враховуючи, що на час ухвалення оскаржуваного вироку закінчилися строки давності, встановлені приписами п.2 ч.1 ст.49 КК України, що ніким із учасників провадження не оспорюється, але обвинувачений заперечував можливість звільнення його від кримінальної відповідальності з цих підстав, суд обґрунтовано звільнив ОСОБА_7 від покарання відповідно до ч.5 ст.74 КК України.

Отже, апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

ВирокЖовтневого районного суду м. Харкова від 31 серпня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4