Провадження № 1-кп/537/116/2023
Справа № 537/442/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2023 Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників обвинувачених - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Крюківського районного суду м. Кременчука кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306, ч. 1 ст. 263 КК України у кримінальному провадженні № 0000150 від 05.05.2022 -

встановив:

На розгляді в Крюківському районному суді м. Кременчука Полтавської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000150 від 05.05.2022 відносно ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306 КК України, ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306 КК України, ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306, ч. 1 ст. 263 КК України.

В судовому засіданні прокурором подано клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

В обґрунтування клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 прокурор зазначив, що до Крюківського районного суду м. Кременчука в порядку п. 3 ч. 2 ст. 283, ст. 291, ч. 1 ст. 32 КПК України направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000150 стосовно обвинувачених ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306 КК України, ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306 КК України, ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306, ч. 1 ст. 263 КК України. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 14.02.2023 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Обґрунтовуючи необхідність продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу, сторона обвинувачення звертає увагу на те, що обвинувачена може: 1) переховуватися від суду, так як вона у разі обрання їй більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, через усвідомлення можливої втрати свободи на тривалий строк (до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна) зможе ухилитися від суду, змінити місце свого проживання, не повідомивши про це суд; 2) продовжити вчинення кримінальних правопорушень, оскільки вона продовжила протиправну діяльність зі збуту наркотичних засобів, після проведення працівниками поліції обшуків в неї та припинення злочинної діяльності ОСОБА_9 , яка діяла за попередньою змовою з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 3) здійснювати тиск на свідків у вказаному кримінальному провадженні з метою зміни останніми своїх показань під час допиту в судовому засіданні. Під час застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у ході досудового розслідування слідчим суддею під час досудового розслідування, враховувались ряд факторів та обставин - ризиків, наявність яких на даний час не зменшилась. Застосування відносно ОСОБА_4 більш м`яких, не пов`язаних із триманням під вартою, запобіжних заходів - недоречно, оскільки на даний час існують вищезазначені ризики, які передбачені п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим прокурор подав клопотання про продовження тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 прокурор зазначив, що до Крюківського районного суду м. Кременчука в порядку п. 3 ч. 2 ст. 283, ст. 291, ч. 1 ст. 32 КПК України направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000150 стосовно обвинувачених ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306 КК України, ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306 КК України, ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306, ч. 1 ст. 263 КК України. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 14.02.2023 до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Обґрунтовуючи необхідність продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу, сторона обвинувачення звертає увагу на те, що обвинувачена може: 1) переховуватися від суду, так як вона уразі обрання їй більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, через усвідомлення можливої втрати свободи на тривалий строк (до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна) зможе ухилитися від суду, змінити місце свого проживання, не повідомивши про це суд; 2) продовжити вчинення кримінальних правопорушень, оскільки вона продовжила протиправну діяльність зі збуту наркотичних засобів, після проведення працівниками поліції обшуків в неї та припинення злочинної діяльності ОСОБА_9 , яка діяла за попередньою змовою з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; 3) здійснювати тиск на свідків у вказаному кримінальному провадженні з метою зміни останніми своїх показань під час допиту в судовому засіданні. Застосування відносно ОСОБА_5 більш м`яких, не пов`язаних із триманням під вартою, запобіжних заходів - недоречно, оскільки на даний час існують вищезазначені ризики, які передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим прокурор подав клопотання про продовження тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 прокурор зазначив, що до Крюківського районного суду м. Кременчука в порядку п. 3 ч. 2 ст. 283, ст. 291, ч. 1 ст. 32 КПК України направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000150 стосовно обвинувачених ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306 КК України, ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306 КК України, ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306, ч. 1 ст. 263 КК України. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 14.02.2023 до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Обґрунтовуючи необхідність продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу, сторона обвинувачення звертає увагу на те, що обвинувачений може: 1) переховуватися від суду, так як він уразі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, через усвідомлення можливої втрати свободи на тривалий строк (до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна) зможе ухилитися від суду, змінити місце свого проживання, не повідомивши про це суд; 2) продовжити вчинення кримінальних правопорушень, оскільки він продовжив протиправну діяльність зі збуту наркотичних засобів після припинення злочинної діяльності ОСОБА_9 , яка діяла за попередньою змовою з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 3) здійснювати тиск на свідків у вказаному кримінальному провадженні з метою зміни останніми своїх показань під час допиту в судовому засіданні. Застосування відносно ОСОБА_6 більш м`яких, не пов`язаних із триманням під вартою, запобіжних заходів - недоречно, оскільки на даний час існують вищезазначені ризики, які передбачені п.п.1, 3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим прокурор подав клопотання про продовження тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

В судовому засіданні представник обвинуваченої ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою , вважає що ризики, на які посилається прокурор необґрунтовані, та нічим не підтверджені, лише тяжкість інкримінованих злочинів не може бути підставою для такого суворого запобіжного заходу як тримання під вартою, обвинувачені знаходяться під вартою майже 6 місяців, отже ризик ухилення від суду зменшується, не доведено, що інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання вказаних ризиків, подане клопотання про продовження запобіжного заходу не відрізняється від попередніх, вважає, необхідно врахувати стан здоров`я обвинуваченої, який з часом лише погіршується, лікарі слідчої установи позбавлені можливості надати медичну допомогу обвинуваченій. Прохав суд в задоволенні клопотанні прокурора відмовити, запобіжний захід змінити на домашній арешт також зазначив, що обвинувачена раніше до кримінальної відповідальності не притягалася, є інвалідом, у обвинуваченої є дитина, яка хворіє і потребує догляду. До цього часу не вирішено питання органом опіки та піклування щодо місця перебуванні дитини та визначення опікунів.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 підтримала думку свого захисника - адвоката ОСОБА_7 .

В судовому засіданні представник обвинуваченої ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_8 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, просила обрати запобіжний захід з тримання під вартою без права внесення застави на тримання під вартою з правом внесення застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 207120 гривень з покладенням на останнього відповідних обов`язків. Зазначила, що прокурор не довів всіх ризиків, тому клопотання є необґрунтованим.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 погодилася з думкою свого захисника - адвоката ОСОБА_8 .

В судовому засіданні представник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив обрати запобіжний захід з тримання під вартою без права внесення застави на тримання під вартою з правом внесення застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 207120 гривень з покладенням на останнього відповідних обов`язків.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника - адвоката ОСОБА_7 .

Суд, заслухавши пояснення обвинувачених та їх захисників, прокурора, перевіривши матеріали провадження дійшов таких висновків.

Згідно з приписами статті 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Концепт належної правової процедури є одним із найзагальнішим і водночас фундаментальним явищем будь-якої демократичної правової держави сучасності.

В доктрині вітчизняного кримінального процесу під належною правовою процедурою розуміється такий порядок здійснення юридично значущих дій, який втілює на практиці верховенство права шляхом застосування до кожної особи тих норм права, що цілком відповідають усім важливим об`єктивно існуючим обставинам та дозволяють недвозначно та заздалегідь спрогнозувати таке застосування і його результати.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 01.12.2022 обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 38 діб в межах строку досудового розслідування, з 30.11.2022 року 14 год. 34 хв. до 06.01.2023 14 год. 35 хв. включно.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29.12.2022 обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб до 26.02.2023.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14.02.2023 обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб до 14.04.2023.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.03.2023 обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб починаючи з 23.03.2023 до 21.05.2023, без визначення розміру застави.

На даний час розгляд кримінального провадження в суді не завершено.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з положеннями ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити, в тому числі вагомість доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу обвинуваченого.

Як зазначено у ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст.176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Положення чинного Кримінального процесуального кодексу України вказують, що важливим елементом при встановленні підстав для продовження строку дії запобіжного заходу є не лише наявність ризиків, які існували при обранні запобіжного заходу, а і ті обставини, що до завершення дії попереднього судового рішення про обрання запобіжного заходу вони не зменшилися або з`явилися нові (стаття 199 КПК України). Доведення таких обставин покладається на слідчого, прокурора.

Суд враховує, що пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків, передбачених законом і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Більше того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема, «Харченко проти України» (Заява № 40107/02) від 10 лютого 2011 року, «Фельдман проти України» (Заяви № 76556/01 та № 38779/04) від 08 квітня 2010 року) неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави для продовження строку тримання під вартою. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані.

У рішенні від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» (Заява №17283/02) Європейський суд з прав людини щодо застосування пункту 3 статті 5 Конвенції вказав, що після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60).

Ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами (правова позиція Європейського суду з прав людини у справі «Бекчієв проти Молдови» (пункт 59)).

Ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу, як встановлено у пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини «Яжинський проти Польщі», але зі спливом часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання обвинуваченого під вартою, за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевіркою, дачі показів (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клоот проти Бельгії»).

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Becciev v.Moldova» (Бекчиєв проти Молдови), пункт 58).

Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Neumeister v.Austria» (Коймайетер проти Австрії), пункт 10).

Стосовно загрози втечі, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Відповідно до правової позиції Європейського суду відсутність в особи роботи та сім`ї не є доказом того, що вона може схилитися до вчинення нових злочинів. Так само як і сама по собі відсутність постійного місця роботи не є доказом того, що особа зникне («Пшевечерський проти Росії» від 24 травня 2003 року).

Тримання під вартою не повинно бути продовжене через очікуване покарання у вигляді позбавлення волі («Leteliier v. France» (Летельєр проти Франції), пункт 51; «LA v. France» ( LA проти франції), пункт 104; «Prencipe v.Monaco» (Пранцип проти Монако), пункт 79; «Tiron v. Romania» (Тирон проти Румунії), пункт 41-42).

Ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами («Becciev v.Moldova» (Бекчієв проти Молдови), пункт 59).

Зокрема, у справі «Сергій Волосюк проти України» (рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини наголосив, що саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності продовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою.

Згідно правової позиції ЄСПЛ, викладеної у пункті 80 рішення від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

З обвинувального акту вбачається: обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , раніше не судимі, обвинувачуються у вчиненні ряду тяжких та особливо тяжких злочинах проти громадської безпеки та у сфері обігу нароктичних засобів, у складі злочинної організації, у зв`язку із чим до обвинувачених відповідно до ч.2 ст.183 КК України може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, відносно обвинувачених на стадії досудового розслідування та судового провадження було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.03.2023 року до 21.05.2023 року без визначення розміру застави, отже підозра є обґрунтована та на даний час змінилася на обвинувачення, тобто твердження про вчинення даними особами злочинів, передбачених КК України, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

При вирішенні питання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає встановленою наявність існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, оскільки санкція ч.3 ст.307 КК України, яка інкримінується усім обвинуваченим передбачає сувору міру покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, та усвідомивши, яке покарання загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих злочинів, обвинувачені можуть переховуватися від суду.

Також, суд вважає доведеним ризик незаконного впливу на свідків по кримінальному провадженню, які на даний час не допитані судом та відомі обвинуваченим.

Судом також враховано, що жоден з обвинувачених раніше не є судимий. Обвинувачений ОСОБА_6 не одружений, утриманців не має, має постійне місце проживання, яке збігається з місцем реєстрації, медичних протипоказань не має, на час затримання не був працевлаштований.

Отже, з врахуванням тяжкості злочинів, які відноситься до категорії тяжкого та особливо тяжкого злочину проти громадської безпеки та у сфері обігу нароктичних засобів, а також враховуючи підвищену суспільну небезпеку інкримінованих обвинуваченим злочинів, вчинених у складі злочинної організації, стану здоров`я, віку обвинувачених, сімейного стану, суд вважає, що інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатні для запобігання ризикам, передбаченим п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, та є необхідність у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів.

Дані ризики не зникли, разом з цим, враховуючи збіг часу перебування обвинуваченого під вартою, практику Європейського суду з прав людини, суд прийшов до висновку, що ризик ухилення від суду значно зменшився, а отже для запобігання встановленим ризикам та досягнення справедливого балансу інтересів суспільства з вимогами захисту прав конкретної особи, необхідним та достатнім буде встановлення при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, а відтак суд вважає за необхідним визначити зазначений альтернативний запобіжний захід , врахувавши його сімейний стан, вік, обставини злочину та кількість епізодів злочинної діяльності, які останньому інкримінуються.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Розмір застави суд визначає з врахуванням майнового стану обвинуваченого, у межах, передбачених п.3 ч.5 ст.182 КПК України, щодо особи, яка обвинувачується в особливо тяжкому злочині.

Застава у такій сумі та такому розмірі буде достатньою для запобігання існуючих ризиків та виконання процесуальних обов`язків, які покладаються на обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України.

Також суд зазначає, що ч.4 ст.183 КПК України, передбачає право, а не обов`язок суду при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не визначати розмір застави у кримінальному провадженні за визначеними цією нормою певними складами злочинів.

Судом також враховано, що обвинувачена ОСОБА_5 не одружена, утриманців не має, має постійне місце проживання, яке збігається з місцем реєстрації, медичних протипоказань не має, на час затримання не була працевлаштована.

Отже, з врахуванням тяжкості злочинів, які відноситься до категорії тяжкого та особливо тяжкого злочину проти громадської безпеки та у сфері обігу нароктичних засобів, а також враховуючи підвищену суспільну небезпеку інкримінованих обвинуваченим злочинів, вчинених у складі злочинної організації, стану здоров`я, віку обвинувачених, сімейного стану, суд вважає, що інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатні для запобігання ризикам, передбаченим п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, та є необхідність у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 на 60 днів.

Дані ризики не зникли, разом з цим, враховуючи збіг часу перебування обвинуваченого під вартою, практику Європейського суду з прав людини, суд прийшов до висновку, що ризик ухилення від суду значно зменшився, а отже для запобігання встановленим ризикам та досягнення справедливого балансу інтересів суспільства з вимогами захисту прав конкретної особи, необхідним та достатнім буде встановлення при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, а відтак суд вважає за необхідним визначити зазначений альтернативний запобіжний захід , врахувавши його сімейний стан, вік, обставини злочину та кількість епізодів злочинної діяльності, які останньому інкримінуються.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті 183. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Розмір застави суд визначає з врахуванням майнового стану обвинуваченого, у межах, передбачених п.3 ч.5 ст.182 КПК України, щодо особи, яка обвинувачується в особливо тяжкому злочині.

Застава у такій сумі та такому розмірі буде достатньою для запобігання існуючих ризиків та виконання процесуальних обов`язків, які покладаються на обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення.

Судом враховано, що обвинувачена ОСОБА_4 не одружена, є інвалідом 3 групи, є матір`ю одиночкою, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має постійне місце проживання, яке збігається з місцем реєстрації, має ряд хвороб, в тому числі і хронічну хворобу.

Обвинувачена ОСОБА_4 має постійне місце проживання, проживає разом з батьками, які є особами похилого віку, мають ряд хронічних захворювань, перебувають у обліку у лікаря, потребують сторонньої допомоги.

Відповідно до медичної довідки обвинувачена ОСОБА_4 має наступні діагнози: закрита ЧМТ зі струсом головного мозку, розсіяний склероз церебро-спинальна форма, вторинна прогр. Перебіг, з 2-РПН, ВАС, ангіодистонічним синдромом, сенситивними розладами, нижній парапарез.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, при цьому має постійне місце проживання, враховуючи стан його здоров`я, який погіршується в умовах СІЗО, тривалість перебування під вартою, що значно зменшує ризики ухилення від суду та незаконного впливу на свідків, суд дійшов висновку, що подальше тримання обвинуваченого під вартою в якості запобіжного заходу є невиправданим та для запобігання ризикам, передбаченим п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, досягнення справедливого балансу інтересів суспільства з вимогами захисту прав конкретної особи,на даний час буде достатнім відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, із покладенням певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПУ України.

Твердження сторони захисту про відсутність доказів злочинної діяльності обвинувачених підлягає ретельній перевірці під час судового розгляду справи по суті .

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Гарькавий проти України», №25978/07 від 18.02.2010 зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У відповідності до ст. 5 п. «с» Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Отже право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Прокурором доведено, що встановлені судом ризики, а саме ризик вчиняти інше кримінальне правопорушення, переховування від суду, впливати на свідків та потерпілих на даний час не зникли та не зменшилися, що не спростовано стороною захисту.

Враховуючи, те, що санкція ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306 КК України яка інкримінується ОСОБА_4 , ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306 КК України яка інкримінується ОСОБА_5 , ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306, ч. 1 ст. 263 КК України яка інкримінується ОСОБА_6 передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, що вони можуть переховуватись від суду (пункт 1 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України), оскільки останні не має постійного місця робити, відповідно і джерел доходу, не навчаються, вчинили тяжкий злочин.

Тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте подекуди таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Крім того, ризик втечі оцінюється у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками.

Медичних висновків, які б обґрунтовано давали суду підстави вважати, що за станом здоров`я обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не можуть утримуватися в умовах СІЗО, сторонами не подано.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів, правильності кваліфікації дій вирішуються під час судового провадження під час розгляду справи по суті.

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Під час розгляду клопотань судом вивчалася можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановлених судом ризиків. На думку суду жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе його унеможливити. Застосування домашнього арешту на даній стадії судового розгляду є недоцільним з огляду на відсутність особливої довіри до обвинувачених в підтвердження можливості дотримання ними процесуальних обов`язків. Крім того, суду не надано згоди власників житла на перебування у ньому обвинувачених під домашнім арештом. Особисте зобов`язання як і застава, на думку суду, з урахуванням особи обвинувачених, характеру обвинувачення, тяжкості покарання, що їм загрожує, не забезпечить їх належної поведінки. Письмових зобов`язань інших осіб про поруку за виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків та їх доставки до суду не надходило.

З огляду на наведене, суд вважає обґрунтованими наявність зазначених прокурором підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ст. 177, 178, 197, 199 КПК України, оскільки менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Зважаючи на те, що завершення судового розгляду кримінального провадження до закінчення дії попередніх ухвал про тримання під вартою є неможливим, суд дійшов висновку, що обраний обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України чи підстав для застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено, мета, підстави, що стали обставиною для обрання обвинуваченим запобіжного заходу тримання під вартою є й надалі актуальними, а інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинувачених під час розгляду справи, а до обвинуваченої ОСОБА_4 суд вважає за необхідне застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт.

Керуючись статтями 177, 183, 314, 331, 371, 372, 376 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Продовжити запобіжний захід у вигляд тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306, ч. 1 ст. 263 КК України, строком на 60 днів, починаючи з 16.05.2023 року до 14.07.2023 року включно, в умовах Державної установи «Полтавська установа виконання покарань №23».

Одночасно визначити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заставу у розмірі двісті тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 617320 (шістсот сімнадцять тисяч триста двадцять) гривень 00 копійок, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на користь держави: одержувач - ТУ ДСА України в Полтавській області; ЄДРПОУ - 263048558; банк одержувача - Держказначейська служба України м. Київ; рахунок отримувача - UA0015950.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

При внесенні визначеної суми ОСОБА_6 з-під варти звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися за межі міста Кременчука Полтавської області без дозволу суду;

- повідомляти суд, про зміну місця свого проживання або перебування;

- утримуватися від спілкування зі свідками та вже засудженими особами у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання свій паспорт для виїзду за кордон, у разі наявності.

Відповідно до вимог ст. 182 КПК України роз`яснити обвинуваченому, що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, застава може бути звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду державного бюджету України.

Роз`яснити заставодавцю, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за які передбачене законом покарання до 15 років позбавлення волі, та попередити його про обов`язки із забезпечення належної поведінки обвинуваченого та його явки за викликом до суду, а також про наслідки не виконання цих обов`язків.

Покласти на заставодавця наступні обов`язки: забезпечити належну поведінку обвинуваченого; забезпечити явку, належно повідомленого обвинуваченого до суду; повідомлення суд про причини неявки обвинуваченого.

Зобов`язати заставодавця забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків щодо повідомлення суду про зміну свого місця проживання або перебування, обов`язки не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду.

Попередити заставодавця, що в разі невиконання покладених на нього та самого обвинуваченого обов`язків, застава може бути звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306 КК України строком на 60 днів, починаючи з 16.05.2023 року до 14.07.2023 року включно, в умовах Державної установи «Полтавська установа виконання покарань №23».

Одночасно визначити обвинуваченій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 заставу у розмірі двісті десять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 563640 (п`ятсот шістдесят три тисячі шістсот сорок) гривень 00 копійок, яка може бути внесена як самим обвинуваченою так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на користь держави: одержувач - ТУ ДСА України в Полтавській області; ЄДРПОУ - 263048558; банк одержувача - Держказначейська служба України м. Київ; рахунок отримувача - UA0015950.

Обвинувачена або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

При внесенні визначеної суми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з-під варти звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися за межі міста Кременчука Полтавської області без дозволу суду;

- повідомляти суд, про зміну місця свого проживання або перебування;

- утримуватися від спілкування зі свідками та вже засудженими особами у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання свій паспорт для виїзду за кордон, у разі наявності.

Відповідно до вимог ст. 182 КПК України роз`яснити обвинуваченій, що в разі не виконання покладених на неї обов`язків, застава може бути звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду державного бюджету України.

Роз`яснити заставодавцю, що обвинувачена ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за які передбачене законом покарання до 15 років позбавлення волі, та попередити його про обов`язки із забезпечення належної поведінки обвинуваченого та його явки за викликом до суду, а також про наслідки не виконання цих обов`язків.

Покласти на заставодавця наступні обов`язки: забезпечити належну поведінку обвинуваченої; забезпечити явку, належно повідомлену обвинувачену до суду; повідомлення суд про причини неявки обвинуваченої.

Зобов`язати заставодавця забезпечити виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків щодо повідомлення суду про зміну свого місця проживання або перебування, обов`язки не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає без дозволу суду.

Попередити заставодавця, що в разі невиконання покладених на нього та саму обвинувачену обов`язків, застава може бути звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченої з під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачена зобов`язаний виконувати покладені на неї обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачена вважається таким, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави. Ухвалу в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржено безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копію ухвали вручити сторонам кримінального провадження та надіслати до Державної установи «Полтавська установа виконання покарань № 23».

В задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_4 - відмовити.

Обрати відносно обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кременчук Полтавської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 2 місяці до 16.07.2023 включно, заборонивши останній залишати житло, а саме домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати обвинувачену ОСОБА_4 до 16.07.2023 року включно, прибувати за кожною вимогою до суду, а також виконувати наступні обов`язки:

1.Не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає, без дозволу суду.

2.Повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

3.Утримуватися від спілкування зі свідками та вже засудженими особами у кримінальному провадженні.

4.Здати на зберігання свій паспорт для виїзду за кордон, у разі наявності.

Обвинувачену ОСОБА_4 негайно звільнити з-під варти, якщо в уповноваженої службової особи Державної установи «Полтавська установа виконання покарань №23», відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою.

Ухвалу в частині застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 .

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники Національної поліції України з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань пов`язаних з виконанням покладених на нього обов`язків.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_4 , що у разі невиконання покладених на неї обов`язків до нього може бути застосовано більш суворий запобіжний захід.

Ухвалу в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржено безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали складено та підписано 17.05.2023 о 08 год. 35 хв.

Суддя ОСОБА_1