Справа №295/5910/23
УХВАЛА

Іменем України

19.05.2023 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

за участі особи, яка подала скаргу адвоката ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому, ОСОБА_4 від 18.03.2023 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000102 від 25.05.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

12 травня 2023 року до слідчого судді надійшла указана скарга, у якій адвокат ОСОБА_3 послалася на те, що постановою старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомир) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_4 від 18.03.2023 року вдруге закрито кримінальне провадження №0000102 від 25.05.2022 року через відсутність у діянні ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України. За твердженням слідчого, відмова військовослужбовця виконувати наказ командира щодо дотримання форми одягу у Нацгвардії чи у ЗСУ тягне за собою лише дисциплінарну відповідальність згідно Статуту, а не кримінальну, що передбачена ст. 402 КК України. Невиконання наказу здати зброю, на думку слідчого, взагалі не мало місця, оскільки за твердженням одних свідків ОСОБА_6 був без зброї на шикуванні, за твердженням інших він її добровільно здав. Беручи до уваги показання з іншого кримінального провадження №0000061, слідчий вважає, що свідки не підтвердили, що ОСОБА_7 надав чіткий та зрозумілий наказ. Ухвалою слідчого судді від 17.10.2022 року скасовано постанову слідчого про закриття кримінального провадження, а матеріали направлено для продовження досудового розслідування. Разом з тим, як вказує адвокат, слідчим не виконано вказівки слідчого судді, наведені в ухвалі від 17.10.2022 року, та 18.03.2023 року вдруге закрито кримінальне провадження №0000102 з тих же підстав та з тим же мотивуванням. Висновок слідчого не відповідає нормі закону про те, що невиконання наказу командира щодо необхідності дотримання форми одягу (однострою) тягне лише дисциплінарну відповідальність згідно Статуту, а не кримінальну, що передбачена ст. 402 КК України, оскільки «це є загальним обов`язком військовослужбовців». Для солдата ОСОБА_5 командир роти - підполковник ОСОБА_7 є прямим начальником, накази якого солдат як підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до підполковника ОСОБА_7 з повагою, як того вимагає ст. 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Командир ОСОБА_7 надав два законні накази, а саме: 07.04.2022 року на вимогу командира змінити форму одягу ОСОБА_5 відповів, що буде виконувати «бойові завдання» у тій формі, у якій йому зручно, тобто відкрито відмовився виконувати наказ. На наступний день, 08.04.2022 року повторно, перед особовим складом знову відмовився виконувати законний наказ командира ОСОБА_7 . Твердження ОСОБА_5 про те, що форма нібито була забруднена, а тому він не міг її одягти 07.04.2022 року, а 08.04.2022 року не одягнув, бо виправ її, є неспроможними, оскільки в силу ст. 37 Статуту він зобов`язаний був одягти її незалежно від того, забруднена вона чи мокра, чи то інші причини. При цьому, якщо йому щось не було зрозуміло, він зобов`язаний був уточними як виконати наказ, а якщо його неможливо виконати, то зобов`язаний був доповісти командиру негайно. Твердження слідчого про те, що є лише порушення Статуту і наслідком невиконання вимог (наказу) командира у цій частині є лише дисциплінарна відповідальність, є неспроможним, оскільки має місце порушення не Статуту у частині форми одягу, а зумисне, зухвале, відкрите невиконання наказу командира. Вимога письмового документування відкритої відмови виконання наказу формула статті 402 КК України не містить, а тому висновок слідчого про те, що накази і відмова від їх виконання «письмово задокументовані не були» не впливає на склад цього злочину. Крім того, 08.04.2022 року ОСОБА_5 не виконав наказ здати зброю, проте в оскаржуваній постанові указане не стало предметом оцінки, як ймовірно і предметом досудового розслідування у цьому провадженні. Проте, аргументація щодо невиконання ОСОБА_8 наказу здати зброю у постанові відсутня. За словами адвоката, проявляючи упередженість та на підставі необґрунтованих припущень, слідчий не провів одночасний допит, не з`ясував причини розбіжностей чи надання неправдивих свідчень, надавши перевагу показанням зацікавленого ОСОБА_5 при їх оцінці, а не показанням бойового офіцера та інших військовослужбовців, у тому числі керівного складу. Зміст оскаржуваної постанови свідчить, що свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 тощо взагалі допитуватись в іншому кримінальному провадженні, відповідно їх показання не мають доказової сили і не можуть лягати в обґрунтування невинуватості ОСОБА_5 . На переконання адвоката, постанова є незаконною, упередженою, а проведене досудове розслідування є неповним із зазначених та інших причин, про які заявник не має можливості вказати через відсутність процесуальних прав ознайомитись з матеріалами кримінального провадження.

З огляду на викладене у скарзі, адвокат ОСОБА_3 просить скасувати постанову від 18.03.2023 року старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000102 від 25.05.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Заявник в судовому засіданні скаргу підтримала, просила її задовольнити. Зазначила, що не має на меті притягнути ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності, але хоче встановити всі обставини даного провадження. Адвокат звертала увагу на упередженість, необ`єктивність та неповноту розслідування, зокрема, слідчим не досліджено рапорт командира військової частини ОСОБА_7 , який містився в матеріалах службового розслідування, не допитано ряд свідків, а показання деяких свідків узяті із матеріалів іншого кримінального провадження. Також слідчий не перевірив чому на шикуванні у всіх зброя була, а у ОСОБА_5 її не було, та куди зникли знайдені в рюкзаку останнього боєприпаси, граната. За словами адвоката, слідчий не усунув суперечностей в показаннях свідків шляхом одночасного їх допиту, крім одночасного допиту ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

Старший слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що ним було витребувано матеріали службового розслідування та після проведення ряду слідчих дій прийнято рішення про закриття кримінального провадження. Копії протоколів допитів згідно з процесуальним законом долучені до матеріалів кримінального провадження, проведення додаткових допитів вважає недоцільним для прийняття законного рішення у кримінальному провадженні. Команда змінити одяг та здати зброю за певних умов могла бути наказом. За словами слідчого, відсутня і об`єктивна, і суб`єктивна сторони складу злочину з підстав, викладених у постанові. Покази ОСОБА_11 підтвердилися свідками з осіб рядового складу, а покази командира військової частини показами осіб начальницького складу. Разом з тим слідчий вважає, що показання останніх не були об`єктивними. За показаннями ОСОБА_5 він був без зброї, так як напередодні її забрали. Просив скаргу залишити без задоволення.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення заявника та слідчого, вивчивши й дослідивши матеріали скарги, оглянувши матеріали кримінального провадження №0000102, дійшов наступного висновку.

Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та за якими надано право на оскарження. Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З матеріалів справи слідує, що другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000102 від 25.05.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_12 від 17.10.2022 у справі №295/9882/22 скасовано постанову слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому, ОСОБА_4 від 19.08.2022 року про закриття кримінального провадження № 0000102. Матеріали кримінального провадження №0000102 направлено до другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому, для продовження досудового розслідування.

Постановою старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_4 від 18.03.2023 року кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Згідно з ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається зі вступної, мотивувальної та резолютивної частин, при цьому мотивувальна її частина повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

В свою чергу, слідчий суддя, на якого КПК України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови. Зокрема, якщо слідчим закрито кримінальне провадження за відсутністю в діях особи складу кримінального правопорушення, то слідчий суддя має звернути увагу на те, чи містить постанова детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено кримінальне правопорушення, а також доводи слідчого на їх спростування.

Проте, ці положення кримінального процесуального закону при прийнятті рішення про закриття кримінального провадження слідчим були порушені.

З мотивувальної частини оскаржуваної постанови вбачається, що слідчий в обґрунтування прийнятого рішення про закриття кримінального провадження послався на те, що у ході проведення повного та неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження та оцінки показань свідків, документів у їх сукупності, досудовим розслідуванням факту непокори солдата ОСОБА_5 , а отже і складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, не встановлено.

Як йдеться у постанові, в ході досудового розслідування кримінального провадження були додатково допитані в якості свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , котрі показали, що відмова солдата ОСОБА_5 належним чином задокументована не була шляхом складання рапортів, доповідей, звітів, актів, будь-яких інших документів, оскільки усі накази віддавались усно, а виконувати ОСОБА_5 їх також відмовлявся усно.

Додатково допитаний в якості свідка ОСОБА_5 показав, що своїми діями не вчинив невиконання наказу або непокору, оскільки не мав на меті умисно не виконувати наказ командира. Крім того, на шикуванні 08.04.2022 року ОСОБА_5 вказав, що перебував без зброї, оскільки його зброю виніс хтось із сержантів разом з іншими речами зі спального приміщення, а тому підстав для застосування до нього ОСОБА_7 табельної зброї та ударів по тілу, коли він лежав на землі, виконуючи його команду, є безпідставним. ОСОБА_5 додав, що ніяким чином йому не погрожував, не сперечався з ним під час шикування, виконував його команди, поводив себе спокійно.

Про відсутність умислу ОСОБА_5 щодо невиконання наказів командира вказав свідок ОСОБА_16 , який показав, що ОСОБА_5 навпаки з метою одягнути військову форму встановленого зразка шукав час, щоб її випрати, однак 08.04.2022 року одягнути її не зміг, оскільки не висохли штани.

Допитані свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 показали, що 08.04.2022 року на шикуванні особового складу не чули, щоб ОСОБА_7 віддавав конкретний та чіткий наказ солдату ОСОБА_5 переодягнути форму одягу. Також показали, що 08.04.2022 року на шикуванні особового складу солдат ОСОБА_5 виконував вказівки командирів.

Досудовим розслідуванням також встановлено, що у період часу з 14.03.2022 по 08.04.2022 солдат ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, в тому числі за порушення військової форми одягу, не притягався. Стягнень за вказаний період не має.

Проведене військовою частиною НОМЕР_1 службове розслідування за вказаним фактом, зокрема, висновок службового розслідування не містить достатніх та об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину в діях солдата ОСОБА_5 , а також підтверджують його конкретні обставини (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Під час огляду матеріалів кримінального провадження №0000061 від 08.04.2022 за фактом можливого перевищення командиром 3-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 влади чи службових повноважень встановлено, що ряд допитаних свідків з числа військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , а саме ОСОБА_21 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_22 , ОСОБА_17 , ОСОБА_23 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 не підтвердили, що 08.04.2022 на ранковому шикуванні кимось з командирів надавався чіткий та зрозумілий наказ ОСОБА_5 одягнути військову форму одягу. Натомість свідки зауважили що на ранковому шикуванні командир 3-ї стрілецької роти ОСОБА_7 спитав у солдата ОСОБА_5 причини чому він не одягнений у військову форму одягу встановленого зразка, після чого ОСОБА_7 застосував вогнепальну зброю та здійснив два постріли поблизу ніг ОСОБА_5 .

Таким чином, як слідує зі змісту оскаржуваної постанови, слідчий дійшов висновку, що обов`язок завжди бути одягненим за формою згідно Статуту внутрішньої служби є загальним обов`язком військовослужбовців, а тому згідно із ч. 1 ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення.

Виходячи зі змісту ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження, зокрема, з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої цієї статті, а саме з огляду на відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження відповідно до положень Глави 24 КПК України є формою закінчення досудового розслідування, яке здійснюється в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, або при наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після проведення всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Під час розгляду скарги на рішення органу досудового розслідування про закриття кримінального провадження слідчий суддя враховує положення ч. 2 ст. 9 КПК України, яка встановлює, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Враховуючи те, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчий суддя при розгляді скарги на відповідні постанови з`ясовує питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.

Згідно із вимогами п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження. За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13 січня 2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто потребує під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Практика Європейського суду з прав людини щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (рішення у справі «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

А в рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних, бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведення можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграф 150).

Отже, в контексті міжнародного права, зокрема, рішень ЄСПЛ, постанова про закриття кримінального провадження повинна містити достатні відомості, які б свідчили про те, що усім обставинам справи у порядку ст. 94 КПК України було надано необхідну правову оцінку в сукупності, що свідчить про те, що встановлена на даний час органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України).

На переконання слідчого судді, в постанові про закриття кримінального провадження відсутнє достатнє обґрунтування мотивів її прийняття. Зокрема , закриваючи кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, слідчий не зазначив та відповідним чином не обґрунтував відсутність якої об`єктивної та/або суб`єктивної ознаки (елементу) складу кримінального правопорушення ним була встановлена.

Крім цього, слідчим суддею звернуто увагу, що в оскаржуваній постанові слідчий майже не аналізує обставини виконання або невиконання наказу командира здати зброю. Фактично висновок слідчого про не встановлення факту непокори солдата ОСОБА_5 ґрунтується на обов`язку останнього завжди бути одягненим за формою згідно Статуту внутрішньої служби, а невиконання військовослужбовцем загальних вимог служби, що містяться у тому числі в статутах, не можна розглядати як невиконання наказу.

Також зі змісту постанови від 18.03.2023 про закриття кримінального провадження убачається суперечливість показань свідків щодо наказів зміни форми одягу та здачі зброї. Так, одні свідки надали показання про те, що наказ командира щодо форми одягу був, інші що чіткого наказу не було, а лише розмова стосовно того, чому ОСОБА_5 був не у військовому одязі встановленого зразка. Так само одні свідки підтвердили, що ОСОБА_5 був без зброї, інші що солдат ОСОБА_5 добровільно виконав наказ і здав зброю. У свою чергу слідчий не скористався наданим йому правом та не з`ясував причини розбіжностей у показаннях свідків, наприклад, шляхом проведення одночасного їх допиту (за винятком одночасного допиту ОСОБА_5 та ОСОБА_7 ), обмежившись висновком про те, що не можна розглядати як невиконання наказу невиконання військовослужбовцем загальних вимог служби, які містяться в статутах, рекомендаціях, порадниках, інструкціях тощо. На переконання слідчого судді, не виконання військовослужбовцем передбаченого Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України обов`язку завжди бути одягненим за формою не може беззаперечно свідчити про відсутність в діях останнього ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 402 КК України, зважаючи на диспозицію статті 402 КК України та закріплений у тому ж Статуті внутрішньої служби обов`язок військовослужбовця беззастережно виконувати накази командирів (начальників), за винятком віддання явно злочинного наказу.

З огляду на наведене та враховуючи, що прийняте старшим слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому, ОСОБА_4 18 березня 2023 року рішення про закриття кримінального провадження є передчасним, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 40, 91, 92, 110, 284, 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу задовольнити.

Постанову старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому, ОСОБА_4 від 18.03.2023 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000102 від 25.05.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя