Справа № 489/3826/23
Провадження № 1-кс/489/1020/23
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

21 липня 2023 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , ознайомившись з клопотанням прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_2 у кримінальному провадженні № 0000004 від 04.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, про арешт майна,

встановив:

СВ ВП № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні за фактом незаконного заволодіння 19.12.2022 шахрайським шляхом грошовими коштами ОСОБА_3 невідомою особою, яка користувалася номерами мобільних телефонів НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , на загальну суму 10 500 грн, які були перераховані на картковий рахунок № НОМЕР_3 .

21.07.2023 до суду надійшло клопотання прокурора про арешт вилученого ході обшуку у ОСОБА_4 20.07.2023 майна з метою забезпечення їхнього збереження як речових доказів.

Перевіривши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: зокрема, підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Однак клопотання про арешт майна складено з порушенням вимог ч. 2 ст. 171 КПК України.

Зокрема, в клопотанні не вказані відомості про власників (володільців) вилученого в ході досудового розслідування майна () ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та їхні контактні дані (місце проживання, контактний номер телефону) для їхнього повідомлення про дату та час розгляду клопотання про арешт майна з метою виконання вимог до ст. 172 КПК України, а також з метою забезпечення загальних засад змагальності та рівності сторін з врахуванням скорочених строків розгляду подібної категорії клопотань, що унеможливлює вчасне повідомлення учасника іншим чином.

Також слідчий зазначає, що накладення арешту на вказане майно є необхідним з метою його збереження в якості речового доказу, проте в клопотанні відсутнє будь-яке обґрунтування необхідності накладення арешту на вилучені в ході обшуку банківські картки та телефону марки «Росо», оскільки не вказано, доказом яких саме фактів та обставин у вказаному кримінальному провадженні може бути зазначене майно, наслідком чого виникла необхідність у накладенні на нього арешту з урахуванням того, що в ухвалі слідчого судді не надавався дозвіл на його вилучення.

Крім того, в клопотанні не вказано підстави накладення арешту на телефон, який належить особі, відомості щодо якої про можливе вчинення кримінального правопорушення стороною обвинувачення не зазначаються та в матеріалах клопотання відсутні.

Також в клопотанні не вказано, який саме визначений ч. 1 ст. 170 КПК України спосіб арешту (позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном) просить накласти прокурор на вилучене майно.

Наведене свідчить про те, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 КПК України.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Вище наведене є підставою для повернення клопотання прокурору для усунення виявлених недоліків.

Керуючись статтями 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_2 у кримінальному провадженні № 0000004 від 04.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, про арешт майна - повернути прокурору та встановити строк у сімдесят дві години для усунення виявлених недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1