КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

04 липня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року, у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бровари Київської області, громадянина України, раніше неодноразово судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

та обвинуваченого - ОСОБА_5 , який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Київський слідчий ізолятор»,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 12 червня 2023 року Дарницький районний суд міста Києва продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор», до 10 серпня 2023 року включно.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, визнав доведеними заявлені прокурором ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та обставини, відповідно до ст. 178 КПК України, які суд також врахував при обранні та продовженні відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати.

Зважаючи на ці та інші обставини, в тому числі враховуючи характер інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов до висновку щодо необхідності задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки менш суворі запобіжні заходи, на думку суду, не забезпечать його належної процесуальної поведінки.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою та прийняти справедливе рішення відповідно до норм Конституції України та міжнародного права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 посилається на те, що всі ризики, заявлені стороною обвинувачення є необґрунтованими, оскільки в судовому засіданні під час вирішення питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною обвинувачення не було надано жодного доказу наявності обґрунтованих підстав для його, ОСОБА_5 , тримання під вартою.

Крім цього, як вважає апелянт, при прийнятті оскаржуваного рішення, суд першої інстанції не врахував наступні нормативно-правові акти: 1. Лист від 04.04.2013 р. № 511-550/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в якому зазначено, що, згідно ст. 194 КПК України, запобіжні заходи затримання у кримінальному провадженні застосовуються тільки з метою та за наявності підстав, визначених ст. 177 цього Кодексу; 2. Рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 р. «Харченко проти України» та «Єлоєв проти України», в яких чітко зазначено, що зі спливом певного часу лише наявність підозри перестає бути обґрунтованою підставою для позбавлення свободи; 3. Постанову Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»; 4. Постанову Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу суду без змін; перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу, як це передбачено ч. 2 ст. 331 КПК України, відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання щодо продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що стороною обвинувачення, не були надані докази на підтвердження існування заявлених ризиків, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року, оскільки встановлені судом апеляційної інстанції обставини та дані про особу обвинуваченого, не дозволяють зробити висновок про те, що зазначена ухвала є незаконною або необґрунтованою.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що судом першої інстанції, при постановленні оскаржуваного судового рішення, не були враховані, наведені у скарзі нормативно-правові акти та рішення Європейського суду з прав людини, також не можуть служити підставою для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, не пов'язаний з триманням під вартою, з огляду на таке.

По-перше, лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а також постанови Пленуму Верховного Суду України, на які посилається апелянт, не є нормативно-правовими актами, якими повинен керуватися суд першої інстанції при здійсненні правосуддя, оскільки кримінальне процесуальне законодавство України, як це передбачено ч. 2 ст. 1 КПК України, складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Що ж стосується роз`яснень діючого законодавства та практики його застосування, які можуть міститись у листах вищих судових органів та постановах Пленуму Верховного Суду України, то вони мають не обов`язковий, а лише рекомендаційний характер.

Більш того, як вважає колегія суддів, судом першої інстанції, при постановленні оскаржуваного рішення, не було допущено будь-яких відхилень від практики застосування процесуальних норм при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, на яку звертається увага у відповідних постановах Пленуму Верховного Суду України.

По-друге, незважаючи на висновки, наведені у судових рішеннях Європейського суду з прав людини, на які посилається апелянт, колегія суддів звертає увагу на те, що вказаний суд у своїх рішеннях неодноразово констатував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин справи.

Зокрема, у п. 79 рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року ЄСПЛ зазначив, що продовження тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 обраного відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10 серпня 2023 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу останнього - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року, відповідно до якої суд продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 10 серпня 2023 року включно, - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 753/8626/20

Номер провадження : 11-кп/824/4035/2023

Категорія : ч. 3 ст. 187 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_8

Доповідач - суддя ОСОБА_1