печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000282 від 23.04.2013, -

Учасники судового провадження:

власник майна ОСОБА_4 , її представник - адвокат ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

09.08.2023 адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 15.01.2016 у справі № 753/592/16-к в рамках кримінального провадження № 0000282 від 23.04.2013.

В обґрунтування клопотання адвокат посилається на те, що вказаною ухвалою було накладено арешт, в тому числі на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

У клопотанні адвокат зазначає, що з дати внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення та накладення арешту, тобто з 23.04.2023 і до теперішнього часу жодній особі про підозру не повідомлено, а належна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 квартира вже сім років перебуває під арештом без належних правових підстав, а тому зазначає, що необхідність в подальшому арешті відпала.

Власник майна ОСОБА_4 та її представник - адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги клопотання підтримали та просили задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, що у відповідності до ст. 174 КПК України не створює процесуальних перешкод у формі неможливості розгляду клопотання про скасування арешту.

Вислухавши пояснення власника майна та її представника, вивчивши клопотання та дослідивши додані в його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Дарницьким управлінням поліції Головного управління Національної поліції України за процесуального керівництва прокурорів Київської місцевої прокуратури № 2 м. Києва здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000282 від 23.04.2013 за ч. 1 ст. 190 КК України.

Обставинами кримінального провадження є те, що керівництво «Фармацевтична фірма «Дарниця» при діючих договорах про дольове будівництво, всупереч закону України, примусило мешканців спірних квартир будинку АДРЕСА_1 незаконним шляхом в лютому 1997 році підписати договори купівлі-продажу квартир та додаткові угоди, крім того, наклавши заборону на відчуження. Вартість квартир, вказана у договорах купівлі-продажу була багатократно завищена, що підтверджується висновками проведеними Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз. Після підписання договорів купівлі-продажу як наслідок договори про дольове будівництво були в подальшому розірвані (січень-вересень 2000 року) у судовому порядку. Як тільки закінчився даний судовий процес, керівництво «Фармацевтична фірма «Дарниця» у вересні 2000 року розпочало новий судовий процес щодо визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартир та додаткових угод. По закінченню довготривалого судового процесу ухвалою Верховного суду України від 13.09.2010 щодо відмови у відкритті касаційного провадження на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30.12.2009 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12.08.2010 року в частині вирішення зустрічної позовної вимоги фізичних осіб до ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», треті особи - Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація, Головне управління юстиції в м. Києві, Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, про визнання договорів купівлі-продажу квартир недійсними в частині визначення еквіваленту покупної ціни в умовних одиницях скасовано і передано справу в цій частині на новий касаційний розгляд.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11.07.2012, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30.12.2009 та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 12.08.2010 в частині задоволення зустрічного позову до ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, Головне управління юстиції в м. Києві, третя особа - Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, про визнання угод недійсними в частині визнання недійсною частини пункту 4 (у даному пункті зазначено, що продаж квартир здійснено за визначену суму коштів у гривнях, що на момент здійснення операції складає певну суму в умовних одиницях за курсом НБУ на день укладання договорів) у договорах купівлі-продажу квартир, скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову в цій частині відмовлено.

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 15.01.2016 у справі № 753/592/16-к накладено арешт в тому числі на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

В подальшому визначено підслідність кримінального провадження № 0000282 від 23.04.2013 за слідчими Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві.

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Відповідно до договору купівлі-продажу серії ААЕ № 140090, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 06.02.1997 є власниками квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Натомість, ухвала слідчого судді про накладення арешту не містить мети у відповідності до положень ч. 2 ст. 170 КПК України.

Згідно із ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У відповідності з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (справа «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Водночас, враховуючи, що в силу того, що досудове розслідування вже здійснюється тривалий час, більш як десять років, про підозру жодній особі не повідомлено, необхідності в подальшому застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження не встановлено,слідчий суддя вважає, що накладений арешт є надмірно обтяжливим та неспівмірним із завданнями кримінального провадження і порушує право заявника на мирне володіння своїм майном, встановлене ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 22, 26, 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 15.01.2016 у справі № 753/592/16-к на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Ухвала підлягає негайному виконанню і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1