Справа № 643/216/23
Провадження № 1-кп/643/247/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2023 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003760 від 24.11.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України,

у с т а н о в и в :

У провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003760 від 24.11.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

У підготовчому судовому засіданні 06 липня 2023 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , в якому, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1ст. 177 КПК України, а саме: може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, просив продовжити стосовно обвинуваченого строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» із визначенням застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. В обґрунтування клопотання прокурор посилався, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні замаху на злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення, вчинена повторно, в умовах воєнного стану. Вчинений ОСОБА_4 злочин є тяжким злочином, за вчинення якого законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років позбавлення волі. Посилався, що наявні підстави вважати, що обвинувачений не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, а тому наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності у зв`язку із вчиненням злочину, санкція статті якого передбачає покарання у виді позбавлення волі до восьми років, а також у зв`язку із відсутністю стійких соціальних зв`язків, постійного місця роботи; може продовжити свою злочинну діяльність та вчинити інші кримінальні правопорушення, у тому числі, з корисливих мотивів, у зв`язку з відсутністю законних джерел отримання грошових коштів, та оскільки раніше обвинувачений вже неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні 06 липня 2023 року заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначив, що ризики, на які прокурор посилається в обґрунтування клопотання, жодним чином не доведені, його вина у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не підтверджується доказами, посилався, що в нього наявні міцні соціальні зв`язки, позаяк в Харкові в нього проживають батьки, в нього є зареєстроване місце проживання, тому вважав за можливе змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні 06 липня 2023 року підтримав позицію свого підзахисного, посилався, що ризики, на які посилається прокурор в обґрунтування клопотання, з часом втратили свою актуальність, просив змінити ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Представник потерпілого у підготовче судове засідання не з`явився, надав суду заяву про проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду у даному кримінальному провадженні за відсутністю представника ТОВ «ВВКР».

Суд, з`ясувавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, які вважали за можливе проводити підготовче судове засідання за відсутності представника потерпілого, зважаючи на заяву представника потерпілого, в якій він просить проводити підготовче судове засідання та судовий розгляд за його відсутності, доходить висновку, що неявка належним чином повідомленого про дату, час і місце підготовчого судового засідання представника потерпілого не перешкоджає проведенню судового засідання.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, суд доходить висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , керуючись таким.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2022 року стосовно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. У подальшому запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 був продовжений ухвалами Московського районного суду м. Харкова та Харківського апеляційного суду від 30.03.2023. Востаннє строк тримання під вартою стосовно обвинуваченого був продовжений ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17 травня 2023 року.

Строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 15 липня 2023 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Правилами ст. 177 КПК України унормовано, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу та інше.

Положеннями ст. 178 КПК України передбачені обставини, які враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема, тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Слідчий суддя, вирішуючи питання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 встановив, у тому числі, наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор в обґрунтування клопотання про продовження строку тримання під вартою, а саме: спроба переховуватися підозрюваного від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Характер інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення та його фактичні обставини свідчать про його суспільну небезпеку. Санкція ч. 4 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Вирішення питання про продовження строків тримання під вартою, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочину, який, відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, суспільну небезпечність злочину, який інкримінується обвинуваченому, а також особистість обвинуваченого, наявність постійного місця проживання та міцність соціальних зв`язків, моральні переконання, майновий стан та зв`язки з державою.

Ураховуючи тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_4 в разі визнання його винуватим в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні - у виді позбавлення волі на строк до восьми років, беручи до уваги те, що дії обвинуваченого, за замах на вчинення яких він обвинувачується, носять характер тяжкого злочину, він не має офіційного місця роботи, як наслідок, офіційного постійного та стабільного джерела доходу, суд доходить висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 є неможливим.

Поряд з цим, у суду відсутні підстави вважати, що в обвинуваченого наявні міцні соціальні зв`язки, які зменшують ризики у даному кримінальному провадженні.

Зважаючи на тяжкість злочину, замах на вчинення якого інкримінується обвинуваченому ОСОБА_4 , та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, які викладені в ухвалі про застосування запобіжного заходу, суд вважає, що ризики, передбачені п. 1, 5 ст. 177 КПК України, доведені прокурором та продовжують існувати.

Водночас, суд враховує, що характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому злочину свідчать про підвищену суспільну небезпеку. Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для застосування суворих запобіжних заходів, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не обравши до особи запобіжні заходи, а саме тримання під вартою. Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Так, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим, у разі визнання їх винуватими, беручи до уваги вірогідність переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, суд доходить висновку, що наявні обґрунтовані підстави для продовження застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

У свою чергу, стороною захисту не надано доказів на підтвердження наявності в обвинуваченого офіційного працевлаштування і, як наслідок, постійного та стабільного джерела доходу, які могли бути враховані судом під час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою, як і відсутні підстави вважати, що в обвинуваченого наявні міцні соціальні зв`язки, які б зменшували ризики у даному кримінальному провадженні. Посилання обвинуваченого на наявність в нього зареєстрованого місця проживання само по собі не спростовує обґрунтованість ризиків, на які посилався прокурор в клопотанні.

Серед іншого, суд зважає на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, наведені вище обставини у їх сукупності свідчать про продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КК України, які послугували підставою для обрання запобіжного заходу, виправдовують тримання особи під вартою, а також про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, тому суд вважає за доцільне продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою строком на шістдесят днів.

Вирішуючи питання про визначення обвинуваченому розміру застави, суд, з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, доходить висновку, що застава у 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 80 520 (вісімдесят тисяч п`ятсот двадцять) гривень 00 копійок (2684 х 30 = 80 520) буде достатньою для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, визначених КПК України.

З огляду на наведені вище обставини суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Під час підготовчого судового засідання захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, як такого, що не відповідає вимогам КПК України.

В обґрунтування клопотання захисник посилався, що в обвинувальному акті відсутній виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, в обвинувальному акті міститься лише правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Посилаючись на вимоги ст. 55 КПК України, зазначив, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, на думку захисника, ТОВ «ВВКР» не є потерпілим у даному кримінальному провадженні, оскільки вказаному підприємству не було завдано майнової шкоди. Відомості про представника потерпілого, зазначені в обвинувальному акті, на думку захисника, не відповідають дійсності, позаяк 10.05.2023 на адресу суду від представника ТОВ «ВВКР» ОСОБА_6 надійшла заява, в якій зазначено, що вона відтепер не є представником ТОВ «ВВКР». Відсутність витрат на проведення експертиз при наявності в матеріалах справи проведених експертиз, захисник вважав порушенням.

У підготовчому судовому засідання обвинувачений ОСОБА_4 клопотання захисника підтримав, просив його задовольнити.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні проти заявленого клопотання захисника заперечував, вважав його необґрунтованим, зазначивши, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, підстави для його повернення прокурору відсутні. Обвинувальний акт містить усі зазначені у ст. 291 КПК України реквізити, в ньому викладено ті фактичні обставини, які прокурор вважав встановленими.

Суд, вислухавши думку учасників провадження, перевіривши обвинувальний акт, дійшов такого висновку.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення зокрема про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.

Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

За правилами п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Пункт 5 частини 2 статті 291 КПК України передбачає, що обвинувальний акт, серед іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а також правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Частиною 1 статті 337 КПК України встановлено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Отже, при складенні обвинувального акту прокурор має право викласти в ньому ті фактичні обставини кримінального правопорушення, які він вважає встановленими та на підставі цього на свій розсуд здійснити кваліфікацію кримінального правопорушення із посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначена обставина, відповідно до положень ст. 291 КПК України, не може бути підставою для висновку суду про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України.

У доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

При цьому, важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Отже, фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

За таких обставин, визнати обґрунтованими мотиви, наведені захисником у клопотанні про повернення обвинувального акту прокурору суд не може, позаяк встановлення відповідності зазначених в обвинувальному акті відомостей не належить до повноважень суду під час підготовчого судового засідання та, в розумінні вимог ст. 291 КПК України, не є підставою для повернення обвинувального акта прокурору для усунення недоліків.

У будь-якому випадку зазначене формулювання наперед не має значення для суду, оскільки вказані обставини в обвинувальному акті мають бути доведені прокурором під час розгляду провадження по суті, а прокурор має право змінювати обвинувачення під час судового розгляду, що передбачено положеннями ч. 2 ст. 337 КПК України, які надають можливість прокурору під час судового розгляду змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення.

Наведені вище обставини свідчать про те, що зазначені захисником в обґрунтування клопотання доводи не є порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які обумовлювали б повернення обвинувального акта прокурору та унеможливлювали б в розумінні статті 314 КПК України призначення обвинувального акта до судового розгляду.

Посилання захисника на те, що в обвинувальному акті зазначено недійсні відомості про представника потерпілого, позаяк від представника потерпілого ОСОБА_6 10.05.2023 на адресу суду надійшла заява про те, що вона не є представником ТОВ «ВВКР», суд вважає неспроможними, оскільки заява від представника потерпілого ОСОБА_6 про закінчення в неї повноважень надійшла до суду у травні 2023 року, а обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 був скерований до суду ще 12.01.2023.

На думку суду, обвинувальний акт складений у відповідності до вимог ст. 291, 292 КПК України, підстав для прийняття рішень, передбачених п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України судом не встановлено, а доводи захисника жодним чином не перешкоджають призначенню кримінального провадження до судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 197, 199, главою 27 КПК України, суд,

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, - задовольнити.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, продовжити на шістдесят днів - до 03 вересня 2023 року включно.

Установити строк дії ухвали до 03 вересня 2023 року включно в частині продовження строку тримання під вартою.

Визначити ОСОБА_4 суму застави в розмірі 30 (тридцять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 80 520 (вісімдесят тисяч п`ятсот двадцять) гривень 00 копійок, яку необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області (Отримувач коштів (одержувач): ТУ ДСА України у Харківській області; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 26281249; Банк отримувача (одержувача): ДКСУ м. Київ; Код банку отримувача (МФО одержувача): 820172; Рахунок отримувача (Р/р): UA0006674; призначення платежу застава; справа № 643/216/23, н/п 1-кп/643/247/23) до сплину терміну тримання під вартою.

У разі внесення визначеної суми застави уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити ОСОБА_4 з-під варти та повідомити про це суд.

З моменту звільнення ОСОБА_4 з-під варти у зв`язку з внесенням застави він буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: 1) прибувати до суду за першою вимогою; 2) не відлучатися міста Харкова без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи.

Вказані обов`язки в разі внесення застави покладаються на ОСОБА_4 строком на 2 місяці, який починається з моменту звільнення з-під варти після внесення застави.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі невиконання перелічених обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовуються у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта прокурору відмовити.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003760 від 24.11.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, у відкритому судовому засіданні на 14 липня 2023 року на 13 годину 00 хвилин.

Судовий розгляд у кримінальному провадженні здійснювати суддею одноособово.

У судове засідання викликати учасників судового провадження.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору.

Ухвала протягом п`яти днів з дня її проголошення в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду, а обвинуваченим - у той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення у формі ухвали складено 10 липня 2023 року.

Суддя: ОСОБА_1