ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1996/23 Справа № 203/4812/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

особа, стосовно якої ставиться

питання про застосування заходів

медичного характеру ОСОБА_8 ,

законного представника ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 березня 2023 року про задоволення клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 березня 2023 року було задоволено клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 .

Застосовано до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Цивільний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАНТІ Груп» до підозрюваного ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням залишено без задоволення.

Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

Ухвала суду першої інстанції обгрунтована тим, що ОСОБА_8 вчинив суспільно-небезпечні діяння за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, які виразились в умисному пошкодженні чужого майна, вчиненого шляхом підпалу.

Суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_8 є директором господарського товариства, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, за місцем мешкання характеризується задовільно, раніше не судимий, має на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває з 04.11.2015 року на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом: біполярний афективний розлад, поточний маніакальний епізод (F -31.1), на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, має третю групу інвалідності за загальним захворюванням.

Суд першої інстанції вказав, що метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст.92 КК України). Для досягнення цієї мети суд має визначити конкретний вид примусового заходу, враховуючи всі передбачені ст. 94 КК України критерії в їх сукупності.

Суд першої інстанції врахував висновки судово-психіатричної експертизи, а також вимоги ч.3 ст.94 КК України, та зробив висновки про необхідність задоволення клопотання прокурора та застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_8 під час вчинення суспільно-небезпечного діяння перебував в стані неосудності, тобто не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, та в силу ч.2 ст.19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності.

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15,03.2023 року з підстави неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на спрямованість умислу, мету і мотив його дій при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що відповідно до дослідженого судом першої інстанції висновку судово-психіатричної експертизи № 438 від 06.10.2022 року, ОСОБА_8 у період інкримінованого йому діяння страждав і в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі біполярного афективного розладу. Зазначене психічне захворювання, що позбавило можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_8 у теперішній час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. Потребує застосування до нього примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Вказав, що з зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Тому прокурор вважає, що висновки суду першої інстанції про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, а відтак є свідченням неправильного застосування такого закону.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 статті 413 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, тягне за собою зміну судового рішення.

Осудність є однією з загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст. 19 КК України критеріїв відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Виходячи з положень статей 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного кримінального правопорушення, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Таким чином, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Як вбачається з висновку судово-психіатричної експертизи № 438 від 06.10.2022 року, ОСОБА_8 у період інкримінованого йому діяння страждав і в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі біполярного афективного розладу. Зазначене психічне захворювання позбавило можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_8 на теперішній час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. Потребує застосування до нього примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що з зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, а відтак є свідченням неправильного застосування такого закону, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - зміні з виключенням з мотивувальної частини ухвали посилання на спрямованість умислу, мету і мотив його дій при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Керуючись ст.ст. 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 березня 2023 року про задоволення клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 березня 2023 року про задоволення клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на спрямованість умислу, мету і мотив його дій при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3