Справа № 734/1900/23
1-кп/729/115/23 р.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2023 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі колегії суддів: головуючої судді: ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 120 222 3 від 13.12.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Остер Козелецького району Чернігівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, військовозобов`язаного, неодруженого, зареєстрованого АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого п.7 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_10 ,

у с т а н о в и в :

У провадженні Бобровицького районного суду Чернігівської області знаходиться кримінальне провадження внесене до ЄРДР № 0000473 від 13.12.2022 за обвинуваченням ОСОБА_5 , передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України.

Прокурором подано письмове клопотання про продовження строку застосування ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, який згідно ухвали Бобровицького районного суду Чернігівської області від 07 серпня 2023 року закінчується 06 жовтня 2023 року.

У своєму клопотанні прокурор посилається на обгрунтованість підозри обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині ОСОБА_11 , з хуліганських мотивів, що мало місце 12.12.2022 року близько 21 год. 30 хв. неподалік приміщення кафе більярдної "Піраміда" по вул. Незалежності, 30 в м. Остер Чернігівського району Чернігівської області.

Прокурор вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , застосовувався та продовжувався з метою запобігання ризикам, визначених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні;

3) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

4) вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обгрунтуванням вказаних ризиків є те, що з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що його дії були направлені на позбавлення життя іншої людини, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також до порушення належного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків. Покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні злочину, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України - довічне позбавлення волі також може стати підставою для переховування, розшуку, затягування судового розгляду. Обвинувачення у вчиненні злочину в стані алкогольного сп`яніння є проявом вживання алкогольних напоїв, тобто ризиком неявок до суду та вчинення інших кримінальних правопорушень. Перебуваючи на волі з метою відстоювання власної правової позиції, матиме реальну можливість незаконно впливати на свідків у цьому ж судовому провадженні, які проживають з ним в одному населеному пункті. На даний час у даному провадженні триває судовий розгляд, не допитані учасники провадження. Слід врахувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судовоґо розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Європейський суд з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" закріпив, що суворість передбаченого покарання" є суттєвим елементом при оцінюванні "ризиків переховування або повторного вчинення злочинів". Наведені обставини свідчать, що заявлені ризики та суспільна небезпека особи обвинуваченого не зменшилась та виправдовує продовження тримання його під вартою .Застосування більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1ст. 176 КПК України не може запобігти відповідним ризикам, передбачених ст.177 КПК України.Також слід врахувати практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Через канцелярію суду захисником обвинуваченого - адвокатом ОСОБА_8 подано клопотання, про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. В обґрунтування клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому адвокат ОСОБА_8 вважає, що на даний час існує низка підстав для зміни запобіжного заходу стосовно ОСОБА_5 . Право на свободу та особисту недоторканість ОСОБА_5 є одним із найбільш значущих прав людини.Частина 2 ст. 29 Конституції України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, ратифікованої 17 липня 1997 р. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», встановлюють, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, визначених законом.Взяття під варту є виключним і найбільш суворим запобіжним заходом, котрий застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що інші, менш суворі, запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки. Положеннями ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.Відповідно до ст. 8 Кримінального процесуального кодексу України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.Захисник звертає увагу суду на необхідність оцінювати не лише наявність повідомленої підозри, а наявність на сьогоднішній день ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Також, необхідно звернути увагу на доцільність застосування тримання під вартою до ОСОБА_5 на цьому етапі провадження, оскільки за весь час тримання під вартою останнього, органом досудового розслідування так і не було виправдано мету застосування такого запобіжного заходу. Також захисник обвинуваченого звертає увагу суду на те, що ОСОБА_5 утримується під вартою з 21.12.2022, тобто майже дев"ять місяців , однак за цей час стороною обвинувачення так і не було встановлено обставин, які виправдовують його подальше тримання під вартою.Тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, а тому станом на зараз, з урахуванням тривалості тримання під вартою обвинуваченого, відсутності нових обставин, які виправдовують подальше тримання, цей захід не є пропорційним і ОСОБА_5 необхідно звільнити з-під варти або обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Основною метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання ОСОБА_5 своїх процесуальних обов`язків, а не покарання останнього, вина якого не доведена.Захисник акцентує увагу на наступних обставинах, які дають можливість звільнити з-під варти або обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою обвинуваченому.За весь час тримання під вартою ОСОБА_5 сторона обвинувачення з грудня 2022 року і до сьогоднішнього дня не отримала жодного доказу його причетності до вчинення інкримінованого злочину, про що свідчать посилання на так звані докази, які зазначені у всіх клопотаннях про застосування запобіжного заходу та його продовження, починаючи з грудня 2022 року, про неналежність та недопустимість яких постійно наголошує сторона захисту.

У клопотанні зазначається, що в матеріалах кримінального провадження №0000473 відсутні будь-які докази (речові докази, документи, висновки експертів, показання), які вказують на вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину, окрім суперечливих та неправдивих показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які викликають лише обґрунтовані сумніви в їх достовірності та які повністю спростовуються всіма іншими доказами, які містяться у матеріалах провадження, але стороною обвинувачення вказані факти умисно та свідомо повністю проігноровані.

Щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України або виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Так, ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду не може базуватися лише на тому, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, оскільки жодного прямого та конкретного доказу, який підтверджував би, що ОСОБА_5 навіть має намір переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду не існує, а тому говорити про його існування та доведеність абсолютно неможливо.

Обґрунтовувати припущення про можливість втечі ОСОБА_5 , вказуючи лише на можливе покарання підсудного, є незаконною дією, оскільки діє принцип презумпції невинуватості.

Також, в рішенні «W. Проти Швейцарії» за скаргою №14379/88 від 26 січня 1993 року Суд відзначає, що ризик втечі особи від правосуддя не може розцінюватись виключно на основі тяжкості можливого покарання; оцінка повинна проводитись з урахуванням, інших факторів, які можуть підтвердити наявність вказаного ризику.

Ризик незаконно впливу на свідків, інших підозрюваних у кримінальному провадженні також жодного разу не знайшов свого підтвердження, оскільки не існує жодного доказу або навіть підозри того, що ОСОБА_5 якимось чином намагався або буде намагатися впливати на свідків у кримінальному провадженні і відсутні будь-які факти, які підтверджували би даний ризик.

Щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином або ризику вчинення іншого кримінального правопорушення захисник зазначає, що сторона обвинувачення за весь час досудового розслідування так і не змогла навести жодного доказу існування даних ризиків, що є неприпустимим в силу приписів кримінального процесуального закону.

Таким чином, сторона захисту вважає, що ризики відповідно до ст. 177 КПК України щодо обвинуваченого ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні відсутні та застосування запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Захисником обвинуваченого, враховуючи можливість зміни запобіжного заходу ОСОБА_5 з тримання під вартою на домашній арешт, отримано письмову згоду власника житла за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_14 з метою того, щоб власник житла не зазнав обмежень своїх прав у разі обрання домашнього арешту щодо осіб, які мешкають в його житлі, застосовуючи цей запобіжний захід..

Також 04.07.2023 депутатом Остерської міської ради в присутності сусідів - свідків складено акт обстеження про встановлення факту проживання без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 родини ОСОБА_15 з 2013 року, в тому числі і ОСОБА_5 (а.с.13).

Отже захисник вважає, вказані вище обставини дають підстави вважати, що застосування щодо ОСОБА_5 виняткового за своєю суворістю запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не є необхідним, а тому, враховуючи повну відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, виконання покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а також те, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, письмову згоду власника житла, позитивні характеристики, вважає, що буде достатнім застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою і саме такий запобіжний захід забезпечить досягнення мети застосування запобіжних заходів та прав підозрюваного.

У судовому засіданні прокурор просив задовольнити клоптання, оскільки раніше встановлені ризики залишилися незмінними, а в клопотанні сторони захисту відмовити.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_10 просив задовольнити клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та підтримав клопотання про зміну йому запобіжного заходу, подане його захисником.

Захисники обвинуваченого ОСОБА_8 , ОСОБА_9 заперечували проти задоволення клопотання прокурора та вказали, що жоден ризик зазначений прокурором в клопотанні не доведений в судовому засіданні, подане клопотання про зміну запобіжного заходу підтримали.

Суд, вивчивши клопотання сторони обвинувачення та сторони захисту, заслухавши думку сторін, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до ухвали Бобровицького районного суду Чернігівської області від 07 серпня 2023 року запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою закінчується 06 жовтня 2023 року.

Відповідно до частин 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, зокрема: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, впливати на свідків , перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, наявність судимостей у обвинуваченого тощо.

Тобто, завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню.

Аналізуючи положення ст. 194 КПК України разом із загальними положеннями КПК України щодо судового провадження в суді першої інстанції, можна дійти висновку, що суд не надає оцінку наявності обґрунтованої підозри під час вирішення питання продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження. Бо такі дії передбачають оцінку доказів, яка може бути надана судом лише в нарадчій кімнаті на стадії ухвалення вироку. Зазначене свідчить про те, що на стадії судового розгляду суд не може робити висновок щодо обґрунтованості підозри чи то обвинувачення безпосередньо шляхом надання оцінки доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Цими відомостями, на думку суду, є висунуте в передбаченому законом порядку обвинувачення, яке є предметом дослідження суду наразі.

Отже, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування запобіжного заходу з огляду потреб судового провадження.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

Суд враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину,який згідно ст. 12 КК України віднесеного до категорії особливо тяжкого.

Обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому.Він кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Таким чином колегія суддів, відповідно до положень статей 177, 178 КПК України та практики Європейського Суду з прав людини з огляду на те, що прокурором у судовому засіданні доведено наявність обґрунтованості ризиків у кримінальному провадженні, передбачених ч. 1 ст. 177 цього Кодексу, ризики, передбачені у ч. 1 ст. 177 КПК України, які було враховано під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному на цей час не змінились, а також, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , покарання, яке йому загрожує в разі визнання його винуватим, особу обвинуваченого, приходить висновку, що обставини кримінального провадження свідчать про наявність високого ступеню ризиків, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення і таким чином негативно вплинути на хід судового розгляду та встановлення об`єктивної істини в даному кримінальному провадженні, а тому вважає достатніми підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Даних про наявність підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, ніж тримання під вартою, судом за результатом розгляду клопотань прокурора та сторони захисту не встановлено.

Докази, що обвинувачений не може утримуватись в умовах слідчого ізолятору суду не надані.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про доцільність продовження строку дії запобіжного заходу стосовно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою та відмови на даному етапі розгляду кримінального провадження стороні захисту у зміні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт. Будь-яких нових обставин, які не розглядалися та які б суттєво впливали на висновок щодо доцільності зміни запобіжного заходу, на поточний момент не виявлено.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 201, 331, 369-372, ст.376 КПК Українии , колегія суддів, -

у х в а л и ла :

Клопотання прокурора Козелецької окружної прокуратури ОСОБА_7 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР №120 222 3 від 13.12.2022 за обвинуваченням ОСОБА_5 за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України - задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави відносно ОСОБА_5 на 60 днів до 13 листопада 2023 року включно з утриманням його в державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» .

Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт обвинуваченому ОСОБА_5 , за п.7 ч.2 ст. 115 КК України залишити без задоволення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захисникам, прокурорам, представнику потерпілих та направити уповноваженій службовій особі у місця ув`язнення.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Бобровицький районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуюча суддя : ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3