Справа № 734/2211/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/491/23
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

13 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

їх захисників - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 15 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, раніше судимому, та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Бровари Київської області, зареєстрованому в АДРЕСА_2 ,раніше судимому, продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на шістдесят днів, до 14 липня 2023 року включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що розгляд кримінального провадження не завершений з об`єктивних причин, свідки недопитані, докази сторін обвинувачення та захисту не досліджені, ризики, які виправдовують тримання обвинувачених під вартою на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а підстав для скасування запобіжного заходу або заміни його на більш м`який суд не встановив.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 ухвалу суду просить скасувати та відмовити прокурору в задоволенні клопотання про продовження строку тримання його під вартою. Просить дослідити обставини, які свідчать про обґрунтованість пред`явленої йому підозри, дослідити клопотання прокурора на відповідність вимогам ст. 184 КПК України та звукозапис судового засідання.

Вказує на те, що ст. 199 КПК України, на яку послався прокурор у клопотанні, не передбачає звернення прокурора з клопотанням до суду, а лише до слідчого судді, крім того, клопотання має посилання на ст. 315 КПК, що не відповідає стадії судового розгляду, адже, відповідно до ч.2 ст. 331 КПК, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За своїм змістом клопотання не відповідає положенням ст. 184 КПК України, не містить короткого викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, не містить викладу обставин, які дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини.

Відсутність такої обов`язкової підстави застосування запобіжного заходу як наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення не давала прокурору підстави для того, щоб ініціювати звернення до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Клопотання прокурора не містить посилання на жодний доказ, суд під час розгляду клопотання також не дослідив жодних доказів та не допитав свідків. Без дослідження доказів, суд був позбавлений можливості встановити, а сторона захисту спростувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить всебічно та об`єктивно дослідити всі наведені стороною захисту обставини та інші переконливі фактичні вимоги та докази в залі суду, припинити зловживання владою службовими особами, державними службовцями, що призводить до підриву авторитету Держави України, Конституції України з основи якої всі інші закони.

Вказує на те, що під час судового засідання 15 травня 2023 року стороною захисту та особисто ним були надані факти про незаконне та упереджене штучне створення кримінального обвинувачення, злісну узурпацію колегією суддів з використанням своїх посад, яким вони лишають права на захист та доведення фактами невинуватості обвинувачених.

Захисник ОСОБА_9 в апеляційній скарзі ухвалу суду просить скасувати та обрати обвинуваченому ОСОБА_7 інший більш м`який вид запобіжного заходу, не пов`язаний із позбавленням волі.

Мотивує тим, що приймаючи рішення про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд не врахував, що прокурором не було надано Суду вмотивованих доводів та доказів наявності таких ризиків і необхідності тримання під вартою, в тому числі і його підзахисного ОСОБА_7 .

На теперішній час будь-яких ризиків,передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України не існує, або такі відпали з плином часу. Зокрема, досудове розслідування закінчене, матеріали кримінального провадження перебувають на розгляді в суді, отже, всі докази органом досудового розслідування зібрані, тому ні знищити, ні приховати їх сторона захисту та обвинувачені не мають можливості, потерпілий допитаний судом, свідки у провадженні відсутні, а доводи прокурора про те, що обвинувачені продовжать скоювати кримінальні правопорушення нічим не підтверджені. До того ж, ОСОБА_7 перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має дитину, хвору мати, мав неофіційну роботу, тобто має стійки соціальні зв`язки, що дає змогу прийти до висновків про неможливість і недоцільність переховування від суду.

Суд залишає без уваги клопотання сторони захисту про визнання недопустими ряду доказів у кримінальному провадженні, відмовляє в допиті свідків,яі можуть підтвердити алібі його підзахисного на час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення. Тобто, суд, не розглянувши всіх обставин по справі, не надавши їм правової оцінки, не врахувавши непричетність до вчинення правопорушення ОСОБА_7 , робить висновок про його винуватість.

Ухвала суду не відповідає вимогам закону, а тому підлягає скасуванню, оскільки докази, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є не належними та не допустимими у розумінні вимог ст.ст. 85-87 КПК. З наданих прокурором матеріалів чітко вбачається, що докази отримані внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження та погрози застосування такого поводження, та з порушенням права особи на захист.

Судове провадження триває довгий час, протягом якого захистом неодноразово заявлялись клопотання про зміну порядку дослідження доказів, який судом встановлений всупереч чинного законодавства,однак, клопотання відхилялись, як і клопотання про визнання доказів не допустимими, що приводить до порушення розумних строків і подальшого незаконного утримання осіб під вартою. Тобто, замість розгляду справи по суті,судом тільки продовжується строк тримання обвинувачених під вартою, що є катуванням.

Заслухавши доповідача, обвинувачених та їх захисників, які підтримали доводи поданих апеляційний скарг та наполягали на скасуванні ухвали суду, як такої, що винесена з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства та порушує права обвинувачених, прокурора, який заперечив проти доводів сторони захисту, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи всіх апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційні скарги обвинувачених та захисника залишити без задоволення.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу. Проте, це не означає, що прокурор і суд дублюють повністю положення процесуального закону, які застосовуються під час досудового розслідування, враховуються особливості судового розгляду кримінального провадження.

Тому, доводи апелянтів про відсутність у прокурора як сторони обвинувачення права звертатися з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, необхідність доводити обґрунтованість підозри, вручати завчасно копії матеріалів, якими підтверджується необхідність продовження дії запобіжного заходу, є помилковим тлумаченням процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, при продовженні строку тримання під вартою суд враховує виключно наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Питання обґрунтованості оголошеної підозри, тим більше, коли це питання є предметом судового розгляду, під час вирішення питання про продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу не розглядається.

Як убачається з матеріалів судового провадження, окрім іншого, ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачується у нападі з метою заволодіння майном потерпілого ОСОБА_12 , поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, який зазнав нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, за що передбачена кримінальна відповідальність, за ч. 3 ст. 187 КК України, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченими кримінально-карного діяння, та вказує на те, що розуміючи тяжкість покарання, за відсутності міцних і сталих соціальних зв`язків вони можуть ухилитися від суду.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно зазначив в ухвалі, що вказані прокурором ризики не зменшились та визнав їх такими, що виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою, і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на більш м`який.

Суд правильно встановив, що наведені у клопотанні прокурора доводи свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми саме на даному етапі судового розгляду, виключно з метою вирішення питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу, а не для визнання осіб винними чи для їх виправдання.

Крім того, судом вірно зазначено про те, що судовий розгляд не завершений з об`єктивних причин, не допитані свідки, не досліджені докази сторони захисту. Саме після дослідження всіх обставин та доказів у кримінальному провадженні може бути вирішене питання щодо обґрунтованості та допустимості доказів кожної зі сторін у кримінальному провадженні, надано їм оцінку та прийнято рішення про обставини, які вони доводять чи навпаки спростовують.

На час судового розгляду, даних які б вказували, що встановлені ризики зникли або ж зменшилися, не встановлено. Крім того, таких обставин не наводять у своїх апеляційних скаргах ні обвинувачені, ні захисник.

Твердження апелянтів про те, що суд не вирішив питання про визнання доказів, які стали підставою для затримання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та обрання їм міри запобіжного у виді тримання вартою, недопустими, чим порушив положення кримінального процесуального закону, не заслуговують на увагу.

Так, статтею 89 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що за загальним правилом питання допустимості доказів суд вирішує під час оцінки доказів у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Проте суд наділений повноваженнями визнати доказ недопустимим і під час судового розгляду з подальшими неможливістю або припиненням його дослідження в разі встановлення очевидної недопустимості такого доказу (ч. 2 ст. 89 КПК України).

Однак, стороною захисту не було наведено очевидної недопустимості вказаних доказів, які вони вважають недопустимим, що стало підставою для відмови у задоволенні клопотання та відкладення його вирішення до видалення суду до нарадчої кімнати, де суд матиме можливість надати оцінку вказаним стороною захисту фактам з огляду на інші докази та встановлені обставини.

Наразі, питання доведення винуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованого злочину «поза розумним сумнівом» не є предметом ні судового, ні апеляційного розглядів, оскільки вирішується питання виключно щодо доведеності обставин, які виправдовують подальше тримання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою.

Вказівка захисника про те, що суд відмовив у допиті свідків на підтвердження алібі ОСОБА_7 на час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, не є підставою для зміни запобіжного заходу обвинуваченому, як помилково вражає захисник.

Захисник знав, що в судовому засіданні можливий розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим (адже сам підготував клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний у виді особистого зобов`язання), тому мав можливість самостійно запросити свідка/свідків в судове засідання, користуючись своїм правом про рівні права сторін на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, як він на цьому наголошує в апеляційній скарзі.

Однак, таким своїм правом сторона захисту не скористалась, не використала всі гарантовані кримінальним процесуальним законом можливості для відстоювання своєї позиції про незаконність тримання обвинуваченого під вартою.

За відсутності в приміщенні суду свідків, про допит якого клопотав захисник, суд вірно відмовив у його виклику на даному етапі судового розгляду. При цьому, суд дав оцінку доводам сторони захисту про необхідність змінити ОСОБА_7 раніше обраний запобіжний захід на більш м`який, але знайшов їх необґрунтованими.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_13 та ОСОБА_7 підозрюються у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення, яке виразилось у нападі на особу із застосуванням насильства до потерпілого, яке є небезпечним для його життя і здоров`я, до того ж злочин вчинено за попередньою змовою групою осіб, при тому, що потерпілий зазнав нападу у власному будинку, від осіб, які раніше притягувались до кримінальної відповідальності, отже, саме в цьому полягає суспільний інтерес, що виправдовує відповідний відступ від загальної практики Європейського Суду щодо дотримання принципу презумпції невинуватості.

Твердження захисника ОСОБА_9 та його підзахисного про затягування судового розгляду з боку суду, який не розглядає кримінальне провадження,а лише продовжує строк дії запобіжного заходу, є безпідставними.

Так, під час судового розгляду стороною захисту ініційовані кілька клопотань про відвід складу суду та прокурору, також був заявлений самовідвід одним із захисників, що в результаті призвело до неефективного використання процесуального часу та суттєво затягнуло строки судового розгляду.

Отже, тривалий час судового розгляду кримінального провадження пов`язаний з процесуальною поведінкою саме сторони захисту, не є забаганкою з боку суду чи сторони обвинувачення, адже суд обмежений у процесуальному часі, з огляду на завантаженість судової системи іншими справами та кримінальними провадженнями.

Таким чином, належне обґрунтування доцільності продовження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-406, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 15 травня 2023 року про продовження обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строків тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4