УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 607/426/23

провадження № 51-2849ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2023 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 27 червня 2023 року, які постановлені в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001306, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чернихів Тернопільського (Зборівського) району Тернопільської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Суть питання

За вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2023 року ОСОБА_5 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 307 КК України - на строк 6 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; за ч. 3 ст. 307 КК України - на строк 9 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за те, що він при невстановлених обставинах, місці та часі, незаконно, а потім і повторно придбав 17 згортків обмотаних клейкою стрічкою, в яких містилися поліетиленові пакети на застібку із таблетками синього кольору МДМА (3,4-метилендіоксиметамфетамін), що відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено та, перебуваючи на вул. Поліська в м. Тернопіль, незаконно збув їх, закопавши у землю (загальна маса в перерахунку на діючу речовину становить 0,1187 грама, 0,1612 грама, 0,2092 грама, 0,2030 грама, 0,2523 грама, 0,1707 грама, 0,2334 грама, 0,2282 грама, 0,2307 грама, 0,2138 грама, 0,2124 грама, 0,1776 грама, 0,2583 грама, 0,2247 грама, 0,26416 грама, 0,2464 грама, 0,20.84 грама відповідно).

Крім цього, ОСОБА_5 , незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - МДМА (3,4-метилендіоксиметамфетамін), особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - «PVP» (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін та особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс (марихуана), які почав зберігати з метою збуту в коморі (підсобному приміщенні), яке знаходиться по АДРЕСА_2 , які 05 вересня 2022 року було виявлено та вилучено із картонної коробки, що знаходилась у дерев`яній лавці, а саме:

54 згортки обмотаних клейкою стрічкою, в яких містились поліетиленові пакети на застібку із двома таблетками синього кольору, в яких містився МДМА (3,4-метилендіоксиметамфстамін), який відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, загальна маса якої в перерахунку на діючу речовину становить 13,6131 грама;

21 згорток обмотаний клейкою стрічкою, в яких містились поліетиленові пакети на застібку із порошкоподібною речовиною білого кольору, яка є психотропною речовиною, обіг якої заборонено - «PVP» (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он, 2- pyrroliditiovalerophenone), загальна маса якої в перерахунку на діючу речовину становить 15,1622 грама;

43 згортки обмотаних клейкою стрічкою, в яких містились поліетиленові пакети на застібку із порошкоподібною речовиною білого кольору, яка є психотропною речовиною, обіг якої обмежено - амфетамін, загальна маса якої в перерахунку на діючу речовину становить 9,84269 грама;

паперовий згорток білого кольору в якому знаходилась речовина рослинного походження зеленого кольору, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс (марихуана) загальна маса, якого в перерахунку на суху речовину становить 1,0188 грама.

Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 27 червня 2023 року залишив вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_5 без змін.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, захисник звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного його підзахисному покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даними про його особу через суворість, просить змінити рішення місцевого і апеляційного судів в частині визначеного засудженому покарання шляхом пом`якшення йому покарання до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На обґрунтування своїх вимог захисник указує на те, що при призначенні його підзахисному покарання суди першої і апеляційної інстанцій безпідставно не застосували до нього положення ст. 69 КК України, оскільки наявні обставини, які в своїй сукупності та співвідношенні, на думку сторони захисту, істотно знижують ступінь тяжкості вчинених засудженим злочинів, а саме: щире каяття, визнання вини, наявність на утриманні малолітнього сина та матері похилого віку. Також вказує на позитивну характеристику засудженого з місць позбавлення волі.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, кримінально-правової оцінки його дій за ч. 2 і ч. 3 ст. 307 КК України відповідно до вимог ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) Верховний Суд не перевіряв, оскільки законність та обґрунтованість судових рішень у цій частині захисником не оскаржується.

Твердження в касаційній скарзі сторони захисту стосуються невідповідності призначеного засудженому покарання тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та його особі через суворість і є безпідставними з огляду на таке.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Разом із тим, як уже раніше зазначав Верховний Суд, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 12 липня 2018 року у справі № 745/398/16-к).

Відповідно до положень ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію між визначеним судом хоча й у межах відповідної санкції статті видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання (див. постанови Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 740/5424/15-к, від 05 лютого 2019 року у справі № 753/24474/15-к та інші).

Як слідує з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, який раніше не судимий, за даними облікової документації не перебуває на обліку в лікарів психіатра та нарколога, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, його вік, стан здоров`я, конкретні обставини справи. При цьому суд визнав щире каяття, наявність на утриманні малолітнього сина та матері похилого віку і визнання обвинуваченим вини - обставинами, що пом`якшують покарання, а обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд не встановив.

Також, суд врахував відношення обвинуваченого до вчинених ним кримінальних правопорушень, негативну оцінку своїх дій, прагнення стати на шлях виправлення та обіцянки не допускати в майбутньому вчинення протиправних дій.

Зважаючи на вищевказане та враховуючи особу обвинуваченого, а також оцінюючи обставини кримінального правопорушення, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК України, і дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_5 мінімального покарання передбаченого санкцією статі більш тяжкого злочину, за які його засуджено.

Крім того місцевий суд у своєму рішенні зазначив, що не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 положень ст. 69 КК України.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду, сторона захисту подала апеляційну скаргу, в якій наводила доводи щодо невідповідності призначеного покарання ОСОБА_5 тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень внаслідок суворості, які за змістом та суттю є аналогічні доводам, викладеним захисником у касаційній скарзі.

Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку цей суд перевірив усі посилання й доводи, викладені захисником у згаданій апеляційній скарзі, і, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку місцевого суду, в частині призначення засудженому покарання, вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення.

Так, апеляційний суд дійшов висновку, що оскільки судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання враховано тяжкість вчинених злочинів, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про його особу, в тому числі і ті, на які захисник посилається в поданій апеляційній скарзі, то законних підстав для застосування положень ст. 69 КК України та призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, колегія суддів не вбачає.

Крім того, апеляційний суд взяв до уваги 18 епізодів злочинних дій ОСОБА_5 у сфері незаконного обігу наркотичних та психотропних речовин, виявлених слідством та визнаних судом доведеними, та обсяг вилучених працівниками поліції небезпечних психотропних речовин, який є великим та особливо великим.

При цьому обвинувачений визнаний судом винним в активних протиправних діях, спрямованих на збут цих речовин, а тому суд врахував підвищену суспільну небезпеку таких дій, розповсюдження обвинуваченим наркотичних засобів та психотропних речовин широкому колу осіб, руйнівний вплив таких речовин на фізичне та психічне здоров`я кінцевих споживачів, що дало суду підстави для призначення ОСОБА_5 покарання у межах санкцій статей КК України, що передбачає покарання за вчинені злочини без застосування положень ст. 69 КК України.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що вирок суду першої інстанції, залишений без змін апеляційним судом, у частині призначеного засудженому ОСОБА_5 покарання відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Підстав вважати призначене ОСОБА_5 покарання явно несправедливим через суворість Верховний Суд не вбачає, як і не вбачає підстав для застосування ст. 69 КК України та призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Посилання захисника на наявність в його підзахисного на утриманні малолітнього сина та матері похилого віку, як на підставу можливого пом`якшення останньому призначеного покарання, на думку Верховного Суду є недоречними, адже наявність у нього на утриманні цих осіб не може істотно знижувати ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, і як слідує з вироку місцевого суду стосовно ОСОБА_5 , не завадило йому вчиняти кримінальні правопорушення.

Крім того, Верховний Суд вважає, що позитивна характеристика засудженого з місць позбавлення волі не є вирішальним фактором при призначенні судом виду і розміру йому покарання.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, оскільки із касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2023 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 27 червня 2023 року стосовно ОСОБА_5 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3