Справа № 369/2455/23
Провадження №1-кс/369/536/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2023 року м. Київ

Слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах власника арештованого майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000653 від 07.06.2022 року,-

В С Т А Н О В И В :

До Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшло вищевказане клопотання, яке мотивовано тим, що 7 жовтня 2022 року слідчий суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області розглянув клопотання слідчого Уманського РУП ГУНП в Черкаській області про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000653 від 07.06.2022 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Ухвалою суду було вирішено накласти арешт на майно у кримінального провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000653 від 7.06.2022 року, а саме: на автомобіль Audi A3 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_4 з метою забезпечення збереження речових доказів та запобігання можливості його подальшого відчуження, приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення.

Постановою Уманської окружної прокуратури від 26.12.2022 визначено підслідність кримінального провадження №0000653 від 07.06.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України - за СВ Бучанського РУП ГУНП у Київській області та матеріали вказаного кримінального провадження було направлені до СВ Бучанського РУП ГУНП у Київській області.

Як вбачається з матеріалів провадження за клопотанням слідчого, власник майна ОСОБА_4 не має статусу підозрюваного у кримінальному провадженні №0000653, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, а отже не є суб`єктом ст. 170 КПК України, на підставі чого правових підстав для накладення арешту на майно, яке перебувало в його власності, немає.

Крім того, визначаючи правову підставу для накладення арешту на майно, слідчий суддя, в постановленій ним ухвалі, вказав, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином, може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Проте зі змісту норм глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження. Слідчий в клопотанні про арешт майна, взагалі не обґрунтував, яким саме чином вказане майно, що належить ОСОБА_4 і якого не повідомлено про підозру у даному кримінальному провадженні, має відношення до кримінального провадження, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, з урахуванням того, що останній придбав автомобіль марки Audi A3 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 17.10.2021 року № 8046/2021/2861398, оформленого в порядку визначеному законодавством, а саме шляхом звернення до територіального сервісного центру МВС. Згідно даному договору продавцем являвся ОСОБА_5 , а покупцем був ОСОБА_4 .. П. 1.1. договору передбачений обов`язок продавця передати у власність покупця вищевказаний автомобіль. Він зазначає про те, що на момент оформлення правочину автомобіль був розмитнений і офіційно знаходився у власності продавця. Відповідно до п. п. 1.2. , 3.1. продавець гарантує, що майно, яке є предметом продажу за даним договором, належить йому на праві власності, не обтяжене арештом, у розшуку, заставі не перебуває, не являється предметом спору в суді. Ціна транспортного засобу складає 400000 (чотириста тисяч) грн.

Після оформлення правочину ОСОБА_4 отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на законних підставах.

Таким чином, твердження слідчого, що даний автомобіль належить ОСОБА_6 не відповідають дійсності. В даному випадку власник майна, а саме ОСОБА_4 не має жодного відношення до даних осіб і є добросовісним набувачем майна, яке придбав у законний спосіб.

Даний автомобіль використовується власником в побутових цілях.

Стаття 98 КПК України, в свою чергу, підкреслює, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Ані в клопотанні слідчого, ані в ухвалі слідчого судді не вказано, які конкретно відомості, сліди містить вищевказаний автомобіль, а також яким чином може вказане майно бути використане як знаряддя вчинення злочину та бути предметом вчинення злочину. Жодними доказами, що вказаний транспортний засіб здобутий злочинним шляхом, чи був об`єктом кримінального правопорушення не доведено, а відтак він не має ознак речового доказу, визначених у ст. 98 КПК України.

З урахуванням викладеного, у даному кримінальному провадженні не доведено необхідності у накладенні арешту на майно, що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України мало стати підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Враховуючи наведене, адвокат ОСОБА_3 в інтересах власника арештованого майна ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту майна.

У судове засідання представник заявника не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд клопотання без участі.

У судове засідання прокурор та слідчий не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

09.08.2023 року до канцелярії суду від заступника начальника ВП - начальника СВ ВП № 1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_7 надійшли матеріали кримінального провадження № 0000653 від 07.06.2022 року.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання про скасування арешту майна та додані до нього матеріали, вважає, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення,пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння,що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З огляду на приписи п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слід зазначити, що подальший арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право заявника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

З огляду на викладене та враховуючи той факт, що на даний час не вбачається потреби досудового розслідування, які виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, яка володіє вказаним майном на законних підставах. Також слідчий суддя бере до уваги той факт, що ніяких слідчих дій з вилученим майном не проводиться, що свідчить про тривале та необґрунтоване обмеження законних прав власника майна. Розумність та співрозмірність обмеження права власності законного власника вказаного майна суперечить завданням кримінального провадження. Зазначений захід забезпечення кримінального провадження порушує права заявника, оскільки призводить до надмірного обмеження прав, тому вказаний арешт підлягає скасуванню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 131, 170, 174 КПК України, слідчий суддя постановив -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах власника арештованого майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000653 від 07.06.2022 року - задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07.10.2022 року у справі № 705/2832/22, а саме: на автомобіль Audi A3 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_4 з метою забезпечення збереження речових доказів та запобігання можливості його подальшого відчуження, приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1