Справа №950/82/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_9
Номер провадження 11-кп/816/999/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія - Сексуальне насильство
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у режимі відеоконференції у залі суду в місті Сумикримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 05 квітня 2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 153, ч. 6 ст. 153, ч. 1 ст. 125, ч. 3 ст. 369, ч. 1 ст. 343 КК України.

У рамках даного кримінального провадження прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який закінчується 15 квітня 2023 року, мотивуючого його тим, щораніше заявлені ризики, передбачені п. 1, п. 3, п. 4, п. 5 ст. 177 КПК України, існують та не зменшились і більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку останнього.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 05 квітня 2023 року клопотання прокурора було задоволено. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 02 червня 2023 року включно без визначення розміру застави.

Не погодившись з таким судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду запеляційною скаргою, в якій просить вказану ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 застосувавши більш м`який запобіжний захід.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що саме лише обвинувачення у вчиненні злочину та суворість передбаченого нормами КПК України покарання не є підтвердженням ризику переховування від органів досудового розслідування. Крім того даний ризик не підтверджений жодним доказом: заявами обвинуваченого чи показаннями свідків про намір переховуватися, зміна місця проживання, придбання квитків чи будь-чим іншим.

Досудове розслідування кримінального провадження завершено, обвинувальний акт складено, тобто всі необхідні слідчі дії проведено, у тому числі свідки допитані. Доказів наявності погроз чи спроби впливати на свідків та потерпілих, стороною обвинувачення не було надано. Потерпіла та її законний представник проживають в іншому місці, територіально віддаленому від м. Суми.

Наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення не може свідчити лише про наявність обвинувачення. Відсутня явна обґрунтована небезпека вчинення обвинуваченим інших правопорушень.

На думку сторони захисту, навіть за умови доведення вищезазначених ризиків, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту може повністю їм запобігти. Оскільки не залишаючи житло цілодобово або у певний час доби, обвинувачений не міг би фізично вчинити будь-які дії, спрямовані на реалізацію ризиків. Обвинувачений виховує та утримує доньку, має стійкі соціальні зв`язки, за станом здоров`я потребує лікування та реабілітації.

Відповідно, клопотання прокурора є необґрунтованим та підлягає відмові у задоволенні.

Заслухавши доповідь головуючого - судді щодо змісту оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги, захисника ОСОБА_6 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги - заперечував, просив ухвалу суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючист.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Задовольняючи клопотання прокурора, подане в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 153, ч. 6 ст. 153, ч. 1 ст. 125, ч. 3 ст. 369, ч. 1 ст. 343 КК України, про продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились і існують з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, а саме, що останній не має офіційних та стабільних джерел доходів, раніше судимий, у кримінальному провадженні заявлені цивільні позови, а тому,висновок суду про те, що неможливо запобігти вказаним ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, є вмотивованим і з таким висновком погоджується і колегія суддів.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, на що звернув увагу суд першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що потерпілі та свідки вже допитані судом, тому відсутній ризик впливу обвинуваченого на них, розглядались судом першої інстанції і вірно зазначено, що у даному кримінальному провадженні судовий розгляд не завершений, тому існує ризик перешкоджання кримінальному провадженню шляхом незаконного впливу на потерпілих та свідків з метою зміни показань останніх на користь обвинуваченого, з чим погоджується колегія суддів.

Згідно практики ЄСПЛ, тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З врахуванням того, що злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості, у вчиненні яких, обвинувачується ОСОБА_7 , становлять небезпеку для суспільства, в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав є виправданим продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що стороною захисту не надано доказів, зокрема висновків лікарів тощо, які б свідчили про наявність у ОСОБА_7 таких захворювань, які б унеможливлювали тримання його під вартою, і що тримання обвинуваченого під вартою може негативно відобразитись на стані його здоров`я.

Крім того, враховуючи відсутність у обвинуваченого сталого джерела до існування, заробітку, наявність судимостей за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 369 КК України, є об`єктивні підстави вважати, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 має асоціальну спрямованість. Останній може вчинити нове кримінальне правопорушення за умови обрання стосовно нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, виховує та утримуєдоньку не заслуговують на увагу, оскільки враховуючи обставини провадження, не можуть бути безумовною підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й домашнього арешту.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 05 квітня 2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3