Дата документу 04.04.2023Справа № 554/3967/21
Провадження № 1-кс/554/1211/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2023 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника заявника адвоката ОСОБА_3 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві скаргу ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу (із дислокацією у м.Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 29 листопада 2022 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0001881,-

В С Т А Н О В И В :

19 січня 2023 року до суду надійшла скарга ОСОБА_4 на рішення слідчого, в порядку ст. 303 КПК України в якій він просить скасувати постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу (із дислокацією у м.Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 29 листопада 2022 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0001881 внесеному до ЄРДР 08.12.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 382 КК України.

В обґрунтування скарги ОСОБА_4 посилається на ті обставини, що ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001881 за ч.3 ст. 382КК України, внесеного до ЄРДР 08.12.2020 року.

Зазначає, що 02 січня 2023 року він отримав копію постанови слідчого від 29 листопада 2022 року про відмову у визнанні потерпілим у вказаному кримінальному провадженні. У постанові слідчий зазначив, що ОСОБА_4 не було надано належного обґрунтування завдання йому кримінальним правопорушенням моральної, фізичної чи майнової шкоди, а також доказів цього. Із вказаним рішенням заявник не погодився, вказує на невідповідність постанови вимогам КПК України, оскільки, на його думку, вона складена неналежним чином, не обґрунтована та не вмотивована. Вона не містить правового обґрунтування щодо відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_4 з посиланням на докази, які здобуті в результаті слідчих дій в установленому порядку. Тому вважає, що його клопотання слідчим не було розглянуто у визначений законом спосіб. З цих підстав просить задовольнити вимоги поданої скарги.

Заявник ОСОБА_4 у судове засідання, не з`явився, про день, час та місце розгляду скарги повідомлявся завчасно та належним чином, на адресу суду заявник та його представник надали письмові заяви про розгляд скарги без участі скаржника, але за участю представника, адвоката ОСОБА_3 .

За таких обставин, ураховуючи процесуальні строки розгляду та наявність волевиявлення заявника, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу без участі заявника, оскільки представництво інтересів ОСОБА_4 у судовому засіданні здійснюється його адвокатом.

Представник заявника адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні вимоги скарги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити з підстав, зазначених у скарзі.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого, прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши представника заявника, вивчивши суть скарги та дослідивши долучені до неї матеріали, слідчий суддя дійшов до таких висновків.

Положеннями ст. 24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України.

Зокрема, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Як видно зі змісту поданої скарги, заявник ОСОБА_4 просив залучити його як потерпілого в рамках кримінального провадження № 0001881 від 08.12.2020 року.

Установлено і це вбачається із представлених суду документів, що на даний час в провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, перебуває кримінальне провадження № 0001881.

29 листопада 2022 року постановою старшого слідчого Першого слідчого відділу (із дислокацією у м.Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 відмовлено у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні № 0001881 від 08.12.2020 рокуза ознаками ч.3 ст. 382 КК України.

Копію вказаної постанови отримано заявником 02 січня 2023 року, про що зазначено останнім за змістом скарги, і чого не було спростовано протягом розгляду скарги.

Оскаржувана постанова слідчого мотивована, зокрема тим, що ч. 5 ст. 55 КПК України передбачені випадки відмови у визнанні особи потерпілим, оскільки вказана норма не слугує гарантією безпідставного набуття статусу потерпілого. Таким чином, КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Процесуальною підставою для прийняття такого рішення є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, які не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України. Аналізуючи склад кримінального правопорушення, яке є предметом розслідування, виходячи із визначення поняття потерпілого, яке міститься у ст. 55 КПК України, слідчий дійшов до висновку, що на момент подання заяв ОСОБА_4 про кримінальне правопорушення, шкода вже повинна бути завдана останньому від кримінального правопорушення. Зі змісту заяв ОСОБА_4 про кримінальні правопорушення, за якими були внесені відомості до ЄРДР, не вбачається жодного належного обґрунтування, що кримінальними правопорушеннями йому завдано моральну, фізичну або майнову шкоду, та в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які б підтверджували відповідні обставини. На підставі викладеного, дійшов до висновку про відмову у визнанні заявника потерпілим.

Ураховуючи наведені заявником обставини, враховуючи його незгоду із рішенням слідчого про відмову у визнанні потерпілим, та аналізуючи на предмет законності оскаржувану постанову, слідчий суддя зазначає про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Частиною 5 статті 55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Таким чином, чинний КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Процесуальною підставою для прийняття такого рішення є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України.

«Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч. 1 ст. 55 КПК України (наприклад, заподіяння особі моральної шкоди як представнику певної частини суспільства; заподіяння моральної шкоди юридичній особі); неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

При визначенні шкоди, як підстави для визнання особи потерпілим, необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням, тобто повинен існувати прямий зв`язок, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Отже, законодавцем чітко визначено статус потерпілого у кримінальному провадженні та визначено момент виникнення прав та обов`язків потерпілого.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Водночас, заявником ОСОБА_4 до скарги не надано будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили, що на момент звернення із заявами про вчинення кримінального правопорушення йому дійсно завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, як це передбачено ч. 1 ст. 55 КПК України.

Заявником не зазначено, в чому полягає спричинена йому шкода, а також не надано до суду жодного підтвердження таких аргументів, що засвідчували б очевидні ознаки спричинення йому шкоди, імовірних душевних страждань, переживань або фізичних страждань тощо, в розумінні положень ч. 1 ст. 55 КПК України. Такі відомості відсутні й на момент розгляду скарги.

Окрім цього, зважаючи на відомості про кримінальні правопорушення, які внесені до ЄРДР за відповідними заявами, заявником не наведено конкретних фактів та достатніх даних щодо заподіяння йому шкоди нібито кримінальними правопорушеннями, що є обов`язковою передумовою для визнання особи потерпілою, а відтак, відсутні законні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Враховуючи наведене, а також обставини, які зазначені ОСОБА_4 щодо залучення його до кримінального провадження як потерпілого, та доводи скарги, то останній на даний час в силу положень ст. 55 КПК України не є потерпілим у кримінальному провадженні.

Отже, набуття особою статусу потерпілого за відсутності встановленого обґрунтованого підтвердження завданої шкоди, на даному етапі досудового розслідування є необґрунтованим та передчасним. Сама по собі незгода заявника із процесуальними рішеннями та діями правоохоронних органів у його кримінальній справі не свідчить про набуття статусу потерпілого в ініційованих ним кримінальних провадженнях, що пов`язані із процедурою розслідування діянь, за які його засуджено, і вирок набрав законної сили.

В даному контексті, варто враховувати, що вироком апеляційного суду Полтавської області від 09 червня 2005 року ОСОБА_4 визнано винним за п. п. 4, 10 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст.152, ч. 2 ст. 15 п. п. 1, 9 ч. 2 ст. 115 КК України. Ухвалою Верховного суду України від 27 жовтня 2005 року вирок апеляційного суду Полтавської області від 09 червня 2005 року залишено без змін. Ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 28 березня 2019 року касаційну скаргу захисників ОСОБА_4 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах засудженого задоволено частково, зокрема, з мотивувальної частини вироку виключено посилання як на доказ на протокол явки з повинною ОСОБА_4 від 09 травня 2004 року. В іншій частині вирок залишено без змін.

Разом із тим, слідчим суддею встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001881 не завершене, наразі триває, що передбачає проведення необхідних слідчих та процесуальних дій, та в подальшому не позбавляє заявника можливості реалізувати свої права в порядку ст. 55 КПК України.

Наведене також свідчить, що заявником передчасно ініційовано питання про залучення як потерпілого в розумінні вимог КПК України, оскільки на даний час, за вказаних обставин та здобутих матеріалів, виключена можливість однозначно дійти до висновку про заподіяння будь-якої шкоди особі у вказаному кримінальному провадженні.

Таким чином, доводи скарги ОСОБА_4 та його представника щодо допущення слідчим порушень вимог ст. 55 КПК України є необгрунтованими, переконливих аргументів для протилежних висновків суду матеріали скарги не містять. Твердження заявника протягом розгляду скарги жодними доказами не підтверджені, тоді як наявність численних заяв, клопотань та скарг не є таким підтвердженням, як помилково вважає заявник, а тому слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність вимог скарги щодо протиправності рішення слідчого.

За змістом ч. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

Дослідивши оскаржувану постанову, слідчий суддя дійшов до переконання, що вона винесена правомірно, із дотриманням положень ст. 110 КПК України в частині зазначення змісту обставин, які стали підставами для прийняття постанови, мотивів прийняття постанови, їх обґрунтування, навівши достатньо вагомі підстави та мотиви для такого рішення з посиланням на положення КПК України.

Виходячи зі змісту оскаржуваного рішення, його прийняттю передувало проведення аналізу обставин провадження, які мають значення для правильного вирішення вимог заявлених клопотань, а викладені у ньому висновки є такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства, постанова слідчого в цілому відповідає вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, позаяк належних і допустимих доказів протилежного суду не представлено.

Таким чином, на момент розгляду скарги встановлено та підтверджується наявними матеріалами, що зазначене в скарзі та ініційоване ОСОБА_4 питання вирішене у передбачений законом спосіб, про що прийнято обґрунтоване рішення щодо відмови у визнанні заявника потерпілим у зв`язку з безпідставністю. За результатами такого розгляду заявника повідомлено, направлено вказану вище постанову, що узгоджується з наведеними вище нормами закону.

З огляду на вищезазначене, слідчий суддя вважає, що вказаним процесуальним рішенням слідчого щодо відмови у визнанні потерпілим не порушено гарантій заявника щодо рівності прав, як учасника кримінального провадження, та на реалізацію своїх процесуальних прав на розгляд його звернень тощо.

Разом із тим, у подальшому заявник, як учасник кримінального провадження, наділений відповідним обсягом процесуальних прав, не позбавлений можливості реалізувати їх у порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про відмову у задоволенні скарги.

Отже, доводи скарги щодо допущення слідчим порушень вимог ст. 110 КПК України є необґрунтованими, переконливих аргументів для протилежних висновків суду матеріали скарги не містять, твердження заявника протягом розгляду скарги достатніми доказами не підтверджені, а тому слідчий суддя приходить до висновку щодо безпідставності вимог скарги про скасування рішення слідчого.

Крім того, як у матеріалах скарги, так під час розгляду скарги заявником скарги не доведено, що постанова слідчого є необґрунтованою та незаконною.

Таким чином, проаналізувавши наведені у скарзі доводи, повно і всебічно оцінивши обставини провадження, які відомі на час розгляду скарги, наявні матеріали та докази з точки зору їх достатності і взаємного зв`язку, керуючись законом, слідчий суддя дійшов до висновку, що у задоволенні вимог поданої скарги потрібно відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 22, 24, 55, 110, 220, 303-309, 370, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу (із дислокацією у м.Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 29 листопада 2022 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0001881, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1