Справа № 937/4933/21
Провадження № 1-і/333/70/23
УХВАЛА

17 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя в режимі відеоконференції клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого за ч.2 ст.194 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду №49/0/9-22 від 14.09.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Запорізької області», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, підсудність Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області змінено та визначено за Комунарським районним судом м. Запоріжжя.

06.04.2023 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя від обвинуваченого ОСОБА_4 надійшло клопотання про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, яке обґрунтоване таким.

У Мелітопольському міськрайонному суді Запорізької області на розгляді перебувало кримінальне провадження за його обвинуваченням на ч.2 ст.194 КК України. На цей час м. Мелітополь є тимчасово окупованою територією, матеріали вказаного провадження разом з усіма документами залишилися там і доступ до них відсутній. Ризики на цей час суттєво зменшилися, так як усі потерпілі та свідки залишилися у м. Мелітополі. Ввін розуміє, що на цей час прокурором неможливо довести його вину, тому у нього і відсутні підстави переховуватися від правоохоронних органів та суду. Просить врахувати, що він вже тривалий час знаходиться під вартою і з лютого 2022 року йому тільки продовжують строки тримання під вартою без будь-якого розгляду по суті.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтримав своє клопотання, зазначивши, що у нього є товариш, який проживає у м. Запоріжжі і погоджується на те, щоб він там проживав певний час.

Захисник ОСОБА_5 повністю підтримав клопотання обвинуваченого, зазначивши, що ОСОБА_4 майже два роки знаходиться під вартою. На цей час судові засідання вже рік не проводяться, так як кримінальне провадження залишилося у Мелітопольському міськрайонному суді Запорізької області, а прокурор не надає до суду жодних доказів, що на цей час продовжують існувати такі ризики, наявність яких унеможливлює застосувати до обвинуваченого іншого, менш суворого запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавленням волі.

Прокурор заперечувала проти задоволення клопотання ОСОБА_4 та зазначила, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували на час застосування даного запобіжного заходу та його продовження, а саме залишаються актуальними ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні та вчинення інших кримінальних правопорушень.

На клопотання обвинуваченого у судовому засіданні надав пояснення ОСОБА_6 , який зазначив, що він ОСОБА_4 знає тривалий час. Він також певний час перебував у СІЗО, але потім його звільнили. У грудні 2022 року він з тимчасово окупованого м. Мелітополя переїхав до Запоріжжя та почав проживати як ВПО за адресою: АДРЕСА_1 . За оренду платить 3000 грн. щомісячно, йому держава надає соціальну допомогу у розмірі 2000 грн. та він неофіційно влаштувався на роботу на фірму, де ремонтує тракторні запчастини і отримує за цю роботу 500 грн. щоденно. Він не заперечує, якщо ОСОБА_4 буде проживати разом з ним, крім того він домовився з керівництвом фірми, де працює, щоб ОСОБА_4 також взяли на роботу.

Розглянувши клопотання обвинуваченого про заміну запобіжного заходу, заслухавши думку прокурора, доводи обвинуваченого та його захисника, вивчивши надані матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого.

Відповідно до ч.1 ст.201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Частиною 5 ст.201 КПК України передбачено, що суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися судом.

Судом встановлено, що 10.03.2023 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя було розглянуто клопотання прокурора по даному кримінальному провадженню щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , яке було задоволено і останньому було продовжено строк тримання під вартою до 09.05.2023 року. Тобто, підстави залишати без розгляду клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу у порядку ч.5 ст.201 КПК України, відсутні.

Під час судового розгляду також суд встановив, що на розгляді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження №0000404, відомості про яке внесені до ЄРДР 07.04.2021 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України. Матеріали кримінального провадження залишилися у м. Мелітополі, Запорізької області, який на цей час є тимчасово окупованої РФ територією.

ОСОБА_4 був затриманий у порядку ст.208 КПК України 13.04.2021 року за підозрою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України.

Ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13.04.2021 року ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 11.06.2021 року.

31.05.2021 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 по кримінальному провадженню №0000404, відомості про яке внесені до ЄРДР 07.04.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України був направлений до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, ухвалою якого від 10.06.2021 року було призначено судовий розгляд вказаного кримінального провадження та застосовано до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 09.08.2021 року.

У подальшому, строк запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 продовжувався Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, Томаковським районним судом Дніпропетровської області та Комунарським районним судом м. Запоріжжя (востаннє - 10.03.2021 року).

ОСОБА_4 пояснив, що потерпілою у кримінальному провадженню за ч.2 ст.194 КК України є його бабуся. Свою вину він визнавав частково, так як не заперечує проти обставин, але у його діях був відсутній умисел. В результаті пожежі, ніхто не постраждав.

На думку суду, прокурор довів наявність фактів, зміст яких переконав суд у тому, що обвинувачений ОСОБА_4 міг вчинити кримінальні правопорушення, вказане в обвинувальному акті. Доводи обвинуваченого про недоведеність його винуватості та неправильної кваліфікації дій останнього, обов`язково будуть перевірятися в ході судового розгляду у встановленому законом порядку.

При вирішенні питання про зміну такого запобіжного заходу як тримання під вартою ОСОБА_4 , суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченого (раніше судимий - 19.03.2021 року за ч.ч. 1,2,3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки, тобто фактично події, зазначені в обвинувальному акті відбувалися у момент іспитового строку ОСОБА_4 ), до затримання мав постійне місце мешкання та проживання), його майновий стан (до затримання офіційно не працював), наявність соціальних зв`язків (має батьків, родичів, які знаходяться на тимчасово окупованій РФ території - у м. Мелітополі).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинувачених під час розслідування злочинів (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

ОСОБА_4 до затримання постійно проживав та був зареєстрований у м. Мелітополі, Запорізької області, який на цей час знаходиться на тимчасово окупованій території, його батьки також проживають на вказаній території і близьких родичів та знайомих, які проживають на території, підконтрольній Україні, обвинувачений не має. На цей час, незважаючи на введення в Україні воєнного стану, обмеження у виїзді чоловіків за кордон, суд вважає, що в даному випадку зберігається ризик переховування ОСОБА_4 від суду.

Крім того, на думку суду зберігається і ризик вчинення кримінального правопорушення, так як обвинувачений до його затримання офіційно не працював, і на цей час не має постійного джерела доходу.

Отже, при аналізі пояснень учасників судового засідання, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, факти, встановлені у судовому засіданні, особистість обвинуваченого, вважаю, що на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду та можливість вчинення кримінального правопорушення. Інші ризики вважаю, що не були доведені прокурором під час судового засідання.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Зогландт проти Недерландів» важливо брати до уваги та належно оцінювати особливості справи, про яку йдеться. І продовження під вартою можливе лише за наявності істинного суспільного інтересу, який враховує той факт, що обвинувачений ще не визнаний винним, та переважає правило про повагу на свободу обвинуваченого.

Суд враховує, що у даному кримінальному провадженню мається суспільний інтерес, водночас, строк тримання під вартою обвинуваченого, на думку суду, вже знаходиться поза межами розумного строку та суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки порушує принцип поваги до особистої свободи.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , суд вважає, що вказані вище ризики відносно останнього дійсно продовжують існувати, але вони зменшилися до того рівня, коли можливо застосувати інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, у даному випадку - домашній арешт у нічний час з метою надання обвинуваченому можливості влаштуватися на роботу та отримувати постійне джерело доходів на своє утримання.

Суд погоджується з позицією сторони захисту, що згідно практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строків тримання під вартою, ґрунтується на презумпції, що з перебігом судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Зменшення встановлених ризиків судом вбачається із сукупності певних обставин: обвинувачений ОСОБА_4 знаходиться під вартою більше двох років без ухвалення жодного остаточного судового рішення у кримінальному провадженні; починаючи з лютого 2022 року судові засіданні по даному кримінальному провадженню відбувалися лише для розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_4 ; за цей час жодних дій, які б перешкоджали кримінальному провадженню з боку ОСОБА_4 встановлено не було; свою вину він визнає частково, мається можливість проживати у м. Запоріжжі та влаштуватися на роботу (згідно пояснень ОСОБА_7 ).

Також, суд враховує, що на даний час відсутня найближча можливість продовжувати судовий розгляд у повному обсязі по даному кримінальному провадженню, враховуючи відсутність матеріалів кримінального провадження для подальшого судового розгляду та відсутність звернення сторони обвинувачення з клопотанням про відновлення матеріалів даного кримінального провадження.

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжких та особливо тяжких злочинах та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказані злочини, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Прокурором у даному випадку у судовому засіданні відносно ОСОБА_4 не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів (крім тримання під вартою) не здатний досягти дієвості даного кримінального провадження, тобто не наведено жодних доводів, які б давали підстави вважати, що внаслідок застосування ОСОБА_4 запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі (у даному випадку домашнього арешту), останній не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

Таким чином, враховуючи вказані обставини, на думку суду, клопотання обвинуваченого та його захисника про заміну запобіжного заходу підлягає задоволенню. Суд вважає за можливе застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період з 20 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступної доби з перебуванням останнього за адресою: АДРЕСА_1 по 15.06.2023 року (включно) без застосування електронного засобу контролюз обов`язками, передбаченими ч.5 ст. 194 КПК України: прибувати до судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження за першою вимогою; не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне; повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання.

Керуючись ст. ст. 7-9, 176, 177, 180, 183, 372, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу - задовольнити частково.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,запобіжний захід у виді домашнього арешту з перебуванням останнього за адресою: АДРЕСА_1 у період з 20 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступної доби строком по 15.06.2023 року (включно) без застосування електронного засобу контролю.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) прибувати до судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження за першою вимогою;

2) не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження;

3) повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання.

Обвинуваченого ОСОБА_4 звільнити з під-варти із зали суду негайно після проголошення цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику.

Копію ухвали направити до ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України для виконання та відповідному органу Національної поліції для контролю.

Повний текст ухвали складено 19.04.2023 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1