ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 527/2509/22 Номер провадження 1-кп/636/798/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , обвинуваченого - ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуїв кримінальне провадження № 0000791 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новий Бурлук Печенізького району Харківської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, пенсіонера, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України,

встановив:

До Чугуївського міського суду Харківської області надійшло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

17 травня 2023 року захисником обвинуваченого - адвокатом ОСОБА_5 було заявлено скаргу про визнання незаконним та недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 24 вересня 2022 року, здійсненого у період часу з 15 год 20 хв до 16 год 21 хв слідчим СВ Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , з причин того, що він складений внаслідок проведення слідчої дії з істотним порушенням прав та свобод людини, грубим порушенням належної правової процедури та вимог Кримінального процесуального кодексу, а саме: згоди ОСОБА_4 на огляд його домоволодіння не отримано, не визначено повне коло осіб, які були присутніми при проведенні слідчої дії - при складанні протоколу не включені до списку усі присутні при огляді особи, які відповідно і не підписали вказаний протокол. Крім того, в своїй скарзі посилався на практику Верховного Суду у справах № 677/128/17 від 28 вересня 2022 року; № 127/12150/16-к від 21 березня 2019 року; № 756/8425/17 від 21 січня 2020 року; № 159/451/16-к від 23 травня 2018 року; № 279/3931/18 від 06 жовтня 2020 року; № 398/5735/14-к від 01 березня 2018 року; №761/27114/14-к від 24 лютого 2021 року; 591/4742/16-к від 02 вересня 2020 року.

Обвинувачений та його захисник в підготовчому судовому засіданні підтримали заявлене клопотання та просили його задовольнити.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні просила відмовити у задоволенні вказаного клопотання захисника обвинуваченого, зазначивши, що питання про допустимість доказів має вирішуватись в нарадчій кімнаті при ухваленні вироку.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Одними з основних засад кримінального судочинства є верховенство права, законність, рівність перед законом і судом (ст. 7 КПК України).

Відповідно до вимог ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Згідно із ч. 2, 3 цієї статті у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Відповідно до положень ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

В ч. 1 ст. 87 КПК України закріплено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Категорія «очевидна недопустимість доказів» є оціночною і вирішення цього питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При цьому системний аналіз ст. 89 КПК дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого, згідно положень КПК України, є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Існує також умовно недопустимі докази, допустимість чи недопустимість яких визначається судом у кожному конкретному випадку в залежності від встановлених обставин кримінального провадження. Саме тому, процесуальну конструкцію «очевидна недопустимість доказу», слід розглядати крізь призму положень інституту доказового права у його нерозривному зв`язку з кримінально процесуальними правовідносинами.

Аналогічна позиція викладена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі № 223-1446/0/4-12 від 05.10.2012 року «Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», де зазначено, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п. 8).

Так, даючи оцінку доводам, викладених у клопотанні захисника, суд не вбачає очевидної недопустимості протоколу огляду місця події від 24 вересня 2022 року, а також і усіх предметів та документів, що були вилучені слідчим під час такого огляду місця події, і будь-яких доказів, що є похідними від них. Клопотання захисника зводиться до оцінки процесуальних порушень, вчинених на думку захисника під час проведення досудового розслідування.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи, викладенні захисником, безумовно підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, так як можуть впливати на визнання належності та допустимості зазначених в ньому доказів.

Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

На час розгляду вказаного клопотання судовий розгляд кримінального провадження ще не розпочато, а тому суд вважає передчасним вирішувати питання про їх недопустимість.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що очевидної недопустимості доказів, про які зазначає у своєму клопотанні сторона захисту, на цій стадії судового провадження суд не вбачає, і вважає за необхідне дослідити їх в ході судового розгляду.

За таких обставин клопотання про визнання недопустимими доказів задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 86, 67, 89, 350, 376 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про визнання незаконним та недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 24 вересня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000791, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 вересня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1