Житомирський апеляційний суд
Справа №282/1211/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000327 за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 1 грудня 2022 року, яким засуджено

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , громадянина України, фактично проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- за ч. 3 ст. 186 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі .

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , громадянина України, фактично проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- за ч. 3 ст. 186 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вирішено рахувати з моменту приведення вироку до виконання у порядку визначеному ч. 5 ст. 72 КК України.

Стягнуто у солідарному порядку з обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь Житомирського НДЕКЦ (отримувач УДКСУ у м. Житомирі, банк отримувача ГУДКСУ в Житомирській області, МФО 811039, код ЗКПО: 38035726, р/р 0002) 1484 (одну тисячу чотириста вісімдесят чотири) грн 40 коп. витрат на залучення експертів під час проведення судово-дактилоскопічної експертизи.

Речові докази, а саме:

- чоловічу шкіряну куртку та спортивні кросівки, які зберігаються у камері зберігання речових доказів Любарського відділення поліції Бердичівського відділу поліції ГУНП в Житомирській області повернуто обвинуваченим.

- відбитки пальців рук вирішено залишити при матеріалах даного кримінального провадження.

в с т а н о в и л а:

Згідно вироку, 6 вересня 2017 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вступили у попередню злочинну змову з метою відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, 07 вересня 2017 року опівночі обвинувачені прийшли до обійстя потерпілої ОСОБА_11 , що за адресою: АДРЕСА_2 , де зайшли у веранду будинку потерпілої та шляхом обману, а саме представившись внуком останньої, примусили ОСОБА_11 вийти до них у веранду. Після чого ОСОБА_9 штовхнув потерпілу на підлогу та разом із братом ОСОБА_12 , з метою подолання волі останньої до опору, утримуючи її за руки, пригрозили застосувати до неї насильство, яке не є небезпечним для її життя та здоров`я, а саме фізичну розправу. Унаслідок чого потерпіла скорилась та на вимогу обвинувачених передала їм грошові кошти у сумі 3100 грн, з якими Галицькі втекли з місця вчинення злочину.

Під час згаданих дій потерпілій ОСОБА_11 спричинені тілесні ушкодження у вигляді синця, садна правого передпліччя, повного випадіння тіла матки, які є легкими тілесними ушкодженнями без короткочасного розладу здоров`я.

Отже, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої та з погрозою застосування такого насильства, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просив вирок скасувати в повному обсязі, ухвалити новий, яким ОСОБА_10 виправдати.

Вважає вирок незаконним, який підлягає скасуванню, оскільки ухвалений з порушенням норм матеріального і процесуального права, про що свідчить невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.

Зазначає, що висновок суду, про встановлення осіб, які причетні до вчинення протиправних дій проти ОСОБА_11 , шляхом впізнання їх одягу і взуття, є більше ніж сумнівним.

Крім того, у мотивувальній частині вироку суду відсутні відомості про причину відмови потерпілої з`явитись до суду для дачі пояснень, що є, на думку захисника, беззаперечним доказом неповноти судового слідства. Потерпіла суду своїх показів не давала, а відтак достовірність її показів в ході досудового розслідування залишились недослідженими.

Про те, в змінах до апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 , вказав, що враховуючи інші обставини, які стали відомі йому на даний час, вважає за необхідне прохальну частину апеляційної скарги викласти в новій редакції та просить вирок суду щодо ОСОБА_10 скасувати та ухвалити новий, яким звільнити ОСОБА_10 від відбуття покарання шляхом застосування іспитового строку. В решті вирок суду залишити без змін.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , в інтересах ОСОБА_9 , просить вирок суду щодо ОСОБА_9 змінити, застосувати ст.ст. 75,104 КК України, звільнивши його від відбуття покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків за ст. 76 КК України.

Вважає даний вирок суду в частині призначеного покарання ОСОБА_9 у виді 4(чотирьох) років позбавлення волі помилковим та надто суворим.

Зазначає, що дане кримінальне правопорушення було вчинене ОСОБА_9 в неповнолітньому віці.

Стверджує, що в мотивувальній частині вироку зазначено, що потерпіла наполягає на суворості покарання, але потерпіла на неодноразові виклики до суду не з`являлась та не допитувалася судом, а тому не могла висловити свою позицію щодо виду та міри покарання.

На думку апелянта, суд дослідивши в судовому засіданні висновок досудової доповіді Любарського районного сектору з питань пробації, відповідно до якого виправлення та перевиховання ОСОБА_9 можливе без ізоляції від суспільства, суд не обґрунтував у вироку щодо відхилення даного висновку досудової доповіді, обмежившись лише «судом враховано».

Зазначає, що суд не звернув уваги, що з моменту інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, тобто з вересня 2017 року і до ухвалення даного вироку, (більше п`яти років), він не допускав вчинення не тільки будь-яких кримінальних правопорушень, а і не вчиняв адміністративних правопорушень, що засвідчує про його виправлення та перевиховання та можливість застосування ст. 75,104,76 КК України.

Заслухавши доповідача, пояснення захисників, які підтримали апеляційні скарги, заперечення прокурора на апеляційні скарги, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

На переконання колегії суддів дії обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 186 КК України, а саме як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, що завдав значної шкоди потерпілому, кваліфіковано вірно.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, враховуючи подані зміни до апеляційної скарги захисником ОСОБА_7 та доведеність вини ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованими і законними.

Висновки суду про те, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 вчинили відкрите викрадення чужого майна (грабіж) поєднаний з проникненням у житло підтверджуються доказами які суд навів у вироку.

Так, при огляді місця події були виявлені слід пальців рук, які згідно з висновком дактилоскопічної експертизи належать ОСОБА_9 .

Під час проведення слідчого експерименту потерпіла ОСОБА_11 детально відтворила на місці події обставини застосуванням обвинуваченими до неї фізичного насильства та заволодіння належними їй грошовими коштами, що узгоджується з висновком судово-медичної експертизи, якою визначена кількість та механізм спричинення тілесних ушкоджень за обставин викладених в обвинувальному акті та доводить застосування обвинуваченими фізичного насильства до потерпілої з метою заволодіння її майном.

Крім того, потерпіла ОСОБА_11 впізнала за сукупністю ознак ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які у ніч з 06 на 07 вересня 2017 року застосовуючи фізичну силу та погрожуючи насильством відкрито викрали у неї 3100 грн та вказала на взуття у якому був одягнений один з обвинувачених у момент вчинення злочину, яке було вилучено з домоволодіння останніх.

З висновку судово-медичної експертизи № 460 від 08.09.2017 року вбачається, що при обстеженні потерпілої ОСОБА_11 виявлені легкі тілесні ушкодження ( т.5 а.п. 49).

Посилання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 на те, що висновок суду, про встановлення осіб, які причетні до вчинення протиправних дій проти ОСОБА_11 , шляхом впізнання їх одягу і взуття, є більше ніж сумнівним, є необґрунтованим.

Потерпіла під час проведення впізнання чітко вказала, що впізнала кросівки з білою підошвою та логотипом «Nike» на синьому фоні, у які був взутий один з обвинувачених.

Також, посилання в апеляційній скарзі захисників про те, що потерпіла не була допитана в суді першої інстанції не свідчить про неповноту судового слідства.

Зважаючи на вік потерпілої ОСОБА_11 (1939 року народження), неодноразові заяви потерпілої до суду першої інстанції про неможливість з`явитися до суду за станом здоров`я, свідчать про те, що допит потерпілої за вказаних обставин фактично був неможливим.

Зазначені докази вказують, що ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_10 , застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, здійснили відкрите викрадення грошових коштів останньої з проникненням у житло.

За таких обставин апеляційний суд вважає кваліфікацію дій ОСОБА_9 , ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 186 КК України доведеною.

Доводи захисників про суворість призначеного обвинуваченим покарання, є необґрунтованими.

При призначенні покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 судом було враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та його наслідки, дані про особу обвинувачених, які мають молодий вік, виховуються у неповній сім`ї, посередньо характеризуються за місцем проживання, думку потерпілої, яка в заві до суду наполягала на суворості покарання (т.2 а.с 182), вчинення злочину у неповнолітньому віці.

Крім того, Галицькі вчинили тяжкий злочин стосовно особи похилого віку, у темну пору доби з застосуванням фізичного насильства з метою заволодіння майном, у скоєному не розкаялись, негативно характеризуються за місцем проживання та навчання, завдані злочинними діями матеріальні збитки потерпілій не відшкодували, а тому суд першої інстанції обґрунтовано призначив їм покарання ч.3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі, яке є мінімальним за санкцією .

Судом як вбачається з вироку також було враховано і висновок досудової доповіді Любарського районного сектору з питань пробації.

Призначене ОСОБА_13 покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, підстав для його пом`якшення, в тому числі застосування положень, 69, 75, 104 про що зазначають в апеляційній скарзі захисники, колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 01 грудня 2022 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: