Провадження № 1-кс/756/1978/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року місто Київ

Слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному проваджені, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000149 від 27.08.2021, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 149 КК України,

УСТАНОВИВ:

Прокурор Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження № 0000149 від 27.08.2021, в якому просить накласти арешт на майно, яке є спільною сумісною власності подружжя ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстраваного за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони користування, розпоряджання та відчуження будь-кому і будь-яким чином, а саме: земельну ділянку :03:208:6259, Площа (га): 0.158 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218), дата державної реєстрації 22.09.2021.

У обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що слідчим відділом Оболонського УП ГУ НП у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000149 від 27.08.2021 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 149 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що на території України діє злочинна організація до складу якої входять: ОСОБА_5 (організатор), ОСОБА_6 (організатор), ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , члени якої незаконного збагачувались за рахунок вербування жінок, які перебувають в уразливому стані, з метою їх подальшої експлуатації під час участі в програмах комерційного сурогатного материнства з використанням стосовно них обману та уразливого стану та подальшої передачі новонароджених дітей за грошову винагороду, у розмірі приблизно 50000 - 70000 євро за дитину, особам іноземцям з країн із забороною сурогатного материнства та які завідомо не відповідають вимогам п. 6.1. та п. 6.2. наказу Міністерства охорони здоров`я від 09.09.2013 № 787 (далі іноземцям-замовникам).

Вказані учасники злочинної організації підшуковували жінок (потерпілих) з числа осіб, які звернулись до клініки «Сніжана» м. Харків, клініки «Ла Віта Нова», м. Харків, для участі в програмах комерційного сурогатного материнства, у зв`язку з скрутним матеріальним становищем та уразливим станом (відсутністю постійного місця роботи, засобів існування, проживання і утримання своїх дітей, які перебувають у них на утриманні, наявністю кредитних зобов`язань перед банками, які останні не в змозі погашати, малозабезпечених сімей без освіти тощо), з метою їх подальшого вербування та експлуатації учасниками злочинної організації під час участі останніх в програмі комерційного сурогатного материнства. Надалі, учасники вказаної злочинної організації вербували потерпілих, шляхом їх обману щодо правомірності вчиняємих ними дій та про умови участі в програмі комерційного сурогатного материнства, умисно приховуючи від них вартість послуги, осіб замовників, умови оплати, обстеження, проживання, медичного лікування та догляду тощо, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілих.

В подальшому, здійснювали проведення ембріотрансферу ембріонів, отриманих методом екстракорпорального запліднення в порожнину матки потерпілих у медичному центрі «Натівіта» м. Київ, контролювали хід перебігу вагітності потерпілих, використовуючи при цьому примус та матеріальну залежність останніх, з метою подолання їх опору у зв`язку з експлуатацією з моменту ембріотрансферу ембріонів, отриманих методом екстракорпорального запліднення в порожнину матки потерпілих, до завершення пологів.

Після пологів учасники злочинної організації примушували потерпілих та іноземців-замовників, із застосуванням примусу та матеріальної залежності, реєструвати дітей в органах РАЦСу, повідомляючи при цьому завідомо неправдиві відомості щодо біологічного походження дитини, видаючи себе за біологічну матір новонародженої дитини, перебування потерпілих з іноземцями-замовниками у відносинах, визнавати батьківство над дитиною на підставі заяви, а також звертатись потерпілих до нотаріусів, з метою написання заяв про відмову від дитини, надання дозволу на вивезення дитини за кордон, відсутність майнових претензій та позбавлення батьківських прав на неї тощо.

Таким чином, громадяни інших країн, які вірогідно являються біологічними батьками дитини, народженої від «сурогатної матері» в Україні, бажаючи «обійти» законодавство ОСОБА_17 , що стосується реєстрації такої дитини, отримують в Україні свідоцтво про народження, де батьком дитини вказується вірогідно біологічний батько громадянин Іноземець, а матір`ю не біологічна мати, а сурогатна мати громадянка України. Таким чином, згідно отриманих у вказаний спосіб документів, що містять неправдиві відомості щодо дійсної біологічної матері, дитина не є народженою від сурогатної матері, а дитиною іноземця та українки.

02.08.2023 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч.3 ст. 149 КК України.

ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів а саме: ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 149 КК України за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 8 до 15 років з конфіскацією майна або без такої та ч. 1 ст. 255 КК України за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 12 років з конфіскацією майна, відтак, арешт арешт майна обумовлюється можливим застосуванням до підозрюваного покарання у виді конфіскації майна, є необхідним з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Міністерство юстиції України розглянуло запит слідчого відділу Оболонського УП ГУНП у м. Києві від 01.06.2023 № 4659/125/51-04/23 та надано відповідь про інформацію міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції при проведенні відділами державної реєстрації актів цивільного стану перевірки, у тому числі за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян, було встановлено актовий запис цивільного стану № 4 про шлюб ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений 19.06.2004 року виконавчим комітетом Лаврівської сільської ради Вінницького району, Вінницької області в якому перебувають по теперішній час. За час шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_4 набули майно, а саме, земельну ділянку :03:208:6259, Площа (га): 0.158 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218), на яку прокурор просить накласти арешт, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_4 , відтак, з урахуванням положень ст.60 Сімейного кодексу України зазначене майно належить ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності, а отже може бути предметом конфіскації.

З метою забезпечення арешту майна, яке не має статусу тимчасово вилученого, на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання розглядається без повідомлення власників майна, оскільки наявні ризики відчуження на користь третіх осіб майна.

Разом з тим, оскільки згідно вимог ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, розгляд вказаного клопотання без виклику сторони захисту жодним чином не буде порушувати права підозрюваного чи інших осіб.

Прокурор ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, при цьому, 06.09.2023 подав до суду клопотання, у якому просив розглядати клопотання за його відсутності, клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Згідно із ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду клопотання фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя, приходить до наступного висновку.

У провадженні СВ Оболонського управління поліції ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження за № 0000149 від 27.08.2021, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 149 КК України.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами. Зокрема частинами 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Згідно із ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Частина 5 ст. 170 КПК України визначає, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

02.08.2023 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч.3 ст. 149 КК України.

Санкція ч. 1 ст. 255 КК України за якою підозрюється ОСОБА_5 , передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, санкція ч.3 ст. 149 КК України, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

У відповідності до правових положень ч. 6 ст. 12 КК України зазначені злочини є особливо тяжкими.

Статтею 59 КК України встановлено, що покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Тобто, у випадку засудження ОСОБА_5 за вчинення наведених злочинів до нього може бути застосовано додаткове покарання у виді конфіскації майна, яке йому належить, в тому числі його частки в спільній сумісній власності подружжя.

Відповідно до відповіді Міністерства юстиції України від 16.06.2023 за інформацією міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції при проведенні відділами державної реєстрації актів цивільного стану перевірки, у тому числі за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян, було встановлено актовий запис цивільного стану № 4 про шлюб ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений 19.06.2004 виконавчим комітетом Лаврівської сільської ради Вінницького району, Вінницької області.

Відтак, з 19.06.2004 ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Згідно із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, земельна ділянка кадастровий номер :03:208:6259, площею 0,158 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218, дата державної реєстрації 22.09.2021, на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 1554, виданий 22.09.2021, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_19 , на праві власності належить ОСОБА_4 .

При оцінці можливості накладення арешту на майно ОСОБА_5 у спільній сумісній власності, яке може бути предметом конфіскації як виду покарання, слідчим суддею враховується те, що майнові відносини в Україні регулюються цивільним законодавством.

Правовий режим власності в Україні визначається виключно законами України, що передбачає п. 7 ч. 1 ст. 92 Конституції України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Такий же підхід до питання належності особам, які є подружжям, на праві власності майна, набутого ними за час шлюбу, передбачають ч. ч. 3, 4 ст. 368 ЦК.

Як вбачається з ч. ч. 1, 3 ст. 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. ч. 1-3 ст. 61 СК об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За приписами ч. 2 ст. 370 ЦК у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 73 СК за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Відповідно до ч. 12 ст. 100 КПК спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується в порядку цивільного судочинства. Підставою для виділення частки майна в праві спільної сумісної власності має бути вимога співвласника такого майна або державного чи приватного виконавця.

У межах кримінального провадження є неприпустимим вирішення спору про право власності на майно шляхом поділу його з виділенням часток (постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 04.10.2022 у справі №752/7440/18).

Виходячи з вищенаведеного, слідчий суддя дійшов висновку, що оскільки зареєстроване за ОСОБА_4 майно, на яке прокурор просить накласти арешт, також належить і підозрюваному ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності, а в межах кримінального провадження поділ майна з виділенням часток є неприпустимим, а тому арешту підлягає все майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а не частина такого майна.

Таким чином, існує сукупність достатніх підстав та розумних підозр вважати, що вищевказане майно, що належить на праві спільної сумісної власності підозрюваному ОСОБА_5 , є предметом можливої конфіскації майна, як виду покарання, що передбачене санкцією ч. 1 ст. 255, ч.3 ст. 149 Кримінального кодексу України, та яке може бути призначене ОСОБА_5 судом у випадку направлення відносно нього обвинувального акту до суду та визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Слідчим суддею встановлено, що наявні достатні підстави вважати щодо існування ризику того, що вищевказане майно може бути відчужене на користь третіх осіб з метою уникнення підозрюваним виконання покарання у вигляді конфіскації майна, яке може бути призначене ОСОБА_5 судом у випадку направлення відносно нього обвинувального акту до суду та визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч.3 ст. 149 КК України, які йому інкримінуються. За таких обставин необхідність арешту такого майна обґрунтовується запобіганням можливості здійснити його відчуження.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вищевказаного майна, що належать на праві спільної сумісної власності підозрюваному ОСОБА_5 відповідає принципу розумності, є співрозмірним, виходячи із завдань кримінального провадження у відповідності до положень ст. 2 КПК України, та не створюватиме негативних наслідків для третіх осіб.

При цьому, слідчим суддею не встановлено необхідність заборони користування зазначеним майном.

Слід також зазначити, що накладення арешту на вищезазначене майно не є припиненням права власності/позбавленням права власності на це майно, а є лише тимчасовим обмеженням права власності на майно, яке полягає у тимчасовій забороні відчужувати та розпоряджатися даним майном, без встановлення заборони користування ним, що за своєю суттю є менш обтяжливим способом арешту даного майна, який не призведе до суттєвих наслідків, що можуть позначитися на інтересах власників майна, третіх осіб.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність часткового задоволення клопотання прокурора про арешт майна.

Одночасно, слідчий суддя роз`яснює, що відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законних представників, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись статтями 131- 132, 170-173, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному проваджені, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000149 від 27.08.2021, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 149 КК України - задовольнити частково.

Накласти арешт на земельну ділянку кадастровий номер :03:208:6259, площею 0,158 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218, дата державної реєстрації 22.09.2021, яка відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 1554, виданий 22.09.2021, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_19 належить ОСОБА_4 , шляхом накладення заборони відчуження та розпорядження зазначеним майном.

У задоволенні інших вимог клопотання відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому, їх захисникам, законним представникам, іншим власникам або володільцям майна, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково до слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 11.09.2023 о 17 год. 45 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1