ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/418/23 Справа № 712/9484/21 Категорія: ч.1 ст.122 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 24 березня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Кропивна, Золотоніського району, Черкаської області, з вищою освітою, працюючого комерційним директором ТОВ «Річфілд Хімпостач», одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначено йому покарання у виді виправних робіт на строк 6 (шість) місяців з їх відбуванням за місцем роботи та відрахуванням в дохід держави 10 (десяти) відсотків із суми його заробітку.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду в сумі 15300 (п`ятнадцять тисяч триста) гривень 83 коп., моральну шкоду в сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень, та витрати на правову допомогу в сумі 7000 (сім тисяч) гривень, а всього 37300 (тридцять сім тисяч триста) гривень 83 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено долю речових доказів на підставі ст.100 КПК України,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком суду, 30 січня 2021 року, приблизно о 00 години 40 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи на 14-му поверсі будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс близько семи ударів кулаками обох рук в область голови ОСОБА_11 , чим спричинив останньому перелом виличної кістки зліва, який згідно висновку судово-медичної експертизи №02-01/192 від 12.03.2021 відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; травму носа з переломом кісток носа, крововилив та садно м`яких тканин носа, травму голови зі струсом головного мозку, крововиливи та садна обличчя, які згідно висновку судово-медичної експертизи №02-01/192 від 12.03.2021 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та відлам коронкової частини та скол емалі зубів на верхній та нижній щелепах, які згідно висновку судово-медичної експертизи №02-01/192 від 12.03.2021 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, а саме умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду, вважаючи його незаконним та необгрунтованим, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просив вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 24.03.2023 відносно ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 невинним.

Апеляційні вимоги обгрунтував тим, що у вироку суд зазначив про наявність умислу ОСОБА_7 у заподіянні тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , проте наявність умислу обвинуваченого жодним доказом не підтверджена, вважає, що саме агресивна поведінка потерпілого призвела до конфлікту, і це підтверджується перепискою з мобільного телефону, між обвинуваченим та власницею квартири, що в свою чергу свідчить про бажання обвинуваченого вирішити питання взагалі лише телефонним дзвінком. Зауважив, що суд залишив поза увагою факт перебування потерпілого ОСОБА_11 в стані алкогольного сп`яніння.

Апелянт зазначив про наявність сумнівів щодо проведених слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 , і під час досудового та судового слідства він заявляв клопотання про проведення слідчого експерименту, оскільки його місце проведення відбувалося не на місці, де відбувалась подія, а в приміщенні поліції. Ширина сходинкового майданчика, де за показаннями свідка та потерпілого відбувались події, не дозволяє вчиняти таких рухів, які зазначав потерпілий та свідок, а сліди схожі на кров свідчать про те, що потерпілий ОСОБА_11 контактував зі стіною. Вважає, що свідок ОСОБА_12 надав суперечливі покази, однак начебто їх підтверджує слідчий експеримент, який проведено не на місці, де відбулася подія, при цьому свідок вказав, що бачив все у екран домофону, однак немає жодних доказів, що цей домофон працював.

Апелянт вважає, що оскільки сумнівні дані покладені у висновок експерта, який теж не виходив на місце, то сам висновок експерта про механізм отримання тілесних ушкоджень є неналежним доказом.

Зазначає, що обвинувачений захищався від потерпілого, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, однак питання необхідної оборони ані судом, ані стороною обвинувачення не досліджено та не спростовано, не було надано оцінки тій обставині, що потерпілий міг сам не втриматися на ногах та вдаритися об стіну, де залишилися плями крові.

Апелянт вважає, що так як під час судових засідань не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_7 у вказаному кримінальному правопорушенні та вичерпані можливості їх отримання, згідно п.2 ч.1 ст.373 КПК України суд має винести виправдувальний вирок.

Щодо цивільного позову апелянт зазначив, що позовна заява не відповідала нормам ЦПК України, і суд не надав можливості усунути недоліки позовної заяви, тому у її задоволенні слід відмовити.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 уточнив апеляційні вимоги і просив скасувати вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 24.03.2023 та закрити провадження через відсутність у діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу інкримінованого кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 , які заперечили проти апеляційної скарги та просили залишити вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню, за таких підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.

Викладені у вироку суду першої інстанції висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних у провадженні доказів, які у повному обсязі досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду провадження, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Зі місту апеляційної скарги вбачається, що захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 оскаржує доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та вважає його невинним.

Незважаючи на зайняту обвинуваченим ОСОБА_7 та його захисником позицію, викладену в поданій апеляційній скарзі, як повне невизнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, за обставин, встановлених та наведених у вироку суду першої інстанції, його вина підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, перевіреними судом першої інстанції в їх сукупності, та наведеними у вироку доказами.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які судом першої інстанції досліджені всебічно, повно і об`єктивно.

При цьому, як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, обвинувачений ОСОБА_7 , будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції, свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково, та показав, що 30.01.2021 близько 01 години ночі від сусідів з 14-го поверху гучно лунала музика, тому його маленька дитина не могла заснути. Він написав дружині ОСОБА_11 у месенджері «Вайбер» текстове повідомлення, щоб вони прикрутили музику, на що жінка відповіла, що вона не вдома, та дала номер телефона чоловіка. Він хотів по телефону владнати ситуацію, але ОСОБА_11 не відповідав на телефонні дзвінки, тому останній піднявся на 14-й поверх з метою мирного вирішення питання. Він подзвонив у двері, постукав, двері квартири відчинив ОСОБА_11 , який ледь стояв на ногах, був у нетверезому стані. Він попросив його вимкнути музику, але ОСОБА_11 на зауваження не реагував та почав висловлюватися в його бік лайкою, а потім спробував схопити його за футболку. З метою самозахисту він штовхнув ОСОБА_11 рукою в обличчя, після чого потерпілий вдарився обличчям об стіну та впав на підлогу. Він присів поруч з лежачим на підлозі ОСОБА_11 та знову попросив вимкнути музику, в цей час на сходинковий майданчик з квартири ОСОБА_11 вийшов інший сусід ОСОБА_12 . Після чого обвинувачений пішов до себе додому. Даний конфлікт тривав близько 2-3 хвилин.

Незважаючи на часткове визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, про яке він вказував в суді першої інстанції, та зайнятої позиції, викладеної в апеляційній скарзі, щодо повного невизнання своєї вини, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, підтверджується сукупністю наступних доказів, що їх належно досліджено та правильно оцінено судом першої інстанції.

Так, в основу вироку суд першої інстанції обґрунтовано поклав в т.ч. послідовні показання потерпілого та свідка ОСОБА_12 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань, а також приведені до присяги відповідно до вимог ст.352 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_11 в суді першої інстанції показав, що 30.01.2021 близько 19 год. 00 хв. до нього у гості зайшов сусід ОСОБА_12 , вони спілкувалися, він випив пляшку пива. Близько 23.00-23.30 години почули дзвінок та стукіт у двері, на екрані домофону він побачив, що за дверима стоїть сусід з поверху нижче ОСОБА_7 . Він відчинимв двері, ОСОБА_7 відразу почав висловлюватися нецензурною лайкою щодо гучної музики, після чого витягнув його з квартири на сходинковий майданчик, закривши двері до квартири. В подальшому, тримаючи його за футболку, ОСОБА_7 продовжував його ображати, наніс удари в область носу, щелепи, обличчя. Намагаючись врятуватися, ОСОБА_11 натиснув на кнопку дзвінка до своєї квартири. Після чого, ОСОБА_7 наніс йому ще один удар, внаслідок якого ОСОБА_11 впав на підлогу, а ОСОБА_7 , сівши на нього зверху, продовжив наносити удари в область голови. Внаслідок нанесених ударів потерпілий втратив свідомість. Всього йому обвинувачений наніс близько семи ударів. Побачивши на екрані домофона бійку, ОСОБА_12 вийшов з квартири та привів потерпілого до тями, допоміг підвестися та викликав поліцію. ОСОБА_7 пішов додому. Вночі 30.01.2021 потерпілого було госпіталізовано працівниками швидкої медичної допомоги до лікарні.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_12 показав, що взимку 2021 року він з сином гостював у сусіда ОСОБА_11 . Після 23 год. почули стук у двері, ОСОБА_11 пішов відчинити, за дверима стояв ОСОБА_7 , який відразу почав лаятися та кричати. Свідок з дитиною пішов до іншої кімнати, в сварці участі не приймав. Потім він почув як зачинилися вхідні двері, а через 15-20 секунд пролунав дзвінок у двері, він, вийшовши до коридору, на екрані домофона побачив як ОСОБА_7 б`є ОСОБА_11 . Підійшовши ближче, він чітко побачив, як ОСОБА_7 наніс декілька ударів ОСОБА_11 , внаслідок чого останній зігнувся, а ОСОБА_7 вдарив ще декілька разів, та збив потерпілого з ніг. Потім він відкрив вхідні двері і побачив як ОСОБА_7 , тримаючи лівою рукою лежачого на боці ОСОБА_11 за пличе, наносив правою рукою удари в обличчя. ОСОБА_11 був без свідомості, кров була на стіні, на підлозі. Він своїми розмовами зупинив ОСОБА_7 і той пішов додому. Після чого, він привів до тями ОСОБА_11 , викликав швидку допомогу та поліцію. У ОСОБА_11 був розбитий ніс, губи, вибиті зуби, набряки під очима, одяг був у крові, він вже не міг нормально пересуватися. Вказані події свідком більш детально були відтворені під час проведення слідчого експерименту.

Крім наведених доказів, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджена й наступними доказами матеріалів кримінального провадження, дослідженими у сукупності судом першої інстанції:

- даними витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17.02.2021, відповідно до якого до ЄРДР внесено відомості про кримінальне провадження №0000471 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України;

- даними рапорту старшого інспектора ЧЧ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області від 30.01.2021, згідно з яким 30.01.2021 о 02:25 надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 30.01.2021 о 02 год. 24 хв. за адресою: м. Черкаси, вул. Самійла Кішки, 210, доставлено ОСОБА_11 ; близько години тому за місцем проживання сусід наніс тілесні ушкодження (ЗЧМТ, СГМ, закритий перелом кісток носа). Заявник: ОСОБА_13 ;

- даними протоколу прийняття заяви ОСОБА_11 про кримінальне правопорушення та іншу подію від 30.01.2021, відповідно до якого 30.01.2021 близько 00 год. 40 хв. до його квартири прийшов сусід ОСОБА_14 , що проживає поверхом нижче, вони вийшли до площадки на 14-му поверсі, і сусід почав наносити йому удари руками та ногами в область обличчя;

- даними довідки КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД», відповідно до якої у ОСОБА_11 30.01.2021 о 02:15 годині встановлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, закритий перелом кісток носа;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 09.03.2021 з таблицею фотозображень, за участю потерпілого ОСОБА_11 , згідно з яким потерпілий відтворив усі обставини та механізм нанесення йому тілесних ушкоджень 30.01.2021 близько 00 год. 40 хв. біля вхідних дверей у квартирі АДРЕСА_3 . Зокрема, ОСОБА_11 показав, що знаходився в квартирі на порозі, сусід ОСОБА_15 стояв навпроти нього зі сторони сходинкової клітки та схопив його лівою рукою за одяг та витяг на сходинкову клітку. Далі, ОСОБА_16 наніс йому один удар кулаком правої руки по носу, від чого з носа потекла кров. Потім, ОСОБА_16 наніс один удар кулаком правої руки в ділянку зубів по траєкторії знизу-вверх, після чого відразу наніс йому один удар кулаком лівої руки в праву скроневу ділянку голови. Після цього, ОСОБА_14 схопив його двома руками за футболку в ділянці грудей та декілька разів вдарив його об стіну, об яку потерпілий вдарився правою бічною частиною голови. Від цих ударів він впав на підлогу, потім підвівся і дотягнуся правою рукою до кнопки домофону та натиснув на неї. Після цього, ОСОБА_16 сказав, що вони ще не закінчили, та ударом правої ноги по його правій нозі повалив потерпілого на підлогу сходинкової клітки, від чого він впав на правий бік. ОСОБА_16 сів на потерпілого та наніс йому близько 2 ударів кулаком лівої руки по обличчю в ділянку лівого ока, носа і виличної кістки, та близько 2 ударів кулаком правої руки по обличчю в ділянку лівого ока, носа та потилиці зліва. Після цих ударів потерпілий втратив свідомість, та не мав змоги ухилитись від ударів, які наносив йому ОСОБА_17 ;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 09.03.2021 з таблицею фотозображень, за участю свідка ОСОБА_12 , згідно з яким свідок відтворив усі обставини та механізм нанесення потерпілому тілесних ушкоджень 30.01.2021 близько 00 год. 40 хв. біля вхідних дверей у квартирі АДРЕСА_3 . Зокрема, свідок показав, що на екрані камери домофона він побачив, як ОСОБА_14 наніс один удар кулаком правої руки в ділянку носа ОСОБА_18 , в результаті чого останній вдарився головою об вхідні двері до квартири. Далі він побачив, як ОСОБА_18 натиснув кнопку домофона. Потім свідок побачив на екрані як ОСОБА_14 наніс ОСОБА_18 один удар кулаком правої руки в ділянку зубів спереду. Від цього удару ОСОБА_18 впав на сідниці на підлогу, та в цей момент ОСОБА_14 наніс йому один удар кулаком правою рукою в ліву ділянку обличчя, від чого ОСОБА_18 впав на праву частину тіла та ОСОБА_14 наніс йому близько чотирьох ударів кулаками обох рук в ділянку ребер та голови. Далі, свідок побачив, як ОСОБА_14 тримав лівою рукою ОСОБА_18 , коли він перебував в положенні лежачи на правому боці та наніс ОСОБА_18 два удари кулаком правої руки в ділянку обличчя зліва, близько двох ударів кулаком правої руки в ділянку ребер зліва та один удар кулаком правої руки в область нирки зліва. В цей момент свідок відчинив вхідні двері до квартири, вискочив на поверхове приміщення 14-го поверху та відштовхнув Вадима, який в цей момент тримав ОСОБА_18 та наносив йому удари;

- даними висновку експерта №02-01/192 від 17.03.2021, згідно з яким у ОСОБА_11 мали місце наступні тілесні ушкодження: перелом виличної кістки зліва, що відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; травма носа з переломом кісток носа, крововилив та садном м`яких тканин носа, травма голови зі струсом головного мозку, крововиливами та садном обличчя, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; крововилив четвертого пальця правої стопи, відлам коронкової частини та скол емалі зубів на верхній та нижній щелепах, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень; виявлені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження могли виникнути як за обставин, на які він вказав в протоколі проведення слідчого експерименту від 09.03.2021, так і за обставин, на які вказав ОСОБА_12 в протоколі проведення слідчого експерименту від 09.03.2021;

- даними копії довідки КНП «Перша Черкаська міська лікарня», відповідно до якої 30.01.2021 при огляді черговим лікарем-хірургом ОСОБА_11 встановлено ознаки струсу мозку, перелом кісток лицьового черепу, множинні забої м`яких тканин голови; на даному бланку міститься штамп кабінету КТ Третьої Черкаської міської лікарні про проведення КТ головного мозку 30.01.2021 №517. Також, на вказаному бланку міститься запис чергового нейрохірурга від 30.01.2021, діагноз: забій м`яких тканин обличчя, уламковий перелом кісток носа, алкогольне сп`яніння;

- даними копії протоколу КТ головного мозку від 30.01.2021, проведеного в КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД», згідно з висновком: перелом лицьової частини черепа;

- даними запису ЛОР-лікаря ОСОБА_19 , згідно з яким 30.01.2021 оглянуто ОСОБА_11 , та встановлено діагноз: травма лицьового черепа, перелом носа без зміщення;

- даними копії довідки КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» №21, виданою ОСОБА_11 в тому, що він звернувся до травматологічного пункту 30.01.2021 о 14 год. 20 хв.; за наслідками огляду встановлено діагноз: забій грудної клітки зліва, забій 4-го пальця правої стопи;

- даними копії консультативного висновку спеціаліста від 03.02.2021, відповідно до якого ОСОБА_11 оглянутий лікарем-стоматологом-хірургом КП «Черкаська обласна стоматологічна поліклініка ЧОР» та встановлений діагноз: набряк м`яких тканин в ділянці 11, 21 зубів; скол емалі зубів 31, 32, 33, 41, 42, 43 зубів; травматичний скол по металокерамічних коронках 12, 11, 21 зубів; висновок: відлом коронкової частини 11, 21 зубів внаслідок травми;

- даними копії консультативного висновку спеціаліста від 05.02.2021, в якому відмічено, що ОСОБА_11 був оглянутий лікарем неврологом-вертебрологом ОСОБА_20 (ФОП) на КТ ГМ від 30.01.221; ОСОБА_11 встановлено клінічний діагноз: закрита черепно-мозкова травма (30.01.2021), перелом кісток лицьового черепа ліворуч, струс головного мозку помірно виражений вестибулоатактичний, помірний цефалгічний синдром;

- даними копії консультативного висновку спеціаліста від 05.02.2021, згідно з яким ОСОБА_11 оглянутий лікарем-стоматологом Черкаської обласної лікарні; ОСОБА_11 встановлений діагноз: перелом виличної кістки та верхньої шелепи, перелом вилице-орбітального комплексу зліва без суттєвого зміщення уламків. Травму отримав 30.01.2021 близько часу ночі;

- даними копії витягу з медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_11 ;

- даними протоколу огляду предметів від 27.08.2021, відповідно до якого було оглянуто медичну документацію на 12-ти арк., а саме: висновок спеціаліста, медична карта амбулаторного хворого, консультативний висновок спеціаліста, заключення лікаря-стоматолога, консультативний висновок спеціаліста, заключення огляду лікаря-рентгенолога, довідка чергового лікаря-хірурга, консультативний висновок спеціаліста лікаря-стоматолога, підтвердження діагнозу, довідка травмпункту, підтвердження ЛОР лікаря ОСОБА_21 , талон направлення на госпіталізацію, талон направлення на госпіталізацію, направлення лікаря ОСОБА_22 . Вказані відомості було досліджено та описано у висновку судово-медичним експертом;

- даними постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 27.08.2021, відповідно до якої вказану у протоколі огляду медичну документацію визнано речовими доказами та передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_11 .

У сукупності із зібраними у справі доказами, суд першої інстанції належно оцінив показання обвинуваченого щодо часткового визнання вини і при повному, всебічному розгляді всіх обставин справи, дійшов вірного висновку, що його вина у заподіянні умисних середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я та заподіянні легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, доведена.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що місцевий суд дослідив всі ті обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у справі, та надав їм належну оцінку, а тому наведені стороною захисту у апеляційній скарзі доводи про незаконність вироку є необґрунтованими.

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України, оцінив докази не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості та взаємозв`язку, які в своїй сукупності є достатніми, щоб дійти обґрунтованого висновку, що у діях ОСОБА_7 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Зазначені докази у своїй сукупності спростовують доводи захисника про необхідність закриття кримінального провадження відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

У відповідності до п. 15 ч. 1 ст. 7, ст. 22 КПК України до загальних засад кримінального провадження відноситься в тому числі здійснення провадження із дотриманням принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, який полягає, зокрема, в самостійному обстоюванні як стороною обвинувачення, так і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд дійшов висновку, з яким погодилась колегія суддів апеляційного суду, що цей принцип у повній мірі був реалізованим при розгляді даної справи.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги захисника щодо недоведення вини обвинуваченого ОСОБА_7 у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 , що спричинили тривалий розлад здоров`я, легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та легких тілесних ушкоджень, є необґрунтованими та такими, що спростовані дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції доказами та відповідно підстави для скасування вироку суду відсутні.

Суд першої інстанції вірно визнав наявність умислу в діях обвинуваченого щодо нанесення середньої тяжкості тілесних ушкоджень та легких тілесних ушкоджень потерпілому і належним чином обґрунтував свої висновки з огляду на наявність доказів у кримінальному провадженні, з чим погоджується і колегія суддів.

За нормативним визначенням умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження (ст.122 КК України) з об`єктивної сторони характеризується: 1) дією або бездіяльністю, спрямованими на заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження; 2) наслідком у вигляді спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження; 3) причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком; а із суб`єктивної сторони - прямим або непрямим умислом (ст. 24 КК України). Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільне небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільне небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

На думку колегії суддів апеляційного суду, в даному випадку мало місце умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не небезпечне для життя і не спричинило наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу (смерть), але що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш ніж на одну третину.

Так, фактично неправомірні дії по відношенню до потерпілого ОСОБА_11 розпочав саме обвинувачений ОСОБА_7 , прийшовши до квартири ОСОБА_11 він почав сваритися нецензурною лайкою з приводу гучної музики, витягнув потерпілого ОСОБА_11 з квартири за одяг на сходинковий майданчик, закривши при цьому двері квартири, продовжував ображати ОСОБА_11 та наніс йому удари в область обличчя, носу, щелипи. ОСОБА_23 намагався врятуватися та натиснув на кнопку дзвінка своєї квартири, однак отримав удар від обвинуваченого від якого впав на підлогу, а ОСОБА_7 сівши на нього зверху продовжив наносити йому удари в область голови. Внаслідок нанесених ударів потерпілий втратив свідомість.

Такі дії обвинуваченого свідчать про умисні, цілеспрямовані протиправні дії відносно потерпілого ОСОБА_11 , обвинувачений наносив потерпілому удари не просто по тулубу, чи будь-які інші частини тіла, а умисно наносив в життєво найважливіші частини тіла голову.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 потепілий ОСОБА_11 отримав перелом виличної кістки зліва, що відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; травму носа з переломом кісток носа, крововилив та садном м`яких тканин носа, травму голови зі струсом головного мозку, крововиливами та садном обличчя, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; крововилив четвертого пальця правої стопи, відлам коронкової частини та скол емалі зубів на верхній та нижній щелепах, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Як вбачається з пояснень обвинуваченого, хоча в судовому засіданні обвинувачений заперечив нанесення ударів, але вказував, що штовхав потерпілого ОСОБА_11 рукою в обличчя, а потерпілий вдарився обличчям об стіну та впав, при цьому він вказав, що штовхнув рукою потерпілого в обличчя для самозахисту. Проте, до таких показань обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційний суд ставиться критично саме у частині, що він штовхнув рукою потерпілого в обличчя, і тілесних ушкоджень він потепілому не наносив, оскільки тяжкість отриманих тілесних ушкоджень потерпілим свідчить про навмесне заподіяння шкоди його здоров`ю, а тому колегія суддів вважає таку позицію обвинуваченого захисною, та такою що має на меті уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Водночас показання потерпілого ОСОБА_11 щодо нанесення йому обвинуваченим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень є послідовними, логічними, і такими, що узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_12 , який бачив, як обвинувачений ОСОБА_7 наносив удари потерпілому в ділянку голови.

Показання потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 , дані слідчих експериментів за їх участю, висновок експерта від 17.03.2021 щодо наявності тілесних ушкоджень у потерпілого, спростовують твердження апелянта про те, що потерпілий отримав тілесні ушкодження внаслідок того, що вдарився об стіну.

З твердженням захисника ОСОБА_8 про те, що обвинувачений захищався від потерпілого, так як той перебував в алкогольному сп`янінні, тобто обвинувачений перебував в стані необхідної оборони, а суд не надав оцінки цьому, колегія суддів не погоджується, визнає їх неспроможними та вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження, та надав їм вірну юридичну оцінку.

Відповідно до ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Пленум Верховного Суду України у п.2 постанови №1 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону» роз`яснив, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Перехід використовуваних при нападі знарядь або інших предметів від нападника до особи, яка захищається, не завжди свідчить про закінчення посягання. При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

В ході судового розляду та дослідження протоколів слідчих експереметів від 09.03.2021 проведених за участю потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 , під час проведення яких потерпілий та свідок відтворили усі обставини та механізм нанесення потерпілому обвинуваченим тілесних ушкоджень 30.01.2021 за адресою: АДРЕСА_4 , біля вхідних дверей у квартирі АДРЕСА_5 , не встановлено, що під час вищевказаних подій існувала будь-яка загроза для життя чи здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , внаслідок чого він потребував захисту від дій потерпілого ОСОБА_11 . Матеріали кримінального провадження не містять даних про таку загрозу, тому відсутній факт перебування обвинуваченого у стані необхідної оборони.

Колегія суддів зазначає, що у тому випадку, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання заподіяти шкоди потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання сторони захисту на сумнівність, в даному кримінальному провадженні, слідчих експерементів, які мали місце 09.03.2021, так як вони були проведені без присутності обвинуваченого ОСОБА_7 , лише за участю потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 і внаслідок чого, на думку апелянта, були спотворені, фактичні обставини, зафіксовані в подальшому у висновку експерта, за поясненнями потерпілого, свідка, оскільки колегія суддів під час апеляційного розгляду не встановила підстав для визнання недопустимим доказом слідчі експерименти від 09.03.2021 за участю останніх, так як вони були проведені з дотриманням вимог ст.240 КПК України.

Так під час проведення слідчих експерементів 09.03.2021 потерпілий ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_12 відтворили усі обставини та механізм нанесення потетпілому тілесних ушкодлжень ОСОБА_7 30.01.2021 близько 00 год. 40 хв. біля вхідних дверей у квартирі АДРЕСА_3 .

Як вбачається зі змісту відтворених потерпілим та свідком обставин та механізму нанесених тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілому, які зафіксовані в протоколах слідчого експеременту, вони між собою не різняться, є послідовними, локалізація нанесення тілесних ушкоджень потерпілому співпадає з тими частинами тіла, про які вказували останні, а тому колегія суддів не має сумнівів щодо їх правдивості.

Крім того, колегія суддів зауважує, що сам факт проведення слідчих експериментів без участі обвинуваченого ОСОБА_7 , та в поліцейському приміщенні, а не на місці де відбулися події, як про те зазначає захисник в апеляційній скарзі, не спростовує їх процесуальної якості, а законом не передбачена обов`язкова участь обвинуваченго у проведенні слідчого експеременту.

Доводи апелянта про те, що висновок експерта про механізм отримання потерпілим тілесних ушкоджень є неналежним доказом, є необгрунтованими.

Так, висновок експерта №02-01/192 від 17.03.2021, не містить кількість нанесених ударів, він визначає загальний механізм отримання ушкодження, підтверджує наявність таких ушкоджень.

Твердження апелянта про те, що цей висновок не може бути доказом того, що саме ОСОБА_7 заподіяв ці ушкодження, не заслуговують на увагу, оскільки показання потерпілого ОСОБА_11 щодо обставин заподіяння йому тілесних ушкоджень, показання свідка ОСОБА_12 щодо обставин нанесення потерпілому тілесних ушкоджень обвинуваченим, та протоколи слідчих експериментів, повністю, в частині механізму та обставин їх заподіяння, узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи №02-01/192 від 17.03.2021, якою встановлено, що тілесні ушкодження у ОСОБА_11 могли виникнути як за обставин, на які він вказав в протоколі проведення слідчого експерименту від 09.03.2021, так і за обставин, на які вказав ОСОБА_12 в протоколі проведення слідчого експерименту від 09.03.2021.

Показання потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 щодо механізму нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому є послідовними, їх зміст як на досудовому розслідуванні, так під час розгляду справи в суді є незмінним. Сумнівів у їх правдивості чи зацівленості оговорити обвинуваченого ОСОБА_7 судом не встановлено, і підстави не довіряти їх показам, у колегії суддів відсутні.

При проведенні судово-медичної експертизи №02-01/192 від 17.03.2021 була досліджена медична документація складена щодо ОСОБА_11 з підстав заподіяння йому тілесних ушкодлжень у зв`язку з вчиненням кримінального правопорушення.

Висновок експерта повністю узгоджується з іншими доказами у справі та підтверджує отримання потерпілим тілесних ушкоджень.

На думку колегії суддів судово-медична експертиза щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень №02-01/192 від 17.03.2021 проведена відповідно до вимог ст.242 КПК України.

Таким чином, висновок судово медичної експертизи підтверджує обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення та безпідставність клопотання захисника про визнання висновку експерта недопустимим доказом.

Що стосується інших апеляційних доводів, то вони не спростовують провину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за встановлених судом обставин.

Усі докази, на яких ґрунтується вирок, ретельно перевірені судом і підставно покладені в обґрунтування вироку. З таким процесуальним рішенням колегія суддів погоджується. Будь-яких доказів недопустимості або неналежності доказів апеляційному суду не надано.

В п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання звертається увага суддів на те, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Згідно роз`яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання суди, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, повинні виходити із кваліфікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб вчинення, кількість епізодів, характер і ступінь тяжкості наслідків тощо).

Згідно з вимогами ст. 50 КК України покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та попередження вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з положень ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції відповідно до вимог статті 65, 66, 67 КК України обґрунтовано врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винуватого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, працює комерційним директором ТОВ «Річфілд Хімпостач», за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні малолітню дитину: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , врахував відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.122 КК України у виді виправних робіт за місцем роботи строком на 6 місяців з відрахуванням в дохід держави 10% із суми заробітку.

Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Доводи апелянта про те, що позовна заява не відповідала нормам ЦПК України, але суд не надав можливості усунути її недоліки, а тому у задоволенні позовної заяви слід відмовити, колегія суддів вважає неспроможними.

Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов потерпілого про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 15300 грн. 83 коп., правильно встановив, що потерпілий ОСОБА_11 зазнав тривалого фізичного болю, змушений був перебувати на тривалому лікуванні, понесені ним витрати на лікування підтвердженні документально чеками про виконання медичних послуг, та купівлю ліків в період проходження лікування (а.к.п.53, 57-59, 62-63).

Відповідно до п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

При цьому, як видно з вироку суду, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції послався на те, що ця шкода полягає у тривалому сильному фізичному болю, тривалому лікуванню, яке спричиняло потерпілому фізичний біль та моральні страждання, переживаннях, порушенні нормального ритму життя, погіршенні стану здоров`я, тощо.

Враховуючи наведене, керуючись засадами виваженості та розумності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та справедливого висновку про часткове задоволення моральної шкоди на користь потерпілого в сумі 15000 грн., з чим погоджується і апеляційний суд.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином врахував характер і обсяг страждань потерпілого, їх тривалість і, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд з дотриманням вище зазначених вимог закону прийняв обґрунтоване рішення щодо цивільного позову потерпілого в тому числі щодо розміру стягнення моральної шкоди.

Правильне рішення прийняв суд першої істанції і в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_11 витрати на правову допомогу.

Положення ч.2 ст.120 КПК України регламентують, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Приписами ч.1 ст.124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

До таких витрат відповідно до п.1 ч.1 ст.118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу.

Згідно з вимогами п.3 ч.1 ст.91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Оплата праці адвоката є результатом відповідних домовленостей між адвокатом та його клієнтом і визначається договором про надання правової допомоги.

Відповідно до ст.ст.26, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України).

Як вбачається із оскаржуваного вироку, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, оскільки витрати на правову допомогу підтверджуються угодою про надання юридичних послуг від 01.03.2021; квитанцією №б/н від 26.02.2021 про сплату ОСОБА_11 адвокатського гонорару у розмірі 7000 грн.; ордером серії ЧК №205518 від 28.09.2021 про здійснення адвокатом ОСОБА_9 представництва інтересів потерпілого ОСОБА_11 у Соснівському районному суді м. Черкаси; копією свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, чи могли бути безумовними підставами для зміни чи скасування судового рішення місцевого суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вирок щодо ОСОБА_7 є законним, обгорунтованим і вмотивованим, і його слід залишити без змін, підстави для його скасування та закриття провадження в зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, як про це просив захисник та обвинувачений в суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 24 березня 2023 року відносно ОСОБА_7 - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: