Номер провадження: 11-кп/813/1909/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні виділені матеріали кримінального провадження №0000215 від 20.06.2022 року за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суд м. Одеси від 13.07.2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась в м. Одеса, громадянки України, із неповною середньою освітою, неодруженої, непрацюючої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

встановив:

в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0000215 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.07.2023 року, відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора та в порядку ст.331 КПК України продовжено обвинуваченій ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком до 11.09.2023 року, із застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 198480 гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції послався на продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу. Продовжуючи строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом враховано особу обвинуваченої, та зазначено, що більш м`який запобіжний захід не здатен забезпечити виконання обов`язків, які будуть на неї покладені.

Не погоджуючись з ухвалою суду обвинувачена звернулась з апеляційною скаргою та в подальшому доповнила її в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати щодо неї запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Обвинувачена посилається на недоведеність стороною обвинувачення існування ризиків можливої неналежної її поведінки, а також неможливості застосування відносно неї більш м`яких запобіжних заходів. Обвинувачена вважає, що місцевим судом не враховано її перебування під вартою більше року, наявність постійного місце проживання та наявність хронічних хвороб.

Також, ОСОБА_7 посилається на те, що справа не слухається судом по суті, а лише продовжуються запобіжні заходи, що є неприпустимим. Одночасно обвинувачена вказує на непомірність визначеної судом застави.

Апеляційний розгляд проведено без участі прокурора, будучи повідомленим про дату, ас та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, клопотання про здійснення апеляційного розгляду за його участю не заявляв.

Відповідно до положень ст. 422-1 КПК України (далі - КПК) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

З огляду на положення ст. 422-1 КПК України, апеляційний розгляд проведений за відсутністю прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинувачену та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення має право своєю ухвалою обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює або обирає запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 , суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК, які регламентують продовження строку дії запобіжного заходу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, який у відповідності до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких, за який передбачено покарання від 6 до 10 років позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що на розгляді Малиновського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

Прийняте рішення місцевий суд мотивував тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання її винуватою, а також наявністю ризиків, які дають підстави вважати, що остання, перебуваючи на свободі, може здійснити спроби переховування від суду; незаконно впливати на учасників кримінального провадження, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Колегія суддів звертає увагу, що апеляційний суд на даній стадії не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченій дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами повного дослідження всіх доказів.

Апеляційний суд вважає, що тяжкість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 , а також існування ризиків переховування останнього від суду, здійснення незаконного впливу на учасників процесу у кримінальному провадженні, які на даний час не допитані, вчинення іншого кримінального правопорушення, виправдовуютьпродовження застосування найсуворішого запобіжного заходу та дають апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою з огляду на те, що раніше існуючі та доведені ризики не знизились і не відпали, оскільки обвинувачена не може не розуміти тяжкість можливого суворого покарання, у разі доведеності її вини за результатами розгляду кримінального провадження, тим більш зважаючи на те, що вона після вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, завідомо знаючи, що щодо неї існує кримінальне провадження знову вчинила злочин, який пов`язаний з обігом наркотичних засобів.

На думку апеляційного суду, наведені обставини в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченої ОСОБА_7 від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинуваченої ОСОБА_7 , на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що остання може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, враховуючи воєнний стан на території України та можливого виїзду останньої за кордон.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу обвинуваченої ОСОБА_7 на свідків у кримінальному провадженні, оскільки покази свідків мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого судового розгляду. Перебуваючи на свободі, обвинувачена може здійснювати незаконний вплив на свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності, тим більш остання заперечує свою причетність до інкримінованих їй дій.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачена обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченої та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 , виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованих останній дій, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризикам можливого переховування обвинуваченої від суду, здійснення незаконного впливу на свідків, та вчинення інших дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, та в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Посилання сторони захисту стосовно наявності постійного місця проживання, цивільного чоловіка, який являється інвалідом ІІ-групи, а також наявність ряду хронічних хвороб, апеляційний суд бере до уваги, однак зазначає, що дані обставини не були стримуючим фактором щодо невчинення незаконних дій, які інкримінуються обвинуваченій.

Крім того, доводи обвинуваченої стосовно наявності у неї хронічних хвороб не підтверджується доказами.

Апеляційний суд звертає увагу, що обвинувачена ОСОБА_7 не позбавлена права звернутись до установи виконання покарань, в якій вона утримується під вартою, з клопотанням про надання належної медичної допомоги, у разі існування такої потреби.

Доводи сторони захисту щодо непомірного розміру застави, колегія суддів визнає декларативними, оскільки розмір застави, який визначений судом першої інстанції, відповідає вимогам КПК та практиці ЄСПЛ.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченої під вартою та захисником апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування ОСОБА_7 під вартою.

Апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченої під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання обвинуваченої під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченої, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченої у вчиненні нею тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних речовин, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені місцевим судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченої під вартою.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суд м. Одеси від 13.07.2023 року, якою ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000215 від 20.06.2022 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4