Справа № 175/4006/23
Провадження № 1-кп/175/187/23
Вирок

Іменем України

21 серпня 2023 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

за участю сторін: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у смт. Слобожанське обвинувальний акт і угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000498 відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Сургут Тюменської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, розлученого, офіційно непрацюючого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого у тому ж населеному пункті по АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України,

встановив:

Відповідно до Указу Президента України № 64-2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану на території України» по всій території України того ж дня введено воєнний стан строком на 30 діб та у подальшому Указом Президента України № 254/2023 від 01.05.2023 року строк дії воєнного стану з 20.05.2023 року продовжено строком на 90 діб.

З 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової та мобілізаційної готовності Збройних Сил України (далі - ЗСУ) та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до ч.2 ст.102, пунктів 1,17,20 ч.1 ст.106 Конституції України, Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», на території України оголошена та проводиться загальна мобілізація.

Згідно зі ст.17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього українського народу.

Статтею 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом ЗСУ, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

За приписом ч.3 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок включає проходження військової служби. Частиною 9 статті 1 цього Закону визначено, що громадяни України щодо військового обов`язку поділяються на категорії, одна з яких це військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування ЗСУ та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Таким чином, в Україні встановлено особливий період.

За приписом п.7 ч.1 ст.22 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» граничний вік перебування на військовій службі встановлюється для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду, з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу - до 60 років.

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - ТЦК) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних, визначення їх призначення на особливий період.

Також, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися на збірні пункти ТЦК у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).

Відповідно до ст.42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, винні у порушенні правил військового обліку, прибуття за викликом до ТЦК, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом.

Крім того, «Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року № 1487, встановлені Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів (далі - Правила).

Згідно з п.2 ч.1 Правил, військовозобов`язані повинні: прибувати за викликом ТЦК на збірні пункти, призовні дільниці у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках або розпорядженнях ТЦК), для взяття на військовий облік та визначення призначення на воєнний час, оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Частиною 4 Правил передбачено, що громадяни, які ухиляються від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період несуть кримінальну відповідальність.

Також, пунктами 1.1 та 1.3 «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008 року, встановлено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців і військовозобов`язаних, одним із її основних завдань є добір громадян України, придатних за станом здоров`я до військової служби, для укомплектування ЗСУ.

Пунктом 2.1 зазначеного Положення передбачено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК).

28 червня 2023 року ОСОБА_6 пройшов військово-лікарську комісію ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ), розташованого у буд. АДРЕСА_3 , та був визнаний придатним до військової служби, про що ВЛК складено відповідну довідку № 4/1-1509 пр. № 126 від 28.06.2023 року.

Того ж дня ОСОБА_7 працівником ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 вручено повістку відповідно до Мобілізаційної директиви Генерального штабу ЗСУ від 03.07.2018 року № 321/1260 ДСК «Про впровадження у службову діяльність зразків і форм документів з підготовки та проведення мобілізаційного розгортання Збройних Сил України», про необхідність явки 29 червня 2023 року до даного ТЦК для подальшої відправки до військової частини. Водночас ОСОБА_5 було попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Однак, у подальшому, військовозобов`язаний ОСОБА_6 , будучи визнаним придатним до військової служби, не бажаючи виконувати конституційний обов`язок щодо захисту України, її незалежності та територіальної цілісності, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки таких своїх дій та бажаючи їх настання, всупереч вищевказаним вимогам закону, діючи умисно, без будь-якої поважної причини не з`явився 29 червня 2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 для подальшого відправлення для проходження військової служби у зазначений у повістці строк, тим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Умисні дії ОСОБА_5 , що виразилися в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, органом досудового розслідування та прокурором кваліфіковані за ст.336 КК України.

02.08.2023 року даний факт внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000498.

08.08.2023 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, а 11.08.2023 року між прокурором і обвинуваченим за участю захисника укладена угода про визнання винуватості.

В угоді про визнання винуватості міститься інформація про беззастережне визнання ОСОБА_9 винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, в обсязі обвинувачення та наведено перелік істотних для кримінального провадження обставин, а саме: позитивно характеризується за місцем проживання, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставиною, що пом`якшує покарання є щире каяття, обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Сторонами угоди визначено узгоджене покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки із застосуванням ст.75 КК України та покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

В угоді передбачені наслідки її укладання та затвердження, невиконання яких роз`яснені ОСОБА_10 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою провину визнав у повному обсязі та підтвердив факт добровільності укладання угоди про визнання винуватості, просив її затвердити та призначити узгоджене покарання, яке йому зрозуміле та з яким він повністю згоден.

Вислухавши думку прокурора та захисника, які просили затвердити угоду про визнання винуватості з призначенням узгодженого покарання, дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000498, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором і підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

У п.п.1, 3 ч.4 ст.469 КПК України зазначено, що угода про визнання винуватості між прокурором і підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо нетяжких, тяжких злочинів…

За приписом ч.5 ст.469 КПК України укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Орган досудового розслідування та прокурор встановили, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.336 КК України, яке відповідно до ч.4 ст.12 КК України віднесене до категорії нетяжких злочинів.

Суд ураховує, що обвинувачений беззаперечно визнав свою винуватість у інкримінованому йому злочині, в якому щиросердно розкаявся, повідомив про добровільність укладення угоди про визнання винуватості.

За результатом перевірки угоди на її відповідність вимогам КПК України, судом не встановлено підстав для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених у ч.7 ст.474 КПК України.

Суд також вважає, що угоджене сторонами в угоді покарання відповідає вимогам ст.ст.65, 75, 76 КК України.

Судом при розгляді угоди про визнання винуватості також враховано наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого судового провадження. Умови угоди відповідають інтересам суспільства. Затвердження угоди свідчить про швидке здійснення судового провадження, яке забезпечить притягнення обвинуваченого до відповідальності за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення з метою виправлення останнього. Зазначене сприяє формуванню у суспільства невідворотності покарання за вчинене правопорушення.

Суд встановив, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Обґрунтованих підстав уважати протилежне судом не встановлено.

Фактичні обставини, описані в обвинувальному акті від 11.08.2023 року, формулювання обвинувачення, вказане в угоді про визнання винуватості від 11.08.2023 року, підтвердження ОСОБА_9 цих обставин і повне визнання ним своєї вини у присутності захисника, дають підстави суду для висновку про відповідність угоди вимогам кримінального та кримінального процесуального закону і про наявність усіх правових підстав для затвердження даної угоди.

Суд, призначаючи покарання, виходить з наступного.

За інкримінований ОСОБА_7 злочин передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років.

На виконання вимог ч.5 ст.65 КК України суд при затвердженні вироком угоди про визнання вини призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Суд уважає, що визначене угодою покарання відповідає нормам КК України та інтересам суспільства й у частині узгодженого покарання, яке відповідає загальним засадам призначення покарання, є пропорційним і достатнім.

Визначаючи строк випробування, передбачений ст.75 КК України, суд ураховує відомості про обвинуваченого, який раніше чотири рази притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних кримінальних правопорушень, але на підставі ст.89 КК України вважається таким, що не має судимості, задовільно характеризується за місцем проживання, фактично займається суспільно-корисною працею, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, та вважає необхідним встановити три роки іспитового строку.

Саме таке покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Під час досудового розслідування обвинуваченому запобіжний захід не обирався.

Витрати на залучення експертів і речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст.369,371-374,475 КПК України, суд -

ухвалив:

Угоду від 11.08.2023 року про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000498 - затвердити.

На підставі угоди про визнання винуватості визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України та піддати узгодженому кримінальному покаранню у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання за умови, що на протязі трьох років іспитового строку він не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі пунктів 1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

Вирок може бути оскаржений сторонами до Дніпровського апеляційного суду через Дніпропетровський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1