Дата документу 31.05.2023 Справа№ 331/1471/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 331/1471/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/123/23 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянула 31 травня 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 9 квітня 2021 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Енергодар Запорізької області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

25 лютого 2021 року, приблизно о 17-00 годин, неподалік від автовокзалу м. Запоріжжя, за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 20, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи умисел на незаконне придбання наркотичного засобу, знайшла на землі згорток ізоляційної стрічки, що містив у собі прозорий зіп-пакет з кристалоподібною речовиною білого кольору, та дослідивши який зрозуміла, що в зазначеному зіп-пакеті знаходиться речовина, яка схожа на наркотичну. Після цього ОСОБА_8 помістила його до порожнини, з правого нижнього боку своєї куртки під кишенею, яка утворилася від порваного шва між підкладкою і основою куртки, та стала незаконно зберігати при собі, зрозумівши, що дана речовина є наркотичним засобом, обіг якого обмежено.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне зберігання наркотичного засобу для особистого вживання, без мети збуту, діючи умисно всупереч ст.ст. 13, 14 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» №863 від 08.07.1999 року (зі змінами), а також ст. 2 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» №62/95-ВСР від 15.02.1995 року (зі змінами), продовжила пересуватись пішим ходом в бік вул. Академіка Амосова в м. Запоріжжя.

Далі, ОСОБА_8 , продовжуючи свій умисел на незаконне зберігання наркотичних засобів без мети збуту, діючи умисно, тримала його безпосередньо при собі до того часу, як 25.02.2021 року о 18 годині 54 хвилини, коли остання перебувала біля будинку № 63 по вул. Академіка Амосова в м. Запоріжжя, вищевказаний полімерний зіп-пакет, в якому міститься кристалічна речовина білого кольору було виявлено та вилучено працівниками поліції в ході огляду місця події.

Згідно висновку судово-хімічної експертизи №СЕ-19/108-21/2751-НЗПРАП від 01.03.2021 року: надана на експертизу кристалічна речовина білого кольору містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, маса якого складає 0,189 г. в перерахунку на основу (відсотковий вміст метадону складає 53,5%), яку ОСОБА_8 незаконно зберігала при собі, без мети збуту.

Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 9 квітня 2021 року, ухваленого в порядку ст.382 КПК України:

ОСОБА_8 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.309 КК України і їй призначено покарання з урахуванням положень ст.69 КК України у виді штрафу у розмірі 750 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 12 750 (дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст.100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставини кримінального провадження та доведеність вини обвинуваченого, вважаю, що вирок відносно ОСОБА_8 підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд безпідставно призначив ОСОБА_8 покарання у виді штрафу у розмірі 750 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 12 750 грн., що не відповідає особі обвинуваченої та є надмірним тягарем для його виконання, що у подальшому призведе до невиконання судового рішення та притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності з подальшим залишенням неповнолітніх та малолітніх дітей без опіки матері.

Посилаючись на життєві обставини обвинуваченої (вдова, не має постійного доходу), наявність 4 малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні, а також на вчинене кримінальне правопорушення, яке відповідно до КК України належить до проступків, вважає, що у суду були усі законні підстави, застосовуючи норми ст. 69 КК України, призначити інший вид покарання (громадські роботи), що має сприяти її виправленню.

Просить вирок суду скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.1 ст.309 КК України із застосуванням ст.69 КК України у вигляді 240 годин громадських робіт. В іншій частині вирок залишити без змін.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді громадських робіт.

Обвинувачена та її захисник висловили часткове заперечення доводам та вимогам поданої апеляційної скарги прокурора, просили призначити покарання у виді громадських робіт в мінімальному розмірі задля необхідності приділяти більшої уваги дітям.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні вироку.

Суд першої інстанції розглянув дане кримінальне провадження у відповідності до вимог ст.382 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.309 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які судом досліджувались в обсязі, визначеному в порядку ч.2 ст.382 КПК України. Ці обставини учасниками провадження не оспорюються, а тому вони не є предметом апеляційного розгляду, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За змістом ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Ефективність покарання визначається тим, наскільки воно є законним, обґрунтованим і справедливим. Правильне призначення покарання є не тільки важливим засобом боротьби зі злочинністю, а й запобігає вчиненню нових злочинів засудженими та іншими особами.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.309 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 12750 гривень не повністю врахував вимоги ст.65 КК України та в достатній мірі не взяв до уваги дані про особу обвинуваченої.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_8 із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 12750 гривень, суд першої інстанції, розглянувши кримінальне провадження у скороченому порядку, врахував тяжкість вчиненого нею кримінального правопорушення, обставину, що пом`якшує покарання, зокрема щире каяття обвинуваченої та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яка також була встановлена органом досудового розслідування, а також дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, має на утриманні малолітніх дітей, на диспансерному обліку нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштована, не має стабільного джерела доходу.

Разом з тим, при призначенні ОСОБА_8 покарання у виді штрафу судом першої інстанції не в повній мірі були враховані ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також дані про особу обвинуваченої, яка офіційно не працевлаштована, суспільно-корисною працею не займається.

При цьому, не можна залишити без уваги інші відомості стосовно ОСОБА_8 , яка є вдовою, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, та покарання у виді штрафу в розмірі 12750 гривень є надмірним тягарем для його виконання, може в подальшому призвести до його невиконання.

Отже, колегія суддів визнає, що з огляду на обставини даного провадження та відомості стосовно особи обвинуваченої, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 такий вид покарання, який є несправедливим внаслідок невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, яке у даному випадку за конкретних обставин даної справи, особи обвинуваченої та її життєвих обставин, є суворим.

Одночасно судова колегія зауважує на положеннях ст.50 КК України , відповідно до яких покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Виходячи з мети покарання, принципів його справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Сукупність наведених вище обставин схиляє судову колегія до висновку про необхідність скасування вироку суду першої інстанції в частині призначення покарання на підставі ст.ст. 413, 414 КПК України підлягає скасуванню з постановленням у відповідності до положень ст.420 КПК України апеляційним судом в цій частині нового вироку з огляду на висновок апеляційної інстанції щодо необхідного для призначення обвинуваченій виду покарання, який все ж таки є більш суворим за градацією, що був запропонований прокурором та цілком підтриманий стороною захисту з посиланням на сімейні та життєві обставини ОСОБА_8 .

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_8 покарання, колегія суддів, відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків, обставини вчинення кримінального правопорушення, а також дані про особу обвинуваченої, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, є вдовою, офіційно не працевлаштована, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей.

За наявності виключно позитивних даних про особу ОСОБА_8 , пом`якшуючих покарання обставин у вигляді визнання провини, щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, на явності на утриманні чотирьох малолітніх дітей, колегія суддів вважає, що наведені обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та дають підстави для застосування до обвинуваченої положень ст.69 КК України та призначення останній іншого виду покарання, не передбаченого санкцією ч.1 ст.309 КК України у виді громадських робіт на строк 60 годин, що відповідатиме меті призначення покарання.

З цього приводу слід зауважити, що запропонований прокурором строк покарання у вигляді 240 годин громадських робіт, що за положеннями ч.2 ст.56 КК України визначений як максимально допустимий строк для даного виду покарання, апелянтом не обґрунтований.

Натомість, при апеляційному розгляді судова колегія переконалась в тому, що обставини вчинення кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відомості про особу обвинуваченої дають достатні підстави для висновку про можливість призначення обвинуваченій ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.309 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді громадських робіт на встановлений ст.56 КК України мінімальний строк у вигляді 60 годин.

На думку колегії суддів, саме такий вид та розмір покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 414, 420, 421 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 9 квітня 2021 року відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст.309 КК України в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в даній частині новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.1 ст.309 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді громадських робіт на строк шістдесят годин.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскарженим до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4