справа № 615/539/23
провадження № 1-кп/631/144/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2023 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з боку сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_3 ,

з боку сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 приміщення суду в селищі міського типу Нова Водолага Харківського району Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 лютого 2023 року під № 0000037, щодо обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Городище Перевальського району Луганської області, громадянина України, розлученого, маючого на утриманні малолітнього сина, із середньо-спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

19 лютого 2023 року близько 10 години 00 хвилин, ОСОБА_4 перебував разом із ОСОБА_5 в домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході спілкування між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виник словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, під час якого у ОСОБА_4 виник прямий умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , ОСОБА_4 тримаючи у правій руці дерев`яну табуретку заподіяв потерпілій один удар табуреткою в область голови, в той час як ОСОБА_5 своєю правою рукою намагалась прикрити обличчя. Після чого даний табурет розпався на частини та ОСОБА_4 почав хватати ОСОБА_5 правою рукою за її ліву руку.

В результаті противоправних дій ОСОБА_4 , згідно висновку експерта № 12-14/12-Важ/23 від 14 березня 2023 року на тілі ОСОБА_5 мали місце забита рана лобної області голови праворуч, синці на правій кисті, синець на передній поверхні верхньої третини лівої гомілки. Вищевказані тілесні ушкодження утворилися від локальної дії предметів з обмеженою поверхнею, що контактувала, в момент спричинення ушкоджень, котрі діяли як тупі тверді за механізмом удару, індивідуальні особливості поверхні, що травмує яких в ушкодженнях не відобразились, і могли утворитися в строк, вказаний в установочній частині наданої постанови про призначення судово-медичної експертизи.

За ступенем тяжкості вищезазначені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що викликали незначні скороминущі наслідки не більше 6-ти днів згідно пунктів 2.3.2 «б», 2.3.5 «Правил судово-медичного встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 на пропозицію суду щодо призначення йому захисника відмовився від останнього, зазначивши, що буде самостійно здійснювати захист своїх інтересів, при цьому, винним себе визнав повністю, пояснивши, що дійсно скоїв інкриміноване йому в вину кримінальне правопорушення при вищевикладених обставинах.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченим своєї провини, а також те, що він не ставить під сумнів фактичні обставини справи, а також правильність розуміння ним змісту цих обставин, у суду не виникає сумніву в добровільності та істинності позиції ОСОБА_4 .

Прокурор у судовому засідання посилаючись на те, що обвинувачений не оспорює фактичних обставин у справі, висловив думку про недоцільність досліджування під час судового розгляду справи усіх доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Потерпіла ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена завчасно та належним чином відповідно до приписів Кримінального процесуального кодексу України. На електронну адресу суду потерпіла ОСОБА_5 направила заяву, що була зареєстрована за вхідним № ЕП-1540/23-вх. від 14 серпня 2023 року, відповідно до якої просила розгляд справи провести за її відсутності, повідомивши, що повністю погоджується з позицією прокурора, претензій майнового та морального характеру до обвинуваченого не має.

У судовому засіданні у порядку, передбаченому статтею 325 Кримінального процесуального кодексу України, судом, з урахуванням думки учасників судового провадження, було вирішено питання про проведення судового розгляду без участі потерпілої, адже є можливим за її відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, з огляду на те, що цивільний позов в рамках кримінального провадження заявлений не був.

У зв`язку із безсумнівним та добровільним, тобто без будь-якого впливу із чиєї б то не було сторони, визнанням у повному обсязі ОСОБА_4 своєї вини в інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодженні з кваліфікацією вчиненого ним діяння, підтвердженням ним фактичних обставин, відсутності жодних заперечень щодо них з боку сторони обвинувачення, усвідомленням і правильним розумінням, роз`ясненого судом положення частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України про те, що у випадку визнання ними змісту даних фактичних обставин, сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржувати їх в апеляційному порядку, відсутністю їх заперечень проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються, суд ухвалив дослідити докази, обмежившись показаннями обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу та тих, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України.

При цьому, з урахуванням висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладеного у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих статтею 91 Кримінального процесуального кодексу України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені статтею 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, в рішенні від 19 жовтня 2006 року у справі «Коваль проти України», відповідно до пункту 113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у межах кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

Також, в рішеннях від 28 жовтня 2010 року у справі «Леонід Лазаренко проти України» та від 16 грудня 2010 року у справі «Боротюк проти України» зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80 відповідно).

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у вільній формі дав суду свої пояснення, зазначивши, що у неділю 19 лютого 2023 року з самого ранку вони з потерпілою почали приготування до дня народження сина ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , якому 20 лютого 2023 року повинно було виповнитись 3 роки та якого він виховує з самого дитинства. Зі слів обвинуваченого, з самого ранку у них з ОСОБА_5 були словесні конфлікти, у тому числі з приводу її зловживання слабоалкогольними напоями, які продовжувались до вечора. Близько 18 або 19 години, більш точного часу обвинувачений не пам`ятає, коли він грався з хлопчиком, ОСОБА_5 знову почала конфлікт, під час якого у нього не витримали нерви та він взяв стілець, який запустив у потерпілу, яка в той час сиділа на дивані. Також ОСОБА_4 підтвердив, що аби заспокоїти потерпілу, схопив її правою рукою за її ліву руку, після чого вийшов на двір. Як повідомив обвинувачений, йому дуже соромно та шкода за свій вчинок, у якому він щире розкаюється.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Згідно із статтею 84 Кримінального процесуального кодексу України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, про це наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 28 березня 2019 року у справі з єдиним унікальним № 154/3213/16.

У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (частина 2 статті 84 Кримінального процесуального кодексу України).

В свою чергу, з досліджених судом у судовому засіданні документів, що були надані стороною обвинувачення, судом встановлено наступне.

З висновку експерта № 12-14/12-Важ/23, складеного 14 березня 2023 року судовим експертом Валківського відділення Комунального закладу охорони здоров`я Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_8 убачається, що у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 мали місце наступні тілесні ушкодження: забита рана лобної області праворуч, синці на правій кисті, синець на передній поверхні верхньої третини лівої гомілки. Вищевказані тілесні ушкодження утворилися від локальної дії предметів з обмеженою поверхнею, що контактувала, в момент спричинення ушкоджень, котрі діяли як тупі тверді за механізмом удару, індивідуальні особливості поверхні, що травмує яких в ушкодженнях не відобразились, і могли утворитися в строк, вказаний в установочній частині наданої постанови про призначення судово-медичної експертизи. Зазначені тілесні ушкодження викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до пунктів 2.3.2 «б», 2.3.5 «Правил судово-медичного встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку експерта № 12-36/16/12-Важ/23, складеного 14 березня 2023 року судовим експертом Валківського відділення Комунального закладу охорони здоров`я Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_8 убачається, що у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 мали місце наступні тілесні ушкодження: забита рана лобної області праворуч, синці на правій кисті, синець на передній поверхні верхньої третини лівої гомілки. Вищевказані тілесні ушкодження утворилися від локальної дії предметів з обмеженою поверхнею, що контактувала, в момент спричинення ушкоджень, котрі діяли як тупі тверді за механізмом удару, індивідуальні особливості поверхні, що травмує яких в ушкодженнях не відобразились, і могли утворитися в строк, вказаний в установочній частині наданої постанови про призначення судово-медичної експертизи. Можливість утворення вищезазначених тілесних ушкоджень внаслідок однократного падіння на плоску поверхню з необмеженою площиною, є маловірогідною. Вищезазначені тілесні ушкодження викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до пунктів 2.3.2 «б», 2.3.5 «Правил судово-медичного встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6, відносяться до легких тілесних ушкоджень. Покази потерпілої ОСОБА_5 , надані нею в представлених копіях протоколів проведення слідчого експерименту та допиту за її участю, не суперечать судово-медичним даним, отриманим при судово-медичній експертизі ОСОБА_5 щодо механізму, обставин та способу утворення забитої рани лобної області голови праворуч, що мала місце на тілі останньої. Обставини утворення решти тілесних ушкоджень, що мали місце на тілі постраждалої, в представлених копіях протоколів проведення слідчих експериментів та допитів за участі потерпілої, відсутні.

Оцінюючи висновки експерта з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку у сукупності з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами, суд визнає їх вірним, мотивованим достатньо переконливо та такими, що не суперечить іншим доказам у справі.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини справи підтверджені наявними у справі доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду справи, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, також визнає фактичні обставини справи доведеними.

При кваліфікації дій обвинуваченого суд ураховує, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05 квітня 2018 року у справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу України.

Розглядаючи кримінальне провадження відповідно до частини 1 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд дійшов висновку щодо доведеності стороною обвинувачення вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому в вину кримінального правопорушення - проступку, оскільки він дійсно 19 лютого 2023 року своїми умисними діями заподіяв легкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_5 .

Таким чином, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в судовому засіданні у їхній сукупності, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України доведена повністю, а дії обвинуваченого кваліфікуються судом як умисне легке тілесне ушкодження.

Підстав, у відповідності до частини 3 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 зазначив, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації кримінальних правопорушень, передбаченої статтею 12 Кримінального кодексу України та санкції частини 1 статті 125 Кримінального кодексу України, а також особливостей та обставин його вчинення, й приходить до висновку, що обвинуваченим вчинене кримінальне правопорушення, яке кримінальним законом вважається проступком.

Вивчаючи особу винного шляхом з`ясування стану його здоров`я, поведінки до вчинення кримінального правопорушення, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що ОСОБА_4 має середньо-спеціальну освіту, розлучений, має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю якого є ОСОБА_5 . Офіційного працевлаштування не має, але працює за цивільно-правовими договорами. За даними наявної документації ОСОБА_4 має задовільний стан здоров`я, до осіб з інвалідністю не відноситься, на обліку у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, що свідчить про його осудність. Згідно повідомлення начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковника ОСОБА_10 від 21 лютого 2023 року № 499, ОСОБА_4 з 07 листопада 2000 року перебуває на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_4 . Обвинувачений має постійне місце проживання та реєстрацію, за яким характеризується задовільно, що підтверджується інформацією міського голови Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області ОСОБА_11 від 22 лютого 2023 року № 04-37/689. Як убачається з довідки УІАП Головного управління Національної поліції в Харківській області № 111-20022023/63073 від 15 березня 2023 року ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Обставиною, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України, пом`якшує покарання ОСОБА_4 є його щире каяття.

Обставиною, що у відповідності до пункту 6? частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України, обтяжує покарання ОСОБА_4 є вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, на цю ситуацію, саме як обтяжуюча обставина, не поширюється, так як у діях особи наявний кримінальний проступок, а у пункті 11 частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України мова йде тільки про «злочин», на відміну від пунктів 2 - 4, 6 - 9, 13 даної частини указаної статті наведеного Кодексу, де указується «кримінальне правопорушення».

При призначенні виду та міри покарання ОСОБА_4 , суд виходить з положень частини 2 статті 61 Конституції України, яка визначає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, керується вимогами статті 65 Кримінального кодексу України, а саме: враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до приписів статті 12 Кримінального кодексу України, відноситься до проступків, особу винного, який усвідомив негативні наслідки своєї поведінки та не намагався уникнути кримінальної відповідальності, до кримінальної відповідальності притягується вперше, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також відсутність претензій майнового та морального характеру з боку потерпілої й позицію прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Виходячи з приписів статті 50 Кримінального кодексу України, згідно з яких метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства та поміщення його на певний строк до кримінально-виконавчої установи, тобто без відбування покарання, а тому йому необхідно призначити покарання в межах, встановлених санкцією частини 1 статті 125 Кримінального кодексу України, у виді штрафу. При цьому суд ураховує обставини скоєння ОСОБА_4 кримінального проступку, його наслідки, а також обрані учасниками судового провадження позиції.

На думку суду таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Питання доцільності обрання запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до положень статтей 22 та 26 Кримінального процесуального кодексу України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Речові докази по справі відсутні.

Цивільний позов в рамках даного кримінального провадження не заявлявся, процесуальні витрати по справі відсутні.

На підставі викладеного, враховуючи положення частини 2 статті 61 Конституції України, керуючись статтями 12, 50, 53, 65 - 67, частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України, а також статтями 84, 91, 100, пунктом 3 частини 1 статті 118, частинами 1 та 2 статті 122, частино 2 статті 124, частиною 1 статті 126, частиною 3 статті 349, статтями 368 - 371, 373 - 376, 392, 393, 395, 532 - 535 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у пред`явленому йому обвинуваченні, передбаченому частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України, і призначити йому по даній нормі закону покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком суду законної сили не обирати.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілій та прокурору.

Копію цього судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні при його проголошенні.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених статтею 394 Кримінального процесуального кодексу України, до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1