ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/4587/22 Номер провадження 11-кп/814/2354/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання захисникаОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 14 серпня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 липня 2022 року за №0000300, задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 12 жовтня 2023 року, обвинуваченому

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Полтава, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимому, останній раз -

07 жовтня 2019 року Галицьким районним судом м. Львів за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 3 роки 7 місяців позбавлення волі.

Одночасно визначено ОСОБА_7 заставу - 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 107 360 гривень, і в разі її внесення покладено на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Приймаючи таке рішення, місцевий суд урахував: наявність ризиків, визначених у п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України, визначене за його вчинення покарання, особу обвинуваченого та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти зазначеним вище ризикам.

Урахувавши положення ч.3 ст.183, п.2 ч.5 ст.182 КПК України, суд першої інстанції визначив обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, дійшовши висновку, що такий її розмір зможе забезпечити виконання ОСОБА_7 покладених на останнього обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 14 серпня 2023 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби або зменшити розмір застави, визначивши її в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд не врахував те, що: прокурором не доведено наявність заявлених ризиків і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який не судимий, до затримання працював водієм, має: постійне місце проживання, на утриманні двох малолітніх дітей, на спеціальних обліках у медичних закладах не знаходиться й тривалий час перебуває під вартою; пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення є безпідставним, оскільки він не мав умислу на вчинення крадіжки, та дане кримінальне провадження розслідувалось без залучення дійсного потерпілого.

Прокурор та обвинувачений були належним чином повідомлені про місце, дату й час судового засідання апеляційної інстанції. Водночас захисник за погодженням позиції з ОСОБА_7 заявив клопотання щодо здійснення апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченого.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку захисника на підтримку апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він 26 липня 2022 року приблизно о 23 годині 22 хвилини по АДРЕСА_2 в умовах воєнного стану, діючи повторно, намагався таємно викрасти з належного ФОП « ОСОБА_8 » терміналу самообслуговування «Easy Pay» грошові кошти в сумі 2 985 гривень, однак з причин, що не залежали від його волі не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Такі дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199 та 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_7 зазначений запобіжний захід.

Сама ж необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим, під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що ОСОБА_7 може: переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, врахувавши тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, особу ОСОБА_7 , який неодноразово судимий, розлучений, не працює, не має: законних джерел доходу та міцних соціальних зв`язків.

З огляду на те, що обвинувачений попередньо 14 разів засуджувався за вчинення злочинів, у тому числі проти власності, доводи захисника про відсутність у ОСОБА_7 судимостей позбавлені підстав.

Окрім того, твердження апелянта щодо працевлаштування обвинуваченого та наявність у нього у зв`язку з цим утриманців не знайшли свого підтвердження перевіркою матеріалів провадження. Не надано відповідних даних про це стороною захисту й у суді апеляційної інстанції. Усупереч аргументам захисника, встановлені під час розгляду клопотання та апеляційної скарги обставини в їх сукупності свідчать про відсутність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, що могли би слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які зі сплином часу не змінились і не зменшились, обставини інкримінованого обвинуваченому тяжкого злочину проти власності, вчиненого повторно (після засудження 14 разів за вчинення, зокрема, тяжких корисливих злочинів), з використанням найбільш несприятливого для суспільства часу, тяжких обставин та умов, у яких опинилося суспільство, що має високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особу ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, що виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й домашнього арешту в нічний період доби, як просить захисник.

Твердження адвоката про здійснення досудового розслідування без залучення дійсного потерпілого є необґрунтованими, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що в даному кримінальному провадженні стороною обвинувачення було визнано та залучено потерпілим ОСОБА_8 , посягання на майно якого й було вчинено ОСОБА_7 , виходячи з обставин пред`явленого останньому обвинувачення (а.п.1-2).

Що стосується доводів апеляційної скарги, які пов`язані з оцінкою доказів для вирішення питання про визнання особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, винуватою чи невинуватою у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, крізь призму кваліфікації її діяння, то вони виходять за межі процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному перегляді ухвали суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підлягають вирішенню судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Водночас, продовживши ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, місцевий суд відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України визначив обвинуваченому, як альтернативний запобіжний захід, заставу в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка за своїм розміром є наближеною до мінімальної межі, визначеної в п.2 ч.5 ст.182 КПК України. З урахуванням обставин інкримінованого ОСОБА_7 тяжкого корисливого злочину в умовах воєнного стану, даних про особу обвинуваченого в їх сукупності, у співставленні з рядом таких, що не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, наведений вище розмір застави здатен забезпечити виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків та є справедливою альтернативою запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою, а тому підстави для його зменшення, про що порушує питання захисник, відсутні.

Апеляційний суд ураховує те, що ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який у подальшому було продовжено, обрано під час досудового розслідування 26 липня 2022 року (а.п.4), проте судовий розгляд наразі неможливо завершити, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого й запобігти встановленим вище ризикам.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Істотних порушень вимог КПК України, які би перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 14 серпня 2023 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4