Справа № 524/1184/23
Провадження №1-кп/524/345/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2023 року Автозаводський районний суд м.Кременчука у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду м. Кременчуці клопотання прокурора Кременчуцької окружної прокуратури про закриття кримінального провадження № 0003911 від 07.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України на підставі п.3-1 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання прокурора Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_3 , яким він просить закрити кримінальне провадження № 0003911 від 07.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України на підставі п.3-1 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності. В обґрунтування клопотання зазначалося, що 06.11.2017 близько 22 год. 00 хв. За адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу, відкрито, невстановлена особа заволоділа грошовими коштами у сумі 5000 грн., чим спричинила матеріального збитку ОСОБА_4 .

Факт вчинення кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 06.11.2017 року, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_5 від 07.11.2017 року, протоколом огляду місця події від 06.11.2017 року з фототаблицею, протоколом допиту свідка ОСОБА_6 від 07.11.2017 року та іншими доказами в їх сукупності. По даний час встановити особу, яка вчинила даний кримінальний проступок за ч.1 ст. 186 КК України не представилось можливим. Жодній особі повідомлення про підозру в межах кримінального провадження не оголошувалося. Посилаючись на п. 2 ч.1 ст. 49 КК України, зазначала, що строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі, складає п`ять років. Враховуючи, що з дня вчинення кримінального правопорушення за даним кримінальним провадженням минуло більше ніж п`ять роки, строк притягнення особи до кримінальної відповідальності, встановлений ст. 49 КК України, закінчився.

На підставі викладеного до суду було подано вищевказане клопотання.

Прокурор в судовому засіданні вважав клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, просив його задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився.

Вислухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для закриття зазначеного кримінального провадження, з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч.3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4 - 8 частини першої та частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 3-1 частини 1 статті 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Учасники кримінального провадження мають право заявляти клопотання прокурору про закриття кримінального провадження за наявності передбачених цим пунктом підстав.

Вимогами п.1-1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом: з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті.

Клопотання прокурора про закриття кримінального провадження на підставні п. 3-1 ч. 1 ст.284 КПК України обґрунтовано тим, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 186 КК України, є нетяжким злочином, передбачає покарання у вигляді штрафу від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або позбавленням волі на строк до чотирьох років, а тому відповідно до статті 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минуло п`ять років.

Разом з тим, як вбачається із зазначених правових норм, кримінальне провадження може бути закрите з підстав, вказаних у п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, за наявності декількох обов`язкових умов, а саме:

1) доведеності самої події злочину, тобто діяння, передбаченого Особливою частиною КК України;

2) доведеності всіх об`єктивних та суб`єктивних ознак відповідного складу злочину;

3) відсутності відомостей про особу, яка вчинила злочин;

4) об`єктивної неможливості встановити особу, яка вчинила злочин;

5) закінчення визначених у ст. 49 КК України строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

При цьому відсутність будь-якої з цих умов виключає можливість закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 3-1 ч. 1ст. 284 КПК України.

Відповідно до ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

За змістом закріпленого у ст.25 КПК України принципу публічності прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Відповідно до ч. 2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Внесення змін до КПК України, зокрема, доповнення ч. 1 ст. 284 КПК України пунктом 3-1 не звільняє слідчого та прокурора від виконання завдань кримінального провадження та виконання обов`язків, визначених загальними засадами кримінального судочинства, передбачених ст.ст.9, 25 КПК України.

Як зазначив Європейський суд з прав людини по справі «Євген Петренко проти України» (заява №55749/08 від 29.01.2015р.) п. 65 «…для того, щоб розслідування могло вважатися «ефективним», воно має в принципі призвести до встановлення фактів у справі та встановлення і покарання винних. Державні органи повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для збереження доказів, що стосуються події, включаючи показання свідків, висновки судових експертиз тощо. Будь-які недоліки розслідування, які підривають його здатність до встановлення причин заподіяння ушкоджень або винних осіб, ставлять під сумнів дотримання цього стандарту та вимог оперативності й розумної швидкості». Як вбачається з п. 40 рішення Європейського суду з прав людини «Юрій Іларіонович Щокін проти України» від 03.10.2013 року, заява № 4299/03 «…державні органи мають вживати усіх заходів, які було б розумно від них очікувати, для зібрання доказів щодо ходу подій. Якщо розслідування містить недоліки, які не дозволяють встановити причину смерті або визначити винних осіб, які є безпосередніми виконавцями злочину або особами, які його фінансували чи організовували, то таке розслідування може не відповідати вимозі ефективності (див. вищезгадані рішення у справах «Начова та інші проти Болгарії» (Natchova et autres c. Bulgarie), пункт 113, та «Рамсахай та інші проти Нідерландів» (Ramsahai et autres c. Pays-Bas), пункт 324).

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що у кримінальному провадженні слідчим не здійснювалось досудове розслідування належним чином та не здійснювались дії на виконання обов`язку, встановленого ст. 92 КПК України.

Суд вважає, що використання органами досудового розслідування норми, що була запроваджена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства» як можливості закінчити досудове розслідування кримінального провадження шляхом закриття судом на підставі п. 3-1 ч. 1ст. 284 КПК України, суперечить вимогам ст. 9 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, усталеній практиці Європейського суду з прав людини,завданням та загальним засадам, встановленим чиним КПК України.

В рамках вищевказаного кримінального провадження, жодній особі не було повідомлено про підозру.

Так, відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 06.11.2017 року, заявник ОСОБА_4 вказав, що особу, яка вчинила злочин зможе впізнати, вказав, що підозрює ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортні дані: НОМЕР_1 , виданий Павлоградським МВ УМВС, мобільний телефон : НОМЕР_2 , також вказав на свідка ОСОБА_6 . Окрім цього, відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_6 він також зазначив, що злочин вчинено ОСОБА_7 в його присутності. Місце перебування гр.. ОСОБА_7 не було встановлено, та не відібрано пояснення.

Таким чином, з матеріалів, доданих до клопотання вбачається, що з 2017 року слідчим відділом, будь-які слідчі дії не проводились, обставини, визначені ст. 91 КПК України, не встановлені.

Таким чином суд дійшов до висновку, що оскільки закриття кримінального провадження на підставі п.3-1 ч.1ст.284 КПК України можливе лише після повного, об`єктивного і всебічного дослідження органом досудового розслідування всіх обставин кримінального провадження, чого зроблено не було, у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст.284, 314 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Кременчуцької окружної прокуратури про закриття кримінального провадження № 0003911 від 07.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України на підставі п.3-1 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає

Суддя ОСОБА_1