УХВАЛА

22 червня 2023 року

м. Київ

справа № 191/3589/20

провадження № 51-3761ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 та його захисника

ОСОБА_5 ,

встановив:

Засуджений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 звернулися до Суду

з касаційною скаргою, в якій вони порушують питання про скасування ухвали Дніпровського апеляційного суду від 21 березня 2023 року та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 3, 4, 5 ч. 2 цієї статті.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 427 КПК передбачено, що у касаційній скарзі необхідно зазначити судові рішення, що оскаржуються.

Однак засуджений та захисник у вступній частині касаційної скарги не конкретизують, які судові рішення вони оскаржують. Як убачається із мотивувальної частини скарги, у ній міститься вказівка на незаконність та необхідність скасування вироку Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2022 року та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 21 березня 2023 року щодо ОСОБА_4 , тоді як у прохальній частині скарги вимоги сформульовані лише щодо вказаного рішення апеляційного суду, що вказує на допущені суперечності, які перешкоджають суду касаційної інстанції визначитись з предметом перевірки у касаційному порядку.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень

при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України

про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа,

яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами обох інстанцій при їх винесенні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, засуджений та захисник у касаційній скарзі, вважаючи постановлені судові рішення щодо ОСОБА_4 незаконними, зазначають про допущені судами істотні порушення кримінального процесуального закону, однак доводів на обґрунтування вказаного із урахуванням положень ст. 412 КПК у поданій касаційній скарзі не наводять.

Також не містить касаційна скарга обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке касатори убачають у невірній кваліфікації дій винного, з урахуванням положень ст. 413 КПК.

Натомість засуджений та захисник, надаючи свою оцінку доказам, заперечують правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та посилаються на неповноту судового, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Також засуджений та захисник у касаційній скарзі вказують про помилковість висновку суду про те, що ОСОБА_4 скоїв розбій, і одночасно зазначають про необхідність перекваліфікації його дій на ч. 1 ст. 187 КК, якою передбачено кримінальну відповідальність за вчинення розбою, що свідчить про відсутність у касаційній скарзі логічності та послідовності.

Крім того, касатори, вказуючи у касаційній скарзі на невмотивованість ухвали апеляційного суду, не конкретизують, які саме доводи апеляційної скарги суд не перевірив та на які із них не надав відповідей в постановленому судовому рішенні.

Крім цього, як убачається із доданих до касаційної скарги копій судових рішень, ОСОБА_4 було визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 187 КК, однак

у касаційній скарзі в обґрунтування незаконності ухваленого щодо нього вироку вказано на те, що суд першої інстанції не перевірив доводи сторони захисту щодо відсутності

у обвинуваченого умислу на зґвалтування потерпілої. При цьому обвинувачення

у зґвалтуванні згідно вищевказаних судових рішень ОСОБА_4 взагалі

не пред`являлось.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити вимоги особи,

яка її подала, із зазначенням того, яке рішення має прийняти суд касаційної інстанції.

Однак вимоги засудженого та захисника у касаційній скарзі є суперечливими та неконкретними, оскільки в одній її частині касатори вказують на необхідність скасування постановлених вироку та ухвали, в іншій - про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_4 на ч. 1 ст. 187 КК та призначення йому покарання із застосуванням положень статей 69, 75 цього Кодексу, тоді як у прохальній частині скарги вимоги сформульовані про скасування лише ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Крім того, відповідно до ст. 425 КПК засуджений та захисник мають право подати касаційну скаргу лише в межах, що стосуються інтересів засудженого.

Натомість засуджений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 в обґрунтування незаконності постановлених судових рішень щодо ОСОБА_4 вказують, у тому числі, на допущене судами грубе порушення прав іншого засудженого, а саме

ОСОБА_6 .

Наявність цих недоліків, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття

касаційного провадження.

Таким чином, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим

ст. 427 КПК, Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу засудженого та захисника без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особами, які подали касаційну скаргу.

Колегія суддів звертає увагу, що недоліки касаційної скарги можуть бути усунуті шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо всупереч вимогам КПК не додано усіх документів, які мають подаватися разом з касаційною скаргою.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.

У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк скаргу буде повернуто особам, які її подали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3