Провадження по справі № 1-кп/522/2450/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси № 108 кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000322 від 13.06.2023 року стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

-29.05.2023 року вироком Приморського районного суду м. Одеси за ч. 4 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від кримінальної відповідальності із випробуванням строком на 1 рік,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

потерпілої - ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

Викладення обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, яке суд вважає доведеним.

ОСОБА_3 , маючи не погашену в установленому законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, та повторно вчинив нове кримінальне правопорушення майнового характеру за наступних обставин.

13 червня 2023 року приблизно о 00 годині 10 хвилин ОСОБА_3 прийшов до будинку АДРЕСА_2 , де знаходилось приміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Достовірно знаючи, що згідно Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні військовий стан; який станом на 13.06.2023 року відповідно до Указу Президента України від 01.05.2023 року № 254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 02.05.2023 року № 3057-ІХ з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року був продовжений строком на 90 діб, маючи намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, та переслідуючи ціль незаконного збагачення, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, впевнившись, що його дії залишаються непомітними для оточуючих, ОСОБА_3 переліз через паркан та проник на літню терасу кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де зірвав зі стіни приміщення кондиціонер марки «LG», моделі «4681 А20013D», білого кольору, вартістю 40 000 гривень, що перебував на балансі ФОП ОСОБА_5 .

Надалі, ОСОБА_3 , подовжуючи свій прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поставив кондиціонер на підлогу літньої тераси кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та почав його розбирати, та в цей час був зупинений на місці вчинення злочину працівниками поліції охорони в Одеській області.

Тим самим ОСОБА_3 намагався таємно викрасти майно і спричинити ФОП « ОСОБА_5 » матеріальну шкоду на загальну суму 40 000 гривень, однак з причин, що не залежали від його волі, не довів свій злочинний намір до кінця та не вчинив усіх дій, які він вважав необхідними для його закінчення.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно, поєднаний з проникненням в інше приміщення, вчинений в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав в повному обсязі, підтвердив обставини викладенні в обвинувальному акті та пояснив суду таке. В червні 2023 року, після 23 год. 00 хв. перелазив через паркан біля парку, в Прохорівському сквері, напроти бару «Патєфон», де зірвав зі стіни кондиціонер марки «LG» та скинув його на підлогу, в цей момент був помічений та затриманий працівниками поліції. В момент вчинення злочину знав про введення воєнного стану в Україні. Так вчинив, щоб купити поїсти, оскільки не мав роботи.

У вчиненому щиро кається, просив вибачення, вказав, що зробив відповідні висновки та завіряв суд більше не вчиняти злочини.

Просив суд суворо його не карати, врахувати його щире каяття у вчинених кримінальних правопорушеннях та призначити йому мінімальне покарання. Заявив про свій намір відшкодувати завдану потерпілій шкоди. Цивільний позов потерпілої визнав в повному обсязі.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання з`явилась та пояснила суду, що 13.06.2023 року приблизно о 00 год. 30 хв., їй зателефонували з поліції та сказали, що затримали, ОСОБА_3 . Вказала, що він перерізав дроти, оскільки не працювала камера та сигналізація, були пошкодженні двері. ОСОБА_3 скинув кондиціонер на землю, в результаті чого дістав значних пошкоджень та який наразі не підлягає ремонту. Подія відбулась за адресою: м. Одеса, Прохорівський сквер, 1, в барі «Патєфон», в якому вона здійснює підприємницьку діяльність. Повідомила суду, що обвинувачений до теперішнього часу не відшкодував завдану їй шкоду, в результаті чого вона звернулась до суду з цивільним позовом, який просить задовольнити в повному обсязі. Зазначила, що позовні вимоги в частині задоволення матеріальної шкоди визначенні вартістю пошкодженого кондиціонера та кабелю. Стосовно позовних вимог в частині визначення моральної шкоди, пояснила, що не відійшла від минулого разу, оскільки ОСОБА_3 напередодні також вчинив в її барі крадіжку, за що вже був раніше засуджений до умовного покарання. Просила призначити обвинуваченому реальне покарання у виді позбавлення волі, враховуючи, що він вдруге вчинив один і той самий злочин.

Прокурор ОСОБА_4 просив призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань, до покарання призначеного ОСОБА_3 за даним вироком, приєднати частково один місяць позбавлення волі з невідбутого ним покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 29.05.2023 року, за яким ОСОБА_3 був засуджений до 5 років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з визначенням іспитового строку терміном на 1 рік, та остаточно ОСОБА_3 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць. Цивільний позов потерпілої підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_6 , просив суворо не карати його підзахисного, врахувати його щире каяття та призначити покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті КК України.

При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів по справі, докази у судовому засіданні не досліджувались, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини кримінального провадження, та упевнився у добровільності їх позиції, їм було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, повністю доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, та суд кваліфікує їх за кваліфікуючими ознаками: незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно, поєднаний з проникненням в інше приміщення, вчинений в умовах воєнного стану.

Мотивування прийнятого рішення.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується таким.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18).

Щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 .

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує його особу, який є громадянином України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштований, неодружений, зареєстрований та фактично проживаючий в м. Одеса, раніше судимий, та те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.

Призначаючи ОСОБА_3 покарання, суд враховує, що як в період досудового слідства, так і під час судового розгляду, останній винним себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнавав стабільно, щиро розкаявся, що свідчить про надання допомоги правоохоронним органам і суду у встановленні обставин справ, що на підставі ст. 66 КК України визнається пом`якшуючою покарання обставиною.

Відповідно до ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні.

Згідно ч. 3 ст. 15 КК України, замах на вчинення кримінального правопорушення є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України, призначаючи покарання за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_3 вчинив замах на кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, йому не може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк, який перевищуватиме дві третини максимального строку, передбаченого санкцією статті.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Крім того, суд враховує, що вироком Приморського районного суду міста Одеси від 29.05.2023 року ОСОБА_3 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Таким чином, суд приходить до переконання про неможливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, який майже через місяць знову вчинив аналогічний злочин, тому вважає за необхідне призначити у даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

За роз`ясненнями, що містяться в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з подальшими змінами та доповненнями), у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України, відповідно до якої, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нові кримінальні правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до вимог ч. 3 ст.78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Враховуючи, що ОСОБА_3 , 29 травня 2023 року був засуджений вироком Приморського районного суду м. Одеси (що набрав законної сили), за ч. 4 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, при цьому в період останнього вчинив новий злочин, у зв`язку з чим, суд вважає за потрібне визначити ОСОБА_3 остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України, застосувавши в даному випадку принцип часткового приєднання покарання за попереднім вироком суду та остаточно до відбування призначити покарання у виді п`яти років одного місяця позбавлення волі.

На підставі вище зазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, достатнім і справедливим для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме меті призначення покарання. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Підстав для застосування положень ст. 69, 75 КК України судом не встановлено.

Як вбачається з матеріалів провадження, відповідно до протоколу затримання особи від 13.06.2023 року, обвинувачений ОСОБА_3 був затриманий 13.06.2023 року та ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 14.06.2023 року було частково задоволено клопотання слідчого відділення поліції №1 Одеського районного управління №1 ГУНП в Одеській області та застосовано до ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України необхідно буде врахувати в строк відбування покарання із розрахунку: один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі, його строк попереднього ув`язнення, а саме з моменту його затримання з 13.06.2023 року по день набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід, застосований ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14.06.2023 року стосовно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою, слід залишити в силі до вступу вироку в законну силу.

Щодо цивільного позову.

Потерпілою ОСОБА_5 до ОСОБА_3 заявлено цивільний позов про відшкодування збитків, завданих внаслідок вчинення злочину на загальну суму 54350 гривень 00 копійок, з яких: 44350 гривень 00 копійок - матеріальна шкода та 10000 гривень 00 копійок - моральна шкода.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України№ 3 від 31.03.1989року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь участі кожного з підсудних в її заподіянні, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам.

За правилами ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання щодо заявленого цивільного позову, суд виходить з норм частин першої, четвертої статті 128 Кримінального процесуального кодексу України, за якими особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов; форма і зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. При цьому права та обов`язки цивільного позивача, цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду (частина друга статті 61, частина друга статті 62 КПК України).

Частиною 1 статті 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Частина 1 статті 22 ЦК України передбачає відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди особі, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З урахуванням наведеного, та з огляду на відповідність цивільного позову ОСОБА_5 загальним вимогам щодо форми і змісту позовної заяви, встановленим статтями 175, 177 ЦПК України, суд вважає за можливе прийняти до розгляду у даному кримінальному провадженні цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_3 , та визнати ОСОБА_5 - цивільним позивачем, а обвинуваченого ОСОБА_3 - цивільним відповідачем.

Згідно ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження розміру завданої злочином матеріальної шкоди, до цивільного позову долучено Рахунок № 53 від 06.06.2020 року, відповідно до якого, вартість придбаного у ФОП « ОСОБА_7 » кондиціонера «LG 4681 А20013В», у кількості 1 штука, складає 40000 гривень 00 копійок; вартість кабелю розміром 15 м складає 290 гривень 00 копійок за метр, в загальній сумі 4350 гривень 00 копійок.

Судом встановлено та наданими доказами підтверджується, що потерпілій стороні були завдані збитки, в розмірі заявленому в цивільному позові, які підлягають відшкодуванню цивільним відповідачем ОСОБА_3 на користь цивільного позивача ОСОБА_5 в повному обсязі, а саме - 44350 гривень 00 копійок.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Як наголошував в своїх рішеннях Верховний суд моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Отже, з огляду на те, що цивільний позивач ОСОБА_5 неодноразово зазнавала збитків, завданих їй кримінальними правопорушеннями, вчиненими ОСОБА_3 , та з урахуванням викладеної вище позиції Верховного суду, суд вважає можливим задовольнити цивільний позов ОСОБА_5 в частині відшкодування моральної шкоди, в розмірі заявлених нею вимог до ОСОБА_3 , а саме - 10000 гривень 00 копійок, які останній визнав в повному обсязі, та погодився відшкодувати.

Щодо заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.

Питання щодо процесуальних витрат суд вирішує відповідно до вимог глави 8 Розділу І КПК України.

Витрати для проведення експертиз відсутні.

Питання щодо речових доказів судом вирішується в порядку вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 5, 50, 61, 65, 71, 185 КК України, ст. 61, 100, 127, 129, ч. 3 ст. 349, 367-371, 373, 374, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань, до покарання призначеного ОСОБА_3 за даним вироком, приєднати частково один місяць позбавлення волі з невідбутого ним покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 29.05.2023 року, за яким ОСОБА_3 був засуджений до 5 років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з визначенням іспитового строку терміном на 1 рік, та остаточно ОСОБА_3 до відбування призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбутого основного покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_3 термін його попереднього ув`язнення, у період із 13.06.2023 року по день набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту затримання, а саме з - 13.06.2023 року.

Запобіжний захід, застосований ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14.06.2023 року стосовно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою, - залишити без змін, до вступу вироку в законну силу.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих внаслідок вчинення злочину на загальну суму 54350, 00 (п`ятдесят чотири тисячі триста п`ятдесят) гривень 00 (нуль) копійок - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 44350 (сорок чотири тисячі триста п`ятдесят) гривень 00 (нуль) копійок, в якості відшкодування майнової шкоди та 10000 (десять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок, в якості відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Речові докази, а саме:

- кондиціонер марки «LG», моделі «4681А20013D», білого кольору, - вважати повернутим власнику - ОСОБА_5 .

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_1