У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.06.2023

Справа № 331/2556/23

Провадження № 1-кс/331/1216/2023

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області майора поліції ОСОБА_5 , погоджене з прокурором Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000412 від 19.04.2023 стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Єврейської автономної республіки, Біробірджанського району, с. Бірофельд, українця, громадянина України, який має загальну середню освіту, не одружений, офіційно не працевлаштований, на утриманні дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимому:

1. 13.11.2001 року Василівським районним судом Запорізької області за ст. 185 ч. 2, ст. 185 ч. 3, ст. 42 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

2. 05.03.2002 року Приморським районним судом Запорізької області за ст. 185 ч. 3, ст.71 КК України до 5 років позбавлення волі;

3. 14.04.2005 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ст. 390 ч. 1 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі;

4. 19.06.2006 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ст. 185 ч. 2 КК України до 1 року 8 місяців позбавлення волі;

5. 28.07.2006 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ст. 185 ч. 2 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 17.03.2008 року з Західної ВК- 97 Донецької області на підставі ухвали Червоногвардійського районного суду м. Макіївка Донецької області від 06.03.2008 року на підставі ст. 81 КК України, умовно- достроково на не відбуту частину покарання 3 місяці 13 днів;

6. 24.07.2008 року Приморським районним судом Запорізької області за ст. 296 ч. 1, ст.ст.71, 72 КК України до 4 місяців арешту;

7. 27.03.2009 року Бердянським міським судом Запорізької області за ст. 186 ч. 3, 185 ч. 2, ст. 15 ч. 2, ст. 185 ч. 3, ст. 186 ч. 2, ст. 190 ч. 2, ст. 70 КК України до 4 років 6 місяці позбавлення волі;

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

Слідчий своє клопотання обґрунтовує тим, 18 квітня 2023 року, в період часу з 22.00 години до 23.00 години, в умовах воєнного стану згідно Указу президента України №64/2022 від 24.02.2022 року, який продовжено Указом президента України 58/2023 від 14.02.2023 року, ОСОБА_6 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, знаходячись в приміщенні буд. АДРЕСА_2 , діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, здійснив напад на ОСОБА_8 , який виразився в тому, що ОСОБА_6 взяв гітару та наніс ОСОБА_8 один удар по голові, від якого останній впав на підлогу. Продовжуючи свій злочинний умисел на заволодіння чужим майном ОСОБА_6 почав наносити удари обома руками по обличчю ОСОБА_8 , чим подавив волю потерпілого до супротиву та став вимагати від останнього грошові кошти, після чого з кишені брюк ОСОБА_8 шляхом вільного доступу заволодів мобільним телефоном марки «Сігма», в корпусі чорного кольору.

Після чого, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою зі ОСОБА_6 , продовжуючи єдиний злочинний умисел, направлений на здійснення нападу з метою заволодіння майном у ОСОБА_8 , поєднаний із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи яка зазнала нападу, відкрито заволодів з сумки яка належить потерпілому, червоного кольору з назвою «Vodafone» майном, а саме: мобільним телефоном, сенсорним «Meizu», вартість якого встановлюється, стартовими пакетами, мобільного оператора «Vodafone», в кількості 15 штук, вартість яких встановлюється, та грошові кошти в сумі 80 гривень;

Після чого, ОСОБА_7 виявив в сумці банківські картки «Приват банку», які належать потерпілому ОСОБА_8 № НОМЕР_1 до 02.2021 року, № НОМЕР_2 до 08.2026 року, № НОМЕР_3 до 07.2026 року, № НОМЕР_4 до 06.2026 року, № НОМЕР_5 до 12.2026 року і з метою заволодіння грошовими коштами які знаходяться на картках, ОСОБА_6 продовжуючи єдиний злочинний умисел, направлений на здійснення нападу з метою заволодіння майном у ОСОБА_8 , наніс предметом схожим на палицю не менше 6 ударів по тулубу потерпілого, з метою встановлення «Пін кодів» карток. В зв`язку з тим, що потерпілий відмовився надавати вказану інформацію, ОСОБА_6 наніс 2 удари по колінних суглобах ніг ОСОБА_8 , предметом схожим на молоток і потерпілий усвідомлюючи, що його життю та здоров`ю загрожує небезпека, повідомив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 паролі від банківських карток.

Продовжуючи спільний злочинний намір з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_6 залишився в будинку з потерпілим ОСОБА_8 , а ОСОБА_7 пішов до банкомату, який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 3 з метою заволодіння з банківських карток «Приват Банку» які належать потерпілому ОСОБА_8 грошовими коштами та перевіривши всі картки потерпілого і встановивши, що на них грошових коштів немає, повернувся до буд. АДРЕСА_2 .

Після цього, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з метою приховання злочину, винесли потерпілого ОСОБА_8 з території будинку на вулицю Ламану, так як від спричинених тілесних ушкоджень він не міг самостійно пересуватися та залишили його на землі та зникли з місця злочину в невідомому напрямку.

Таким чином, встановлено достатню кількість доказів для повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а саме: у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, вчиненому в умовах воєнного стану.

Вина підозрюваного ОСОБА_6 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні матеріалами: проведення комплексної судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_8 , допиту в судовому засіданні у порядку ст. 225 КПК України під час досудового розслідування свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , проведення слідчого експерименту за участю підозрюваними ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , проведення товарознавчої експертизи.

21 квітня 2023 прокурором Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя було погоджено повідомлення про підозру у відношенні ОСОБА_6 за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України та вручено її останньому.

22 квітня 2023 підозрюваному відношенні ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 2 місяці, тобто до 20.06.2023.

Керівником Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_11 винесено постанову про продовження строку досудового слідства до 3-х місяців, тобто до 21.07.2023.

20 червня 2023 року строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 спливає, однак завершити досудове слідство неможливо внаслідок складності кримінального провадження та необхідності виконання наступних слідчих дій: проведення комплексної судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_8 , допиту в судовому засіданні у порядку ст. 225 КПК України під час досудового розслідування свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , проведення слідчого експерименту за участю підозрюваними ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , проведення товарознавчої експертизи.

Крім того, згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час проведення досудового розслідування органом досудового слідства відповідно до положення п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків передбачено п.п.1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме може:

- переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду;

- вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, підозрюваний ОСОБА_6 не працевлаштований, соціальні зв`язки відсутні, вчинив тяжкий злочин за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 8 до 15 років, що може у свою чергу свідчити про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_6 , може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду усвідомлюючи можливе покарання.

Окрім того, ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела доходу, а також стійких соціальних зв`язків, що дає підстави вважати, що останній залишаючись на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення, що є ризиком, передбаченим п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, слідчий вважає за необхідним клопотати перед слідчим суддею про продовження строків тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 у зв`язку з тим, що без застосування даного запобіжного заходу, неможливо уникнути ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України та забезпечення покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримала у повному обсязі, вважає необхідним продовжити запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, оскільки є наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України .

Захисник ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання про продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки підозра не обґрунтована, доказів вчинення підозрюваним злочину немає, ризики не обґрунтовані прокурором у судовому засіданні. Прохав суд відмовити у задоволенні клопотання.

Підозрюваний ОСОБА_6 повністю підтримав думку захисника.

Заслухавши думки учасників судового провадження, вивчивши наявні в розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини одним із критеріїв для визначення наявності обґрунтованої підозри вважає наявність фактів причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого її (особу) підозрюють . Доведеність наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має відповідати стандарту «розумна підозра» (див. Рішення у справі «ОХара проти Сполученого Королівства»), тобто наявності фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що саме ця особа могла вчинити кримінальне правопорушення (див. Рішення у справі «Фокс, Кемпбел і Харлей проти Сполученого Королівства»). КПК України також зазначає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі і вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення (пункт 1 частини першої статті 178 КПК України).

Хоча наявні на момент вирішення питання про утримання під вартою докази і не повинні бути переконливими настільки, щоб можна було встановити винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, суд повинен оцінити докази, надані сторонами, з точки зору належності, допустимості та достовірності, і відкинути ті з них, що не відповідають цим критеріям.

Судом встановлено, що 21.04.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа, знищити чи спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

За змістом ст. 178 КПК України,при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винуватою, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Конституційний Суд України неодноразово вказував на те, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які визначені в законі; обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011; абзац четвертий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017).

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Гарькавий проти України» від 18 лютого 2010 року зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції; цей перелік винятків є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (§63).

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність може бути обмежене, однак таке обмеження має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина, принципів справедливості, рівності та домірності (пропорційності), із забезпеченням справедливого балансу інтересів особи та суспільства, на підставі та в порядку, визначених законами України, з урахуванням актів міжнародного права, позицій Європейського суду з прав людини, за вмотивованим рішенням суду, прийнятим в порядку справедливої судової процедури.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:1)наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Відповідно до ст.197,199 КПК України, за клопотанням слідчого, прокурора строк тримання особи під вартою може бути продовжений за наявності обставин,які свідчать про те,що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики,які виправдовують тримання особи під вартою,строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказував, що необхідність забезпечити належний хід провадження також є достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Геращенко проти України» від 07.11.2013 р.Суд зазначив,що пункт 4 статті 5 Конвенції забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових та процесуальних умов,які з точки зору Конвенції є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає,що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства,а й обгрунтованість підозри,яка стала підставою для затримання,а також мети,з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою(також Рішення у справі «Буткевичюс проти Литви»).

У Рішенні «Тимошенко проти України»(2013 рік) Європейський суд з прав людини зазначив:».Щоб позбавлення свободи вважалося несвавільним у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції,самого факту,що цей захід застосовується згідно з національним законодавством,що відповідає визначеним стандартам,ще недостатньо-він також повинен бути необхідним за даних обставин(також рішення у справах «Нештяк проти Словаччини»,від 27.02.2007 р.,»Хайредінова проти України» від 14.10.2010 р.)

Для відмови у досудовому звільненні особи принципи конвенційного прецедентного права передбачають чотири основні підстави: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд(рішення у справі «Штегмюллер проти Австрії»1969 р.),ризик перешкоджання з боку обвинуваченого у випадку його звільнення,процесові здійснення правосуддя(рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» 1968 р.),вчинення ним подальшого правопорушення(«Мацнеттер проти Австрії» 1969 р.)або спричинення ним порушень громадського порядку(«Летельєр проти Франції» 1991 р.)

Обґрунтованість підозри відносно підозрюваного ОСОБА_6 підтверджується відомостями з Реєстру матеріалів досудового розслідування про результати проведення слідчих та процесуальних дій, висновками судових експертиз, речовими доказами.

Крім того, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Тобто, на даному етапі судового розгляду підозра цілком обґрунтована, а доведеність винуватості, як і достовірність, допустимість доказів сторони обвинувачення, буде перевірятись судом під час судового слідства.

Крім того, ОСОБА_12 раніше неодноразово засуджувався, до затримання не працював, джерело його доходів незрозуміло, не має постійного місця проживання,тому ризик вчинення іншого злочину існує та ґрунтується на відомостях про особу підозрюваного.

Сторона захисту наразі не довела, що підозрюваний обтяжений настільки міцними соціальними та родинними зв`язками, які можуть утримати його від вчинення відповідних дій та бути дієвим запобіжником ризикам,встановленим під час розгляду клопотання.

Суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини,а також практику Європейського суду з прав людини,згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Водночас,Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював і те,що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Згідно рішення Європейського суду у справі "Вишневський та інші проти України", при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернатиних) запобіжних заходів.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості,виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, суд з урахуванням викладеного продовжує відносно підозрюваного строк тримання під вартою в межах досудового розслідування до 20.07.2023 р. включно, оскільки саме цей запобіжний захід є найбільш дієвим та доцільним заходом забезпечення кримінального провадження щодо вказаної особи, не вбачаючи підстав для зміни запобіжного заходу на будь-який менш суворий.

Керуючись ст. 177,183,197,199 КПК України, слідчий суддя-

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою- задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах досудового розслідування з 20 червня 2023 року до 20 липня 2023 року включно.

Копію ухвали вручити підозрюваному, прокурору та направити начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1