Справа № 953/5674/22
н/п 1-кс/953/5487/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2023 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання слідчої 1 відділення слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Немишлянської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_6 , поданого в межах кримінального провадження №0001246 від 12.05.2022, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину Російської Федерації, молодшому сержанту, командиру розрахунку БМ-21 «Град» 1-го вогневого взводу 1-ої артилерійської батареї реактивного дивізіону НОМЕР_1 окремої мотострілкової бригади (в/ч НОМЕР_2 ), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.438 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

17 липня 2023 року до суду надійшло клопотання слідчої 1 відділення слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області ОСОБА_5 про обрання підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання сторона обвинувачення вказує, що слідчим відділом Управління СБ України в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001246 від 12.05.2022 за підозрою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина російської федерації, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , молодший сержант, командир розрахунку БМ-21 "Град" 1-го вогневого взводу 1-ої артилерійської батареї реактивного дивізіону 200-ї окремої мотострілкової бригади (в/ч НОМЕР_2 ) у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, тобто порушенні законів та звичаїв війни.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 2 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР «Про ратифікацію Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року про захист жертв війни» від 03 липня 1954 року, ця Конвенція застосовується до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни.

Згідно з ч. 1 ст. 4 зазначеної Конвенції, особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 6 зазначеної Конвенції, вона повинна застосовуватися з самого початку будь-якого конфлікту або окупації, зазначених у статті 2-й цієї Конвенції. На території сторін конфлікту застосування Конвенції припиняється після загального припинення бойових дій. На окупованій території застосування цієї Конвенції припиняється через рік після загального припинення бойових дій.

Відповідно до ст. 33 вказаної Конвенції пограбування забороняються.

Статтею 6 Закону України «Про правонаступництво України» від 12 вересня 1991 року Україна підтверджує свої зобов`язання за міжнародними договорами, укладеними Українською РСР до проголошення незалежності України.

Представниками влади і збройних сил російської федерації, всупереч міжнародному правопорядку, нехтуючи державним суверенітетом України, з 20 лютого 2014 року розпочато збройне вторгнення регулярних військ рф на територію України з метою зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

У результаті указаних протиправних дій російською федерацією було тимчасово окуповано АР Крим, м. Севастополь, частини Донецької і Луганської областей України, де створені окупаційні адміністрації рф.

Окупація указаних територій не принесла бажаних результатів, а тому представниками влади і збройних сил російської федерації вирішено перейти до наступного етапу збройної агресії проти України, а саме до повномасштабного вторгнення на територію України із застосуванням збройних сид та інших військових формувань російської федерації.

З огляду на викладене, між державами рф та Україна з 20 лютого 2014 року триває збройний конфлікт міжнародного характеру.

24 лютого 2022 року о 5 годині збройними силами російської федерації здійснено пуски крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України та цивільним об`єктам, а також підрозділами ЗС та інших військових формувань рф здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна.

У період із 5 години 24 лютого 2022 року та до цього часу підрозділи ЗС та інших військових формувань рф здійснюють спроби окупації українських міст, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі та поранення цивільних осіб, у тому числі жінок і дітей, знищення та пошкодження сотень цивільних об`єктів.

24.02.2022 після оголошення Президентом РФ про початок «спеціальної військової операції», російські війська перетнули російсько-український кордон та пішли у наступ на території Харківської області. Цього ж дня на території Харківської області почались бої з військовослужбовцями ЗС РФ, обстріли цивільних об`єктів та цивільного населення на території Харківської області.

Сторона обвинувачення вказує, що гомадянин російської федерації ОСОБА_7 проходить військову службу за контрактом у збройних силах рф та станом на 24.02.2022 на посаді командира розрахунку БМ-21 «Град» 1-го вогневого взводу 1-ої артилерійської батареї реактивного дивізіону 200-ої окремої мотострілкової бригади військова частина № НОМЕР_2 (далі 200 омсбр пф зс рф) Північного флоту Збройних сил РФ. Станом на 24.02.2022 ОСОБА_7 знаходився у підпорядкуванні наступних командирів 200 омсбр пф зс рф: командир вогневого взводу старший лейтенант ОСОБА_8 , командир батареї старший лейтенант ОСОБА_9 , командир реактивного артилерійського дивізіону підполковник ОСОБА_10 , командир 1-ї батальйонно-тактичної групи майор ОСОБА_11 , командир бригади полковник ОСОБА_12 . Станом на 24.02.2022 у підпорядкуванні ОСОБА_7 знаходились наступні військовослужбовці 200 омсбр пф зс рф: навідник БМ-21 Град» єфрейтор ОСОБА_13 , водій сержант ОСОБА_14 .

Так, у період до 22.02.2022 військовослужбовці 200 омсбр пф зс рф прибули до населеного пункту Новоолександрівка Бєлгородської області рф, де отримали інформацію про підготовку військового вторгнення в Україну. У зв`язку із вказаними обставинами у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на участь у застосуванні за попередньою змовою групою осіб методів ведення війни, заборонених міжнародним правом, інших порушень законів та звичаїв війни, відповідальність за які, передбачена міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

надалі, 22.02.2022 ОСОБА_7 , перебуваючи у населеному пункті Новоолександрівка Бєлгородської області рф, виконуючи накази та розпорядження командира вогневого взводу, діючи відповідно до розробленого керівництвом зс рф плану ведення агресивної війни, у складі вказаного підрозділу, надав команду на заряджання БМ-21 «Град» реактивними снарядами у кількості 40 одиниць, що було виконано усім розрахунком у той же період часу.

23.02.2022 вищевказаний військовий підрозділ у складі 6 бойових розрахунків БМ-21 «Град» із спеціальними автомобілями КАМАЗ, МТЛБУ, прибув до району с. Малинівка Бєлгородської області рф, де за командою командира батареї « ІНФОРМАЦІЯ_2 », виконуючи дії по підготовці до реалізації плану ведення бойових дій в порушення законів та звичаїв війни, розташовуючись на відстані біля 4-6 км від лінії державного кордону рф із Україною, здійснили шикування наявних БМ-21 «Град» із направленням заряджених пакетів у бік території України із установками прицілу 340 одиниць, напрямок кутоміру 45-30 (270 градусів 11 хвилин).

При цьому, у вказаний період часу ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою у групі осіб, виконуючи обов`язки командира розрахунку надав команду на наведення пакету бойової машини у бойовому положенні із вищевказаними установками та зарядженим 40 одиницями реактивних снарядів у бік території України, достовірно знаючи, що вказаний вид озброєння за вищезазначених умов має невибіркову дію та за таких обставин до району ураження обов`язково потраплять об`єкти цивільної інфраструктури, житлові будинки, цивільні особи.

Надалі, біля 05:00 24 лютого 2022 року 1-му вогневому взводу 1-ої реактивно-артилерійської батареї вказаного підрозділу, що перебував у вказаній місцевості в районі с. Малинівка Бєлгородської області рф, від командира батареї надійшла команда «Вогонь!». При цьому, будь-яких поправок та коригувань направленого пакету БМ-21 «Град» здійснено не було. Після отримання зазначеної команди, ОСОБА_7 , виконуючи обов`язки командира розрахунку, усвідомлюючи наслідки у вигляді застосування методів ведення війни, заборонених міжнародним правом, інших порушень законів та звичаїв війни, діючи в порушення статей 51 та 52 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І), від 08.06.1977 (щодо заборони нападів невибіркового характеру, тобто тих, які не спрямовані на конкретні військові об`єкти, при яких застосовується методи або засоби ведення воєнних дій, які не можуть бути спрямовані на конкретні воєнні об`єкти, напади при яких застосовуються методи або засоби ведення воєнних дій, наслідки яких не можуть бути обмежені), повернув спеціальний ключ та натиснув кнопку на відкриття вогню з БМ-21 «Град».

За результатом вказаних дій, із БМ-21 «Град» відбувся залп реактивними снарядами у кількості 20 одиниць.

В подальшому, у той же період часу 24.02.2022 весь розрахунок БМ-21 «Град» за командою командира залишив вогневу позицію та через 10-15 хвилин прибув до визначеного місця в районі с. Малинівка Бєлгородської області рф, де за командою ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою всім розрахунком, здійснили заряджання БМ-21 «Град» реактивними снарядами у кількості 20 одиниць. Після цього прослідували у напрямку території України, вказаному командиром батареї.

Крім того, 24.02.2022 через 15 хвилин після перезаряджання, вказаний підрозділ під командуванням ОСОБА_7 прибув в район населеного пункту Нєхотєєвка Бєлгородської області РФ на відстані близько одного кілометру від автодороги «Крим», де виконуючи вищеописані дії за командою ОСОБА_7 , із наведенням пакета бойової машини з установками прицілу 400 одиниць, напрямку кутоміру 45-00 (270 градусів), в порушення законів та звичаїв війни, здійснили залп із БМ-21 «Град» у напрямку території України реактивними снарядами у кількості 3 одиниць.

24.02.2022 через деякий час вказаний розрахунок бойової машини прибув до району с. Алісівка Харківської області України, де виконуючи вищеописані дії за командою ОСОБА_7 , із завданням максимальної висоти зарядженого пакету бойової машини, діючи в порушення законів та звичаїв війни, здійснили залп із БМ-21 «Град» у напрямку м. Харкова. В результаті застосування військовими РФ реактивних систем залпового вогню, на території сел. Козача Лопань Харківського району Харківської області, зокрема, було пошкоджено електричну підстанцію 35/10 кВ «Агроном» (розташована в районі вулиць Перемоги та Мічуріна), повітряні лінії електропередачі потужністю 10 кВ «ХПП», 35 кВ «Уди Агроном», житлові будинки місцевого населення по вул. Мічуріна, Перемоги, Пипенка. Також через застосування військовими рф реактивних систем залпового вогню, на території с. Ветеринарне Харківського району Харківської області пошкоджено будівлю комунального закладу «Ветеринарний ліцей» Дергачівської міської ради Харківської області.

Таким чином, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, а саме: іншому порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Сторона обвинувачення вказує, що 29.06.2023 у відповідності до ст. 276-278 КПК України складено письмове повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, яке останньому вручене у спосіб, передбачений Главою 11 КПК України.

На теперішній час встановлено, що військовослужбовець збройних сил російської федерації ОСОБА_7 переховується від органів досудового розслідування та суду, та знаходиться на території російської федерації, тобто державі, визнаної Верховною Радою України державою-агресором з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Досудовим розслідуванням вжито всіх можливих та достатніх заходів для встановлення місцезнаходження ОСОБА_7 .

Зважаючи на те, що місцезнаходження підозрюваного не відоме, за наявною інформацією останній перебуває на території держави-агресора, тяжкість покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років за вчинення особливо тяжкого злочину, у якому він підозрюється, переховування від органів досудового слідства з метою ухилення від кримінальної відповідальності, ОСОБА_7 13.07.2023 постановою слідчого СВ Управління СБ України в Харківській області оголошено в міжнародний розшук.

Таким чином, з метою організації розшуку підозрюваного ОСОБА_7 шляхом залучення Відділу міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України, та у випадку встановлення місцезнаходження ОСОБА_7 за межами території України та затримання для екстрадиції останнього, необхідно надати копію ухвали слідчого судді про обрання щодо вказаної особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На думку сторони обвинувачення, на сьогоднішній день виникла необхідність в обранні відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з тим, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває, а обрання підозрюваному запобіжного заходу більш м`якого може перешкодити об`єктивному розслідуванню кримінального провадження. Підставою обрання запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, а також наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Сторона обвинувачення у судовому засіданні клопотання про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримала. Прокурор зазначив, що зібрані на час розгляду клопотання докази свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.438 КК України та підтверджують наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а також зауважив про наявність достатніх підстав вважати, що підозрюваний виїхав з території України та перебуває на території держави, яка визнана Верховною Радою України державою-агресором, у Російській Федерації. Обрання більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання належної процесуальної поведінки підозрюваного, у зв`язку з чим, сторона обвинувачення просила обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Захисник адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні під час розгляду клопотання покладалася на розсуд суду.

Клопотання розглядається слідчою суддею в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України за відсутності підозрюваного.

Слідча суддя, заслухавши позицію сторін, дослідивши додані до клопотання документи у їх сукупності, прийшла до наступного висновку.

З наданих матеріалів встановлено, що Слідчим відділом УСБУ в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесене до ЄРДР 12.05.2022 за №0001246, в рамках якого подається дане клопотання.

Відомості щодо вчинення кримінального правопорушення, за ознаками ч.2 ст.28, ч.1 ст.438 КК України внесені до ЄРДР 12.05.2022 за фактом того, що військовослужбовці 200-ої окремої мотострілкової бригади (військова частина НОМЕР_2 ) Північного флоту ЗС РФ, зокрема, командири розрахунків сержант ОСОБА_15 та молодший сержант ОСОБА_7 , перебуваючи на території Бєлгородської області РФ та Харківської області України, у період 24.02.2022, діючи із порушенням законів та звичаїв війни, здійснили обстріл території України із застосуванням реактивних систем залпового вогню та артилерії, внаслідок чого були зруйновані та отримали пошкодження житлові будинки цивільного населення, об`єкти цивільної інфраструктури в районі населених пунктів Козача Лопань, Ветеринарне та інших, що знаходяться в Харківській області та потрапили в зону ураження.

29.06.2023 у даному кримінальному провадженні слідчою 1 відділення СВ УСБУ в Харківській області ОСОБА_5 , за погодженням прокурора Немишлянської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_6 , складено повідомлення про підозру ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0001246 від 12.05.2022 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.438 КК України, тобто у іншому порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Частиною 1 ст.42 КПК України встановлено, що підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Статтею 278 КПК України передбачено порядок вручення письмового повідомлення про підозру - письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).

Частиною 1 ст. 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Частиною 3 ст. 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Так, Глава 11 Розділу ІІ КПК України містить ст.135, якою передбачено порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні, а також ст.136, якою встановлено, яким чином підтверджується отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Глави 11 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи (ч. 2 ст. 135 КПК України).

Відповідно до ч.8 ст.135 КПК України повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасво окупованій території України, територіх держави, визнаної Верховною Радою України державою -агресором, у випадку обгрунтованої неможливості їй такої повістки згідно частинами 1,2-4-7 цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї ста частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Отже, з огляду на наведені положення закону, ст.278 КПК України покладає на слідчого/прокурора обов`язок вручити підозрюваному в кримінальному провадження письмове повідомлення про підозру в день його складення слідчим прокурором, однак, якщо це неможливо зробити, повідомлення про підозру вручається у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень у кримінальному провадженні (ст. 111 КПК України), тобто, - у порядку здійснення виклику в кримінальному провадженні (ст. 135 КПК України) в тому числі шляхом опублікування у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Слідчою суддею встановлено, що у зв`язку із неможливістю вручення ОСОБА_7 нарочно повідомлення про підозру у день його складення та повісток про виклик на 04, 08, 12 липня 2023 року до СВ УСБУ в Харківській області, внаслідок не встановлення його місцезнаходження на території України, а також перетину державного кордону та знаходження його на території РФ, стороною обвинувачення вжито заходів для вручення повідомлення про підозру та повісток про виклик ОСОБА_7 у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень згідно ч. 1 ст. 278 КПК України з урахуванням ст. 111 КПК України та ст. 135 КПК України, зокрема, шляхом оголошення повного тексту підозри (з перекладом на російську мову) на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр» №129 (7527) від 29.06.2023.

Враховуючи, що повідомлення про підозру, як процесуальний документ, складено та підписано з дотриманням норм кримінального процесуального законодавства і стороною обвинувачення вжито заходів для його вручення підозрюваному ОСОБА_7 у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень (частина 1 статті 42 КПК України), що підтверджується доказами, наданими стороною обвинувачення та дослідженими слідчим суддею, стороною обвинувачення доведено, що ОСОБА_7 набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, відповідно до положень ч. 1 ст. 42 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст.178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зав`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Таким чином, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідча суддя зобов`язана встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідча, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Щодо наявності обґрунтованої підозри слідча суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідча суддя користується практикою ЄСПЛ.

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

З матеріалів доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.438 КК України, тобто у іншому порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Слідчою суддею встановлено, що на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_7 підозрюється, останій є громадянином Російської Федерації та осудною особою, яка досягла 16-річного віку.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який затверджено Законом України від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», строк дії якого неодноразово продовжено по теперішній час.

За результатами розгляду даного клопотання про застосування запобіжного заходу слідчою суддею встановлено, що висновки органу досудового розслідування про наявність підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.438 КК України, не є очевидно необґрунтованими чи недопустимими, виходячи з наданих стороною обвинувачення доказів, а саме: даних, які містяться у протоколі огляду від 18.05.2022; даних, які містяться у довідці спеціаліста від 18.04.2022 з додатком до неї; даних, які містяться у протоколі огляду речей від 06.04.2022; даних, які містяться у протоколі огляду речей від 15.04.2022; показань свідка ОСОБА_16 , які містяться в протоколі допиту від 19.03.2022 та у стенограмі від 19.03.2022; показань свідка ОСОБА_13 , які містяться в протоколі допиту від 31.03.2022; показань свідка ОСОБА_16 , які містяться в протоколі допиту від 04.04.2022; показань свідка ОСОБА_17 , які містяться в протоколі допиту від 08.04.2022; показань свідка ОСОБА_18 , які містяться в протоколі допиту від 21.04.2022 з додатками до нього; висновками експерта від 26.04.2022 №СЕ19/121-22/4557-ВТХ за результатами проведення судової вибухо-технічної експертизи; висновками експерта від від 29.04.2022 №7207/7400-7407 за результатами проведення комісійної судової військової експертизи; показань свідка ОСОБА_19 , які містяться в протоколі допиту від 16.04.2022.

Слідча суддя зазначає, що на цій стадії кримінального провадження, враховуючи положення кримінального процесуального закону, суд повинен лише надати оцінку тому чи достатньо отриманої інформації та досліджених доказів, для того, щоб допустити можливість, що особа щодо якої вирішується питання про застосування запобіжного заходу могла вчинити кримінальне правопорушення, яке їй інкримінується. Питання ж оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні того чи іншого злочину входить до компетенції суду під час розгляду кримінального провадження по суті.

З огляду на зазначене, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 , виходячи з наявних у суду матеріалів клопотання, слідча суддя приходить до висновку, що надані достатні підстави для наявності обґрунтованої підозри стосовно можливого вчинення ОСОБА_7 дій, що кваліфікуються за ч.2 ст.28 ч.1 ст.438 КК України за викладених у клопотанні обставин.

Вказане може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

Щодо наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України слідча суддя зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Слідча суддя враховує наявність ризику, передбаченого п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків, підозрюваних та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи те, що положення кримінального процесуального законодавства не розкриває зміст ризику втечі, передбачений ч.1 ст.177 КПК України, суддя, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, при оцінці вказаного ризику враховує практику ЄСПЛ, яка розкриває зміст такого ризику.

Так, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторного вчинення злочинів («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Суд зазначає, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду обумовлюється можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними наслідками, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.438 КК України, тобто у іншому порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчиненому за попередньою змовою групою осіб - злочину проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, санкція якого передбачає максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років.

А отже, очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Зазначена обставина на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому слідча суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, в якому підозрюється ОСОБА_7 , у сукупності з іншими обставинами.

При цьому, слідча суддя при встановленні даного ризику враховує також існування інших факторів, які можуть свідчити про наявність у ОСОБА_7 можливості переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Так, органом досудового розслідування, шляхом розміщення оголошення повного тексту на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр» №129 (7527) від ІНФОРМАЦІЯ_3 , було опубліковано повістки про виклик ОСОБА_7 до слідчого СВ УСБУ в Харківській області на 04, 08 та 12 липня 2023 року для проведення відносно нього процесуальних та слідчих дій. На вказані виклики до органу досудового розслідування ОСОБА_7 не з`явився та про поважні причини неявки не повідомив.

Слідчою суддею враховується той факт, що постановою слідчої 1 відділення СВ УСБУ в Харківській області ОСОБА_5 від 13.07.2023 ОСОБА_7 оголошено у міжнародний розшук, оскільки 04, 08, 12 липня 2023 року ОСОБА_7 за викликом слідчого для проведення процесуальних дій вручення письмового повідомлення про підозру, допиту як підозрюваного та вручення клопотання про обрання запобіжного заходу з додатками до нього, до СВ УСБУ в Харківській області не прибув, причини своєї неявки не повідомив. Також органом досудового розслідування не встановлено фактичне місцезнаходження підозрюваного, що унеможливлює здійснення досудового розслідування в установленому законом порядку та строки.

Вищевикладені обставини свідчать про існування реальної можливості переховування підозрюваного від суду та органу досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими, свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу як на свідків, так і на інших невстановлених органом досудового розслідування осіб, існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від цих осіб та дослідження їх судом.

Також є ризик впливу на іншого підозрюваного в цьому ж кримінальному провадженні.

Достатньо обґрунтованим є ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки підозрюваний є громадянином РФ, військовослужбовець в/ч НОМЕР_2 , в нього є зв`язки з іншими військовослужбовцями ЗС РФ. Тому є розумна підозра вважати, що підозрюваний, у разі повернення на територію України для виконання бойових завдань, може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Разом з цим, ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення слідча суддя вважає недоведеним.

Крім того, слідча суддя враховує у сукупності наступні обставини:

- ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.438 КК України, тобто у іншому порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчиненому за попередньою змовою групою осіб - злочину проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, санкція якого передбачає максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років;

- дані щодо особи ОСОБА_7 , який є громадянином рф та проживає на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, є військовослужбовцем збройних сил російської федерації.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Слідча суддя вважає, що з урахуванням положень характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , те, що злочин за ч.1 ст.438 КК України, є злочином проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, а отже у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який підлягає у необхідності захисту високих стандартів, охорони прав, як інтересів суспільства, так і держави в цілому, сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вказує на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення підозрюваним виконувати покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, під час дії воєнного стану.

При цьому слідча суддя зазначає, що при оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідча суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі застава, домашній арешт, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Частиною 6 ст. 193 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

В ході розгляду клопотання, слідчою суддею встановлено, що постановою слідчої 1 відділення СВ УСБУ в Харківській області ОСОБА_5 від 13.07.2023 ОСОБА_7 оголошено у міжнародний розшук.

З урахуванням вищевстановлених обставин кримінального правопорушення, наданих стороною обвинувачення доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів, що свідчать про набуття ОСОБА_7 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики вчинення ОСОБА_7 дій, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідча суддя, виходячи з положень ч. 6 ст. 193 КПК України, дійшла до висновку про наявність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , за його відсутності.

З огляду на зазначене клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Вказане рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки, як вище зазначалося, у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів потерпілого, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 309, 372, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчої 1 відділення слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Немишлянської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_6 , поданого в межах кримінального провадження №0001246 від 12.05.2022, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

В порядку ч.6 ст.193 КПК України обрати підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» без визначення розміру застави.

Роз`яснити, що згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України, після затримання особи, яка виїхала та/або перебуває на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки її до місця здійснення досудового розслідування кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України, зобов`язати компетентних службових осіб органу досудового розслідування після затримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки його до місця здійснення досудового розслідування кримінального провадження звернутися до слідчого судді, суду для розгляду питання за участю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування обраного йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Зобов`язати слідчу 1 відділення слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області ОСОБА_5 негайно повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про тримання під вартою останнього.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідча суддя - ОСОБА_1