Справа 688/1636/22
№ 1-кп/688/32/23
Ухвала

іменем України

01 травня 2023 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000024 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт громадянина України (ID-картка) № НОМЕР_1 , вид. 22 липня 2016 року), уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:

Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2023 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання. Вирішено цивільні позови товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «БМ ЛТД» до ОСОБА_3 про відшкодування заподіяних злочином збитків (упущеної вигоди); ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином; ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином; ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. Вирішено питання про стягнення судових витрат за проведення експертиз, про заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на майно та про речові докази.

В мотивувальній частині вироку суд також навів встановлені обставини у справі, що необхідні для вирішення питання про відшкодування судових витрат потерпілих цивільних позивачів на правову допомогу представника, із посиланням на докази, за якими ці обставини було встановлено, а також зазначив мотиви, з яких суд не врахував окремих доказів. Разом з тим, у резолютивній частині вироку суд не навів свій висновок про розподіл судових витрат на правову допомогу.

Статтею 118 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються із:

1) витрат на правову допомогу;

2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження;

3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів;

4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Тобто положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Частиною 1ст. 124 КПК встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Частиною1 ст. 126 КПК визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Отже кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті.

Нормами КПК встановлено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК).

Відповідно до ч. 5 ст. 534 КПК процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Інші питання, пов`язані з виконанням вироку, вирішує суд, який ухвалив вирок (п.4 ч. 2ст. 539 КПК). Отже, питання, які підлягали вирішенню вироком суду, повинні бути вирішені судом, який виніс такий вирок.

Оскільки ст. 126 КПК визначено, що питання про судові витрати може бути вирішено й ухвалою суду, враховуючи, що при ухваленні вироку у мотивувальній частині судом обгрунтовувалися підставність стягнення судових витрат на правову допомогу, заявлених потерпілою ОСОБА_6 та висновки про відсутність підстав для розподілу судових витрат на правову допомогу за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд дійшов висновку про можливість вирішення вказаного питання відповідною ухвалою.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 червня 2020 року по справі №598/1781/17 висловила правову позицію, яка має враховуватися судами при застосування норм права. Відповідно до вказаної правової позиції «КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Невирішення питання про розподіл процесуальних витрат не може бути єдиною підставою для скасування прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень, оскільки не є істотним порушенням вимог КПК та не впливає на вирішення питання кримінально-правової кваліфікації, доведеності винуватості і призначення покарання. Вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК. Залишення клопотання учасника провадження про розподіл процесуальних витрат без розгляду не є вирішенням судом питання про розподіл процесуальних витрат. Це питання може вирішити відповідно до положень ч. 5 ст. 534 КПК суд, який виніс рішення без вирішення питання про розподіл процесуальних витрат».

Так, судом встановлено, що, звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, потерпіла ОСОБА_6 просила стягнути витрати на правову допомогу в сумі 50000 грн.

Правову допомогу потерпілій ОСОБА_6 надавав адвокат ОСОБА_7 на підставі ордеру серії КС №779355 від 20 вересня 2022 року.

Згідно квитанцій АТ КБ «Приватбанк» від 09 грудня та 30 грудня 2022 року ОСОБА_6 перерахувала на рахунок ОСОБА_7 кошти за послуги адвоката згідно договору №14101/22-01 у розмірі по 15000 грн, на загальну суму 30000 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність постановлення ухвали про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 витрат на правову допомогу у підтвердженому відповідними квитанціями розмірі 30000 грн та про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення вимог у заявленому розмірі 50000 грн, оскільки витрати на правову допомогу в сумі 20000 грн (50000 грн - 30000 грн), пов`язані з наданням правової допомоги, не підтверджені належними доказами.

Керуючтись ст.ст. 118,124,126, 368,374, 534,539 КПК Укораїни, суд

ухвалив:

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 30000 (тридцять тисяч) гривень витрат на правову допомогу.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Неоніла БЕРЕЗЮК