Провадження №: 1-кс/755/2617/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва (далі - Суд) у складі слідчої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 та сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання старшої слідчої-криміналіста 2 відділу ГУ Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 травня 2023 року за № 0000120 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 Кримінального кодексу (далі КК) України, установив :

І. СУТЬ КЛОПОТАННЯ

До слідчого судді цього місцевого надійшло вказане клопотання слідчої, котре погоджене з прокурором у кримінальному провадженні - начальником відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки та процесуального керівництва і публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених в умовах збройного конфлікту прокуратури АР Крим та м. Севастополя ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за її підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

У клопотанні вказується, що СУ ГУ СБ України в АР Крим (адреса управління з 23 травня 2023 року, згідно даних ЄДР юридичних осіб, ФОП та громадських формувань, - м. Київ, вул. Поправки Юрія, буд. 14-А) здійснюється досудове розслідування цього кримінального провадження у ході якого встановлено, що згідно з ст. 1-3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є тимчасово окупованою внаслідок збройної агресії РФ з 20 лютого 2014 року.

Водночас, громадянка України ОСОБА_6 маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів анексії АР Крим з боку РФ, з власної ініціативи, добровільно вирішила особисто взяти участь в утворенні та функціонуванні на території АР Крим системи незаконних органів самоврядування для цього обіймала посаду так з.в. завідуючий архівного сектору (муніципальним архівом) адміністрації міста Джанкой Республіки Крим.

В подальшому, реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на добровільне зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території півострова Крим, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, ОСОБА_6 діючи з прямим умислом та усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч врегульованим чинним законодавством України суспільним відносинам у сфері національної безпеки України, перебуваючи на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, добровільно погодилася та була призначена 23 липня 2022 року рішенням № 66/273-2 «Территориальной избирательной комиссией города Джанкоя Републики Крым » у незаконно утворених російською федерацією на тимчасово окупованій території півострова Крим органах влади, на посаду «председателя участковой избирательной комиссии избирательного участка № 67 города Джанкой Республики Крым », чим виконала всі необхідні дії, направленні на доведення свого злочинного умислу до кінця.

Позаяк, відповідно до нормативно-правових актів щодо визначення порядку призначення керівників участкових виборчих комісій та порядку їх діяльності, у тому числі Федерального закона от 12.06.2002 N 67-ФЗ (ред. от 29.05.2023, с изм. от 07.06.2023) "Об основных гарантиях избирательных прав и права на участие в референдуме граждан Российской Федерации", Постановление ЦИК России от 28.06.1995 № 7/46-II (ред. от 23.03.2011), Постановление ЦИК России от 17.02.2010 № 192/1337-5 (ред. от 16.01.2013) вбачається, що «председатель участковой комиссии назначается на должность из числа членов комиссии с правом решающего голоса и освобождается от должности решением территориальной комиссии, заседания комиссии созываются ее председателем по мере необходимости, член комиссии с правом решающего голоса обязан присутствовать на всех заседаниях комиссии, при принятии комиссией решения в случае равного числа голосов членов комиссии с правом решающего голоса, поданных "за" и "против", голос председателя комиссии (председательствующего на заседании) является решающим, решения комиссии подписываются председателем и секретарем комиссии (председательствующим на заседании и секретарем заседания), председатель комиссии осуществляет следующие полномочия: организует работу комиссии; контролирует и организовывает работу по делопроизводству комиссии; представляет комиссию во взаимоотношениях с вышестоящими избирательными комиссиями, органами местного самоуправления, политическими партиями и их структурними подразделениями, избирательными объединениями и иными общественными объединениями, а также иными лицами, предприятиями, учреждениями, организациями и средствами массовой информации; созывает заседания комиссии и председательствует на них; подписывает повестку заседания комиссии; подписывает протоколы, виписки из заседаний и решения комиссии; отвечает за сохранность избирательных документов комиссии; осуществляет контроль реализации решений комиссии, а также решений вышестоящих избирательных комиссий; дает поручения заместителю председателя, секретарю комиссии, членам комиссии; является распорядителем финансовых средств, выделяемых комиссии из соответствующего бюджета; организует материально-техническое обеспечение деятельности комиссии; осуществляет прием работников по гражданско-правовым договорам; осуществляет иные полномочия, предусмотренные законодательством РФ и регламентом комиссии.

Отже, своїми умисними діями ОСОБА_6 сприяла реалізації політики окупаційної влади рф на тимчасово окупованій території АР Крим та м. Севастополя. Таким чином, вона підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України - колабораційна діяльність, оскільки йдеться про добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

На виконання вимог ст. 135 КПК України у зв`язку з тим, що підозрювана ОСОБА_6 перебуває на тимчасово окупованій території АР Крим, повістки на 06, 07 та 10 липня 2023 року про виклик її до слідчого управління ГУ СБУ в АР Крим опубліковані в газеті «Урядовий кур`єр», яка являється друкованим засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (№ 130 (7528) від 30 червня 2023 року ), також повістки на ці дати опубліковані на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Крім того, 30 червня 2023 року на встановлену в ході досудового розслідування адресу поштової скриньки підозрюваної ІНФОРМАЦІЯ_4 було надіслано два файли повідомлення про підозру та повістка про виклик.

Однак, на виклики слідчого підозрювана систематично не з`являється. На даний час встановлено, що підозрювана переховується від органів досудового розслідування на тимчасово окупованій території АР Крим, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим її 12 липня 2023 року оголошено у розшук.

Тобто, є наявним ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК.

Окрім того, використовуючи знайомство та різноманітну залежність від неї свідків по даному провадженню, перебування значної частини свідків на окупованій Російською Федерацією частині території України, ОСОБА_8 може здійснювати на них вплив, у тому числі і у способи, небезпечні для життя і здоров`я, з метою зміни, спотворення їх показань чи відмови від дачі показань. Вказане підтверджує наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК.

Ці обставини, а також те, що ОСОБА_6 будучи громадянином України, добровільно зайняла посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора (злочин, який, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років), вказують на наявність вказаних ризиків, з числа передбачених ч. 1 ст. 177 КПК. З урахуванням неможливості запобігання наведеним ризикам у інший спосіб, ніж обрання стосовно підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу не вбачається.

У світло чого, сторона обвинувачення порушує питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної.

ІІ. ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Прокурор групи прокурорів - прокурор відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки та процесуального керівництва і публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених в умовах збройного конфлікту прокуратури АР Крим та м. Севастополя ОСОБА_3 у судовому засіданні подане клопотання підтримав, зауваживши, що в силу ч. 6 ст. 176 Кримінального процесуального кодексу (КПК) України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 111-1 КК, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 цієї статті, тобто тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні зауважив, що у провадженні не є дійсними обставини регламентовані ч. 1 ст. 42, п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК, відповідно це клопотання слід відхилити.

Щодо участі підозрюваної особи в розгляді клопотання, то слід вказати наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 193 КПК розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю підозрюваного, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.Відповідно, хоча ч. 6 ст. 193 КПК уможливлює проведення судового розгляду клопотання про тримання під вартою за відсутності підозрюваного, але вона не містить правила, виходячи з якого слідчий суддя не повинен дотримуватися вимог ч. 1 ст. 187 КПК стосовно обов`язкового здійснення виклику підозрюваного.

Адреса підозрюваної особи, згідно даних клопотання, тимчасово окупована територія (далі в т.ч. ТОТ) України.

Згідно ч. 8 ст. 135 КПК повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з ч. 1, 2, 4-7 цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

У випадку наявності в особи, зазначеної в абзаці першому цієї частини, захисника (захисників) копія повістки про її виклик надсилається захиснику (захисникам).

Суд інформував підозрювану особу про цей процес у порядку ч. 8 ст. 135 КПК, про що свідчать дані публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Отже, в аспекті встановлення факту повідомлення про час та місце розгляду справи, слід зауважити, що у національному законодавстві та судовій практиці може застосовуватися такий засіб юридичної техніки, як юридична фікція (legal fiction), тобто умовно прийнятий факт, що не може бути спростований у процесі доказування та беззаперечно приймається за істину (має імперативний характер), зовнішньою формою якого є норми матеріального та процесуального права, оскільки застосування юридичних фікцій має на меті забезпечення принципу правової визначеності та, головним чином, спрямовано на фіксацію виконання уповноваженим суб`єктом певного обов`язку у визначених законом випадках.

У цій справі виконано усі визначені КПК України дії, спрямовані на повідомлення підозрюваної особи про цей розгляд, а тому вважається, що цей учасник повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

ІІІ. КРИМІНАЛЬНЕ ПРОЦЕСУАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Так, останній (порядок) визначає, що запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1, 2 ст. 131 КПК України).

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Метою застосування запобіжного заходу, згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 передбачених цим Кодексом.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний, згідно ст. 178 КПК України, оцінити в сукупності всі обставини щодо підозрюваного, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі; 3) вік та стан здоров`я; 4) міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію; 7) майновий стан; 8) наявність судимостей; 9) дотримання умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися раніше; 10) наявність повідомлення про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

ІV. ОЦІНКА СЛІДЧОГО СУДДІ

Слідча суддя, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані ними матеріали та проаналізувавши в системному зв`язку усі наявні на час розгляду клопотання відомості, які мають пряме та опосередковане значення при вирішення питання застосування заходу забезпечення кримінального провадження, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, приходить до наступного.

Порядок встановлений КПК України (процесуальний порядок, форма, процедура), як певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (див. постанову Верховного суду України від 16 березня 2017 року у справі № 671/463/15-к) та безпосередньо з питання порушеного заявниками у даному зверненні (обрання запобіжного заходу) регламентує потребу надати відповіді на такі питання перед розглядом питання щодо виду самого заходу, як-то:

(а) щодо набуття статусу підозрюваного у кримінальному провадженні

Згідно з ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Велика Палата Верховного Суду у поставі від 11 грудня 2019 року у справі № 536/2475/14-к зазначила, що викладена в письмовому повідомленні підозра служить підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених ст. 42 КПК України.

Дотримання прав особи при врученні їй складеного щодо неї повідомлення про підозру, у разі тимчасової відсутності такої особи за місцем її проживання та за відсутності відомостей про її місце перебування, зважаючи на приписи ч. 1 ст. 42, ст. 135 КПК України, полягає не у фактичному врученні такого повідомлення (процесуального документа), а у вжитті органом досудового розслідування усіх можливих заходів для того, щоб така особа могла дізнатися про факт складання такого повідомлення про підозру щодо неї та суть викладених у ньому обставин не тільки від правоохоронних органів чи суду, а й з інших, доступних для неї джерел.

Відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК України повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з ч. 1, 2, 4 - 7 цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

З матеріалів клопотання вбачається, що повідомлення про підозру опубліковано на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр».

Отже, слідчий суддя вважає, що у провадженні доведено вжиття можливих заходів для доведення до відома підозрюваної особи фактів складання повідомлення про підозру щодо неї та суть викладених у ньому обставин у порядку, передбаченому КПК України.

(b) щодо наявності підстав для розгляду клопотання за відсутності підозрюваної особи

Аналіз ч. 6 ст. 193 КПК України дозволяє зробити висновок, що під час вирішення питання обрання запобіжного заходу у порядку цієї норми слідчому, прокурору необхідно довести, а слідчому судді достатньо встановити, що певна особа переховується на тимчасово окупованій територій.

Згідно ст. 1 Закону тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року.

Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року.

В цьому випадку з`ясовано, що підозрювана особа перебуває на ТОТ АР Крим та державний кордон і адміністративну межу з тимчасово окупованою територією АР Крим не перетинала.

Згідно ст. 12 Закону порядок вручення повістки про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, а також правові наслідки ухилення визначаються Кримінальним процесуальним кодексом України.

Згідно ч. 9 ст. 135 КПК України, повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. У випадку наявності в особи, зазначеної в абзаці першому цієї частини, захисника (захисників) копія повістки про її виклик надсилається захиснику (захисникам).

На виконання вимог ст. 135 КПК України у зв`язку з тим, що підозрювана особа перебуває на тимчасово окупованій території АР Крим, повістки про її виклик до слідчого в дати вказані в розділі І цієї ухвали опубліковані в газеті «Урядовий кур`єр», яка являється друкованим засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження також повістки про виклик підозрюваного опубліковані на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Водночас, як зазначив Верховний Суд у постанові від 05 квітня 2021 року у справі № 328/1109/19, під ухиленням від слідства або суду слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо).

Суд встановив, що в цьому провадженні у відношенні підозрюваної особи є достатні підстави вважати можливою її обізнаність, з огляду на вжиті стороною обвинувачення дії, визначені ст. 135 КПК України, про:

- здійснення щодо неї кримінального провадження, свій статус у ньому, а також покладені процесуальні обов`язки та необхідність їх виконання;

- виклик до органу досудового розслідування щонайменше двічі.

Ці ж дані засвідчують собою, факт не прибуття підозрюваної особи у зазначені в оголошення в газеті дати до органу досудового розслідування, не надання доказів поважності причин неприбуття.

За вказаних обставин, враховуючи положення ч. 3 ст. 12 Закону та ч. 5 ст. 139 КПК України, слід дійти висновку про наявність достатніх підстав вважати, що підозрювана особа переховується від органу досудового розслідування на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Ба більше, за рішенням слідчого підозрювану особу оголошено в розшук.

Кримінальний процесуальний закон не містить визначень понять «розшук» та «міжнародний розшук». Водночас «розшук» можна витлумачити як комплекс слідчих та оперативно-розшукових заходів, здійснюваних компетентними органами та спрямованих на встановлення місцезнаходження особи з метою виконання завдань кримінального провадження.

Отже, «розшук» є більш широким інститутом по відношенню до «міжнародного розшуку», який є його кваліфікованим різновидом.

Тим самим, оголошення особи в розшук є супутнім додатковим фактором, котрий вказує на наявність підстав для розгляду клопотання у порядку ч. 6 ст. 193 КПК поряд із даними про перебування на ТОТ з метою ухилення, оскільки сам факт перебування особи в розшуку уже вказує на те, вона ухиляється від правосуддя, позаяк академічний тлумачний словник Української мови передбачає, що розшук (юр.) - це система слідчих та оперативних заходів щодо виявлення злочинця, який зник.

Враховуючи, що ОСОБА_9 набув статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні, а також факт того, що він перебуває на тимчасово окупованій території України та оголошений у розшук, слідчим суддею встановлено достатні підстави для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу за відсутності підозрюваного відповідно до приписів ч. 6 ст. 193 КПК України.

У підсумку, вирішуючи по суті саме питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного, слідчий суддя має з`ясував наявність ряду наступних обставин:

(і) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення

Національне законодавство не містить визначення поняття обґрунтованої підозри, однак відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 п.1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає «наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин» (див. рішення «O'Hara v. United Kingdom», заява № 37555/97, від 16 жовтня 2001 року, п. 34, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-59721).

Згідно з ч. 5 ст. 111-1 КК України в редакції Закону № 2108-IX від 03.03.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо встановлення кримінальної відповідальності за колабораційну діяльність», котра діє з 15 березня 2022 року, слідує, що кримінально караним є в т.ч. добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, або добровільне обрання до таких органів, а також участь в організації та проведенні незаконних виборів та/або референдумів на тимчасово окупованій території.

При цьому, слід зауважити, що, на переконання слідчого судді, в цій статті КК розуміється:

(1) добровільне зайняття посади - зайняття посади з власного бажання;

(2) посада, пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, - посада, пов`язана з керівництвом діяльністю підлеглих осіб або розпорядженням матеріальними ресурсами;

(3) незаконний орган влади - квазі-орган державної влади чи квазі-орган місцевого самоврядування, створений на тимчасово окупованій території, який не передбачений законами України.

(4) лише сам факт зайняття громадянином України однієї із таких посад є достатнім для кваліфікації відповідних дій за ч. 5 ст. 111-1 КК, адже суспільна небезпечність їх є очевидною: особа допомагає агресору створити вертикаль незаконних органів управління.

Отже, дослідивши матеріали клопотання слідча суддя вважає, що прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що підозрювана особа в цій справі може бути причетним до вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, що стверджується, зокрема:

- протоколом огляду інтернет-сайту «http://crimea-news.com/other/2022/08/04/952032.html» від 21 червня 2023 року, відповідно до якого 23 липня 2022 року рішенням № 66/273-2 «Территориальной избирательной комиссией города Джанкоя Републики Крым» у незаконно утворених російською федерацією на тимчасово окупованій території півострова Крим органах влади, на посаду «председателя участковой избирательной комиссии избирательного участка № 67 города Джанкой Республики Крым» була призначена ОСОБА_6 ;

- протоколом огляду інтернет-сайту « Российского центра обучения избирательным технологиям при Центральной избирательной комиссии Российской Федерации » «http://www.rcoit.ru/» від 27 червня 2023 року, відповідно до якого містяться затверджена учбова програма та методичні матеріали стосовно діяльності: «участковых, территориальных комиссий, а так же резервного состава избирательных комиссий и другие»;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів у АТ КБ «Приватбанк», в якому містяться відомості про клієнта банку - ОСОБА_6 , копії її документів та фото;

- даними листа з Офісу Президента України відповідного до якого матеріали, щодо припинення громадянства України ОСОБА_6 згідно із поданої нею заяви або внаслідок втрати громадянства України на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства у встановленому порядку не надходили.

При цьому, розумна підозра, згадана в статті 5 § 1(с) Конвенції, не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справі «N.C. v. Italy» від 11.01.2001, §45, https://hudoc.echr.coe.int/ukr?i=001-4891).

(іі) щодо ризиків, передбачених статтею 177 КПК України

У поданому клопотанні слідчий вказував на ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме можливість підозрюваної особи переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки на даний час вона перебуває у розшуку.

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого злочину, що відносяться до злочинів проти основ національної безпеки, суть та характер кримінального правопорушення, відомості про особу визначені ст. 178 КПК та з`ясовані органом досудового розслідування, факт перебування в розшуку, а також інші обставини, що мають значення у їх сукупності, слідчий суддя дійшов висновку, що стороною обвинувачення доведено обставини, які дають достатні підстави вважати наявними ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо ризиків визначених п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК, та ризику вказаного у п. 5 ч. 1 ст. 177 Кодексу (заявлений у клопотанні, але жодним чином не розкритий за змістом), то Суд позбавлений змоги врахувати дані про них враховуючи, що у зверненні не наводяться імовірні очевидці описаного діяння, як такі, а тому Суд не може презюмувати обставини певної загрози для них автоматично.

Кримінальний процесуальний закон зобов`язує Суд ухвалювати рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, що є ознакою обґрунтованості судового рішення (ч. 3 ст. 370 КПК України). А тому, при оцінці ризиків, Суд не може покладатися виключно на повідомлення учасника кримінального провадження щодо певних обставин, тобто презюмувати їх достовірність, або ж виходити з самого фактору військової агресії без рахування його фактичного впливу на обставини цієї справи.

(ііі) можливість застосування альтернативних запобіжних заходів

Зі змісту поданого на розгляд слідчого судді клопотання вбачається, що обґрунтування слідчим підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слугувало те, що заявлені ризики виправдовують тримання підозрюваного під вартою, санкція інкримінованого злочину, а також посилання на норму ч. 6 ст. 176 КПК.

Слід зазначити, що згідно частини 1 статті 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

При цьому, відповідно до частини 6 статті 176 КПК під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. 109-114-2 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 цієї статті (тримання під вартою).

Слідчий суддя ураховує, що 25 червня 2019 року Конституційний Суд України визнав положення ч. 5 ст. 176 КПК про неможливість застосування інших запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, таким, яке суперечить статті 29 Конституції України, що гарантує право на свободу та особисту недоторканість. Рішення Суду ґрунтувалося на тому, що положення про неможливість застосування інших запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, дозволяло тримання під вартою на підставі формальних судових рішень, які ґрунтувалися виключно на офіційній кваліфікації злочину, що суперечило принципам верховенства права і не забезпечувало правильного балансу між суспільними інтересами, що виправдовують тримання під вартою та особистою свободою, вимогою, передбаченою ст. 29 та іншими положеннями Конституції України.

Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі «Грабчук проти України» (заява № 58444/15, https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_118#Text) від 17 вересня 2020 року у п. 116 вказував, що існування законодавчих механізмів, що обмежують повноваження національних судів щодо ухвалення рішень у справах про тримання під вартою під час досудового слідства, було порушенням пункту 3 статті 5 Конвенції (див. рішення у справі «S.B.C. v. the United Kingdom», заява № 39360/98, п. 23, 24, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-59521; «Boicenco v. Moldova», заява № 41088/05, п. 134, 138, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-76295 і «Piruzyan v. Armenia», заява № 33376/07, п. 105, 106, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-111631).

Згідно ст. 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені, зокрема ст. 29 Конституції.

За таких обставин, не зважаючи на існування положення частини 6 статті 176 КПК щодо безальтернативності запобіжного заходу, та не залежно від відсутності на час розгляду клопотання слідчого вирішення питання про відповідність такого положення Конституції України, слідчий суддя вважає за обов`язкове необхідним дослідити питання можливості застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Слідчий суддя бере до уваги наявність вагомих доказів, що вказують на обґрунтованість підозри у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, котрий відноситься до злочинів проти основ національної безпеки України, початкову стадію досудового слідства, наявність високих ризиків вчинення підозрюваною дій, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки вона перебуває тривалий час у розшуку та в цей час знаходиться на ТОТ з метою ухилення, а також слідчий суддя приймає до уваги її особу та не може залишити поза увагою обставину вчинення інкримінованих дій в період дії воєнного стану, введеного у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України, в той час, як злочин власне пов`язаний із вчиненням дій у взаємодії з державною агресором.

З урахуванням вказаних обставин, встановленого ризику переховування підозрюваної особи, а також інших обставин, що мають значення для розгляду клопотання, слідчий суддя дійшов переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, не здатний запобігти встановленим у кримінальному провадження ризикам та гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваної особи.

Отже, слідчий суддя вважає наявними підстави для застосування до особи виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

(iv) висновок слідчого судді

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

За змістом ч. 4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, який перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Враховуючи доведення прокурором наявність обставин визначених ст. 177 КПК України (ризики), як і факту обґрунтованості підозри, уведення на території України воєнного стану, згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, який надалі зі змінами, внесеними відповідними Указами затвердженими Законами України, продовжено по цей час, а також наявність достатніх підстав вважати, що з метою ухиляння від органу досудового розслідування підозрювана особа перебуває на ТОТ та оголошена в розшук, слідчий суддя вважає наявними підстави для обрання їй запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Відповідно до ч. 4 ст. 197 КПК України у разі постановлення слідчим суддею ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного на підставі ч. 6 ст. 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

З цих підстав та керуючись статтями 131, 132, 176-178, 183, 186, 193, 194, 196, 369-372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд постановив:

клопотання - задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Після затримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження розглянути питання з її участю про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту оголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідча суддя ОСОБА_1