Дата документу 10.07.2023
Справа № 334/783/23
Провадження № 1-кп/334/393/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя кримінальне провадження №0001901 від 03.11.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бугуруслан Оренбурзької області, громадянина України, маючого вищу освіту, пенсіонера, одруженого, немаючого на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

установив:

Обвинувачений ОСОБА_4 30.10.2022, приблизно о 14 годині 10 хвилин, знаходячись біля третього гаражу третього блоку гаражного кооперативу «Юність», розташованого по вул. Юності у м. Запоріжжя, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклого конфлікту із раніше знайомим йому ОСОБА_6 , маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, кулаком правої руки наніс останньому не менше одного удару в область обличчя, чим спричинив ОСОБА_6 тілесне ушкодження у вигляді двобічного перелому нижньої щелепи в ділянці підборіддя праворуч та кута ліворуч, яке кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину визнав частково та пояснив, що в нього із потерпілим, який володіє сусіднім гаражем, склались неприязні відносини ще з 2018 року. Так, 30.10.2022 року о 14:00 год. він приїхав до свого гаражу, у цей час до нього підійшов потерпілий, який запропонував зробити йому відео нагляд, але ОСОБА_4 відмовився. Після цього ОСОБА_6 нібито зробив телефонний дзвінок невідомій особі, частину якого почув обвинувачений, та голосно сказав про те, що цього сусіда «потрібно кінчати». Після цього потерпілий пішов за дровами.

На зворотному шляху ОСОБА_4 покликав ОСОБА_6 до воріт свого гаражу, де під час розмови між ними сталась суперечка. У цей момент ОСОБА_6 сіпнувся у бік обвинуваченого, а ОСОБА_4 , за його власними словами, здалось ніби він хоче його вдарити і тому штовхнув рукою ОСОБА_6 . Від цього потерпілий впав та вдарився головою. ОСОБА_4 постукав долонею по обличчю ОСОБА_6 після цього, оскільки йому здалось, що він втратив свідомість.

Після цього потерпілий підвівся та побіг до свого гаражу, а до них підійшов знайомий потерпілого ОСОБА_8 . Обвинувачений із ОСОБА_9 залишився біля свого автомобілю та викликав поліцію. У цей час ОСОБА_6 вийшов із цеглиною зі свого гаражу та пішов на обвинуваченого, який сказав: «Кинь цеглину, дурак», проте після того як потерпілий зробив замах обвинувачений двічі його вдарив з правого та лівого боку. Потерпілий, втративши рівновагу, схопив обвинуваченого за светр, у зв`язку із чим обвинувачений продовжив бити потерпілого у шию та грудь, та наніс близько п`яти ударів.

Після цього, обвинувачений залишився на місці чекати поліцію та швидку.

Вказує на те, що в нього не було умислу на нанесення тілесних ушкоджень, а він діяв у стані крайньої необхідності, захищаючись від потерпілого у якого у руках була цеглина.

Незважаючи на те, що ОСОБА_4 у вчиненому злочині свою провину визнав частково, його вина повністю знайшла своє підтвердження, а саме:

поясненнями потерпілого ОСОБА_6 , який вказав на те, що 30.10.2022 року він знаходився у своєму гаражі разом із своїм знайомим ОСОБА_10 , вони вжили деяку кількість алкоголю, оскільки це був день автомобіліста. Приблизно в обід він разом із ОСОБА_9 пішов за дровами, повертаючись назад до гаражу, він почув у свій бік лайку зі сторони ОСОБА_4 , підійшовши до нього з`ясувати у чому причина він отримав удар від обвинуваченого по обличчю, від цього удару ОСОБА_6 втратив свідомість та впав. При цьому ОСОБА_4 продовжив наносити удари і припинив лише на вимогу ОСОБА_9 . Потерпілий вказує на те, що він не мав у руці цегли і не мав наміру бити ОСОБА_4 ;

поясненнями свідка ОСОБА_9 , який у судовому засіданні пояснив, що 30.10.2022 року він разом із ОСОБА_6 відзначали день автомобіліста у гаражі останнього та випили трохи алкоголю. Після чого вони разом пішли за дровами, проте повертались окремо. Коли він повертався то, побачив, що ОСОБА_6 лежав на землі зі слідами крові на обличчі, після чого він піднявся та пішов до свого гаражу, а потім вибіг з нього та почав кричати на ОСОБА_4 і той ще раз вдарив ОСОБА_6 рукою по обличчю та шию декілька разів. Цеглини у руках ОСОБА_6 він не бачив;

а також дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами:

витягом з Єдиного реєстру досудового розслідування за №0001901 від 03.11.2022 року;

заявою потерпілого ОСОБА_6 про вчинення злочину від 02.11.2022 року;

протоколом огляду місця події від 17 січня 2023 року та фото таблицею до нього під час якого оглянуто ділянку місцевості навпроти гаражів третього блоку кооперативу «Юність»;

протоколом проведення слідчого експерименту від 06.12.2022 року, фототаблицею, стенограмою та відеозаписом до нього, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_6 ;

висновком експерта від 10.12.2022 року №2166/к, відповідно до якого у ОСОБА_6 виявлено двобічний перелом нижньої щелепи в ділянці підборіддя праворуч та кута ліворуч, яке утворилось від не менш ніж одного травматичного впливу тупого твердого предмета. З урахуванням характер тілесного ушкодження, експертна комісія дійшла до висновку, що воно (ушкодження) могло утворитись за механізмом, який вказав ОСОБА_6 в протоколах допита та проведення слідчого експерименту;

протоколом огляду диску відеозапису з боді-камер поліцейських, які прибули на виклик 30.10.2022 року та самим відеозаписом.

Аналізуючи об`єктивно з`ясовані обставини, підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та підтверджується поза розумним сумнівом комплексом достатньо переконливих, чітких, неспростовних і узгоджених між собою доказів.

Стосовно тверджень ОСОБА_4 про те, що він бив потерпілого захищаючись, тобто у стані крайньої необхідності, то суд вважає за необхідне вказати про таке.

Частиною першою статті 39 КК України унормовано, що не є кримінальним правопорушенням заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам у стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, якщо цю небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами і якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Однак твердження обвинуваченого стосовно того, що він вдарив потерпілого лише для того аби запобігти шкоди своєму здоров`ю і не отримати від нього удару цеглиною не знайшли свого підтвердження у досліджених судом доказах (показах свідка, потерпілого тощо). Сам обвинувачений вказує на те, що між ним та потерпілим виникла суперечка та він неодноразово наносив удари потерпілому, зокрема, і до того, як він нібито побачив цеглину у руках потерпілого. Так, вперше він штовхнув потерпілого, коли йому лише здалось, що потерпілий має намір його вдарити. При цьому суд наголошує на тому, що використання слова «штовхнув» не змінює того факту, що обвинувачений зробив це із достатньою силою аби збити потерпілого з ніг.Натомість, потерпілий жодного разу не вдарив чи штовхнув обвинуваченого, що не заперечується і самим обвинуваченим.

Стан крайньої необхідності виникає за наявності відповідної підстави, яка характеризується двома властивостями: 1) небезпекою, що безпосередньо загрожує правоохоронюваним інтересам особи, суспільства або держави і 2) обстановкою, яка не дає можливості усунути цю небезпеку іншими засобами, крім заподіяння шкоди таким же правоохоронюваним інтересам. Наявності однієї лише небезпеки ще недостатньо для виникнення стану крайньої необхідності. Цей стан тому і визнається станом крайньої необхідності, що викликається даною обстановкою, за якої особа вимушена удатися до заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам, як до останнього, крайнього засобу усунення небезпеки, що загрожує.

Судом не встановлено обставин, які підтверджували б те, що дійсно запобігти заподіянню шкоди можливо було лише шляхом побиття потерпілого. Також суд критично оцінює твердження сторони захисту стосовно великої різниці у віці між обвинуваченим та потерпілим, адже обвинувачений не є людиною вкрай похилого віку та не має фізичних вад, тому за встановлених судом обставин названа різниця у віці не свідчить про неможливість усунути небезпеку в іншій спосіб.

Ураховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України, який кваліфікується, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Згідно із ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, відношення самого обвинуваченого до вчиненого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України скоєне правопорушення є нетяжким злочином.

Обставини, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлені.

Обставини, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

ОСОБА_4 раніше не судимий, вчинив вперше нетяжкий злочин, має постійне місце проживання, одружений, є пенсіонером, на диспансерному обліку в наркологічному та психіатричному диспансерах не перебуває, тому суд дійшов висновку про необхідність призначення йому покарання у виді обмеження волі на строк один рік, що відповідає санкції ч. 1 ст. 122 КК України, з урахуванням вимог загальної частини КК України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства і щодо нього є підстави для застосування ст. 75 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо обвинувачений протягом іспитового строку не вчинить нового злочину, виконає покладені на нього обов`язки відповідно до ст. 76 КК України. На думку суду саме призначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Також потерпілим заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого 12 447,40 грн., спричиненої матеріальної шкоди, 50 000 грн. моральної шкоди та 15 000 грн. витрат на правову допомогу. Позов обґрунтований тим, що умисні протиправні дії обвинуваченого призвели до моральних страждань потерпілого, а також матеріальних втрат, пов`язаних із лікуванням.

Обвинувачений позов не визнав, оскільки заперечував наявність підстав для притягнення його до кримінальної відповідальності.

Приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Потерпілим надано суду належні докази, які підтверджують здійснення витрат на лікування (купівля ліків, спеціальних продуктів, хірургічну операцію), а відтак в цій частині суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, то суд зазначає про те, що відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до ст. 1167 ЦК під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має навести у рішенні відповідні мотиви.

При цьому суд констатує те, що сама позовна заява складена вкрай формально і взагалі не розкриває суті спричинених та перенесених моральних страждань потерпілого, однак разом із цим, суд наголошує на тому, що загалом будь-які протиправні дії, а тим більше, пов`язані із заподіянням шкоди здоров`ю потерпілої особи, можуть призвести до моральних страждань.

Водночас, суд наголошує на тому, що інститут відшкодування моральної шкоди впроваджено у національне законодавство саме з метою справедливої компенсації дійсних втрат нематеріального характеру, і в жодному разі не може використовуватись для збагачення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, а тому ураховуючи обґрунтування, наведене самим позивачем, суд вважає справедливою та співмірною суму моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень.

За названих обставин, суд вважає, що й витрати на правову допомогу мають бути стягнуті співмірно у розмірі 5 000 грн.

Питання щодо речових доказів вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-376, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, і призначити покарання у виді обмеження волі на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду у розмірі 12 447 (дванадцять тисяч чотириста сорок сім) гривень 40 копійок, моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000(п`ять тисяч) гривень, а всього 27 447 (двадцять сім тисяч чотириста сорок сім) гривень 40 копійок.

В задоволені решти вимог відмовити.

Речовий доказ: DVD-диск 4,7Gb на якому міститься один відеофайл з нагрудних камер поліцейських від 30.10.2022 року залишити в матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Ленінський районний суд м. Запоріжжя.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, надіслати копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1