ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-сс/818/949/23 Доповідач - ОСОБА_1
Справа № 643/3231/23 Слідчий суддя - ОСОБА_2
Категорія: у порядку КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 року Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 26.05.2023 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 001305 від 20.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 26.05.2023 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно, яке було вилучено 20.04.2023 під час проведення обшуку в автомобілі марки та моделі «Ауді А 8», сірого кольору з д.н.з. НОМЕР_1 , рік випуску 2004, він-код НОМЕР_2 , власником якого, відповідно до довідки з єдиної бази «АРМОР НАІС» є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким керує ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проводився за адресою м. Харків, вул. Л. Бикова, 7, а саме на:

- автомобіль марки та моделі «Ауді А 8», сірого кольору з д.н.з. НОМЕР_1 , рік випуску 2004, він-код НОМЕР_2 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 06.06.2000 року на вищевказаний автомобіль;

- три предмети зовні схожі на магазини до автомату, два з яких з набоями у загальній кількості 59 штук;

- 217 предметів зовні схожих на патрони калібру 5,45 мм.;

- предмет зовні схожий на автомат АКС-74 У з номером НОМЕР_4 рік 1983 року випуску;

- мобільний телефон ТМ «Самсунг», моделі «GT - E 1080», імей НОМЕР_5 ;

- три змиви з предметів зовні схожих на магазини;

- три змиви з предмету зовні схожого на автомат АКС-74 У;

- змив з керма автомобіля марки та моделі «Ауді А 8», сірого кольору з д.н.з. НОМЕР_1 , рік випуску 2004, він-код НОМЕР_2 ;

- змив з куліси автомобіля марки та моделі «Ауді А 8», сірого кольору з д.н.з. НОМЕР_1 , рік випуску 2004, він-код НОМЕР_2 , що належать ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначено місце зберігання майна відповідно до «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», який затверджено постановою КМ України від 19 листопада 2012 року №1104, та «Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду», затвердженої наказом № 51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010.

Не погодившись з ухвалою, власник майна - ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу в частині накладення арешту на: автомобіль марки та моделі «Ауді А 8», сірого кольору з д.н.з. НОМЕР_1 , рік випуску 2004, він-код НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 06.06.2000 року на вищевказаний автомобіль, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора у вказаній частині.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_8 вважає, що ухвала слідчого судді постановлена з істотним порушенням норм КПК України, оскільки прокурором при зверненні з клопотанням про арешт майна не дотримано вимог частини 5 статті 171 КПУ України, що було залишено поза увагою слідчого судді.

Крім того, розгляд клопотання відбувся без її участі, що є порушенням вимог статті 172 КПК України.

Одночасно з апеляційною скаргою, ОСОБА_8 подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді. Поважність пропуску строку обґрунтовує тим, що про арешт її автомобіля вона дізналася 18.05.2023, отримавши інформацію від прокуратури на її запит від 15.05.2023, копію оскаржуваної ухвали нею отримано 05.06.2023 на її запит від 19.05.2023.

Суд апеляційної інстанції доводи представника щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 26.04.2023 вважає поважними, та наявні підстави для поновлення пропущеного строку.

Повідомлений належним чином про час та місце розгляду апеляційної скарги, власник майна та прокурор до суду апеляційної інстанції не прибули, про причини свого неприбуття не повідомили.

Відповідно до вимог частини 4 статті 405 КПК України дані обставини не є перешкодою для апеляційного розгляду.

З матеріалів провадження вбачається, що СВ ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 02001305 від 20.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України.

Відомості про вчинене кримінальне правопорушення, внесені до ЄРДР за наступними обставинами: 20.04.2023 до СВ ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області надійшов рапорт оперуповноваженого ВКП ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області, де зазначено, що в ході проведення оперативних заходів, щодо встановлення транспортних засобів, в рамках кримінального провадження № 0000384 за статтею 286 частини 2 КК України, який скрився з місця події, для перевірки був зупинений автомобіль ТМ «Audi A-8», сірого кольору, з державними номерами НОМЕР_6 , під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який підходив під орієнтування, в багажному відсіку якого, при візуальному огляді було виявлено предмет візуально схожий на вогнепальну зброю типу автомат. (ЖЕО 7942 від 20.04.2023).

Згідно протоколу обшуку від 20.04.2023, проведеного в період часу з 15:27 год. до 16:46 год. працівниками ХРУП № 2 ГУНП в Харківській було виявлено та вилучено майно, яке зазначене в клопотанні прокурора про арешт майна.

Мотивуючи подане клопотання про арешт майна, в частині вилученого транспортного засобу прокурор посилався на те, що в подальшому може бути застосована спеціальна конфіскація автомобілю марки та моделі «Ауді А 8», сірого кольору з д.н.з. НОМЕР_1 , рік випуску 2004, він-код НОМЕР_2 , у зв`язку з тим, що вказаний автомобіль міг бути знаряддям вчиненого злочину, так як на вказаному автомобілі перевозилась вогнепальна зброя та боєприпаси. Для запобігання можливості знищенню та пошкодженню речового доказу, прокурор просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно.

Задовольняючи клопотання прокурора про арешт майна, слідчий суддя дійшов висновку, що органом досудового розслідування доведено, що зазначене в клопотанні майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт вказаного майна, в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню.

На виконання вимог частини 1 статті 173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених частиною 1 статті 170 КПК України.

З такими висновками слідчого судді погоджується й суд апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися й у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Згідно статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального правопорушення, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України наклав арешт на тимчасово вилучене майно, яке було вилучене 20.04.2023 під час проведення обшуку у транспортному засобі «Ауді А 8», за адресою: м. Харків, вул. Леоніда Бикова, 7, з метою забезпечення кримінального провадження.

Матеріали судового провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, оскільки існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказане майно є доказом злочину, а також з метою його збереження.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищезазначене вилучене майно, з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки незастосування арешту вилученого під час обшуку майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, може призвести до його зникнення, або настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вилучене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про недотримання прокурором вимог частини 5 статті 171 КПК України є безпідставними, з огляду на таке.

Частиною 5 статті 171 КПК України встановлено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

З матеріалів провадження вбачається, що обшук був проведений працівниками ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області 20.04.2023.

З клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна прокурор звернувся 21.04.2023 засобами поштового зв`язку, яке 25.04.2023 надійшло до Київського районного суду м. Харкова.

Частиною 1 статті 115 КПК України встановлено, що строки, встановлені цим Кодексом, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію.

Разом з цим, відповідно до частини 1 статті 116 КПК України строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту.

З огляду на викладене, строки звернення з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, прокурором дотримані.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 , щодо розгляду клопотання прокурора про арешт майна без її повідомлення, заслуговують на увагу, але є такими, що не спростовують висновків слідчого судді про необхідність накладення арешту на вилучене майно, з огляду на таке.

Під час апеляційної перевірки ухвали слідчого судді, власник майна не була позбавлена можливості реалізувати свої процесуальні права, однак до суду апеляційної інстанції не прибула, тому колегія суддів переглядає оскаржувану ухвалу, на підставі наявних в матеріалах провадження доказів.

При цьому, суд апеляційної інстанції роз`яснює право ОСОБА_6 , що вона не позбавлена можливості в порядку частини 1 статті 174 КПК України звертатися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

У зв`язку із наведеним, суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді за доводами апеляційної скарги власника майна не встановлено.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України,-

постановив:

Задовольнити власника майна ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 26.05.2023, та поновити строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 26.05.2023 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до частини 4 статті 424 КПК України.

Головуючий :

Судді: