Справа №127/6553/21
Провадження №1-кп/127/291/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою та другою статті 185 Кримінального кодексу України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.01.2020 за № 0000102,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою та другою статті 185 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Обвинувачена ОСОБА_5 та її захисник - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заявили клопотання про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 185 КК у зв`язку із закінченням строків давності. При цьому обвинувачена повідомила, що наслідки такого звільнення їй зрозумілі.

Прокурор проти задоволення клопотання сторони захисту не заперечував.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.

Частиною четвертою статті 286 Кримінального процесуального кодексу України (далі -КПК) регламентовано, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Зі змісту частини першої статті 285 КПК випливає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з обвинувальним актом, встановлено, що в листопаді 2019 року у невстановлені дату та час ОСОБА_5 , перебуваючи по вул. Константиновича, 21 у місті Вінниці, отримала від ОСОБА_6 , належну останній картку клієнта банку АТ КБ «Приватбанк», з метою здійснити поповнення зазначеної картки через термінал самообслуговування. В цей час в ОСОБА_5 виник протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізовуючи цей умисел, заздалегідь знаючи, що ОСОБА_6 не користується та ніколи не користувалась мобільним додатком інтернет-банкінгу «Приват24», ОСОБА_5 , діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, таємно, здійснила реєстрацію належної ОСОБА_6 картки клієнта банку АТ КБ «Приватбанк» в мобільному додатку інтернет-банкінгу «Приват 24», таким чином отримавши можливість вільно розпоряджатись грошовими коштами, що знаходились на рахунку вищезгаданої банківської картки. У подальшому, продовжуючи реалізувати свій умисел, ОСОБА_5 27.12.2019 о 15.10 год., за допомогою мобільного додатку інтернет-банкінгу «Приват24», використавши банківську картку ОСОБА_6 , перерахувала з карткового рахунку потерпілої НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ «Приватбанк», на свій картковий рахунок НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Ощадбанк», грошові кошти в сумі 2000 грн.

Отримавши доступ до викрадених грошових коштів, ОСОБА_5 розпорядилася ними на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_5 завдала матеріальної шкоди ОСОБА_6 на суму 2070,30 грн., з урахуванням комісії банку.

Крім того, ОСОБА_5 , маючи доступ до платіжної картки ОСОБА_6 , діючи повторно, вирішила протиправно заволодіти належними останній грошовими коштами.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 діючи умисно, повторно, переслідуючи корисливий мотив, таємно, 30.12.2019 о 07.03 год. за допомогою мобільного додатку інтернет-банкінгу «Приват24», використавши банківську картку ОСОБА_6 , перерахувала з карткового рахунку потерпілої НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ «Приватбанк», на свій картковий рахунок НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Ощадбанк», грошові кошти в сумі 800 грн.

Отримавши доступ до викрадених грошових коштів ОСОБА_5 , розпорядилася ними на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_5 завдала матеріальної шкоди ОСОБА_6 на суму 829,15 грн, з урахуванням комісії банку.

Крім цього, ОСОБА_5 , маючи доступ до платіжної картки ОСОБА_6 , знову вирішила протиправно заволодіти належними останній грошовими коштами.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 діючи умисно, повторно, переслідуючи корисливий мотив, таємно, 03.01.2020 о 16.05 год., за допомогою мобільного додатку інтернет-банкінгу «Приват24», використавши банківську картку ОСОБА_6 , перерахувала з карткового рахунку потерпілої НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ «Приватбанк», на картковий рахунок своєї знайомої ОСОБА_7 НОМЕР_3 , відкритий в АТ КБ «Приватбанк», грошові кошти в сумі 2542,71 грн.

Таким чином, погасивши свій борг перед ОСОБА_7 , ОСОБА_5 на власний розсуд розпорядилась викраденими коштами.

Своїми діями ОСОБА_5 завдала матеріальної шкоди ОСОБА_6 на суму 2644,42 грн., з урахуванням комісії банку.

Крім цього, ОСОБА_5 , маючи доступ до платіжної картки ОСОБА_6 , знову вирішила протиправно заволодіти належними останній грошовими коштами.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 діючи умисно, повторно, переслідуючи корисливий мотив, таємно, 03.01.2020 о 16.57 год. за допомогою мобільного додатку інтернет-банкінгу «Приват24», використавши банківську картку ОСОБА_6 , перерахувала з карткового рахунку потерпілої НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ «Приватбанк», на картковий рахунок своєї знайомої ОСОБА_8 НОМЕР_4 , відкритий в АТ КБ «Приватбанк», грошові кошти в сумі 402,01 грн.

Таким чином, погасивши свій борг перед ОСОБА_8 , ОСОБА_5 на власний розсуд розпорядилась викраденими коштами.

Своїми діями ОСОБА_5 завдала матеріальної шкоди ОСОБА_6 на суму 418,09 грн., з урахуванням комісії банку.

Крім цього, ОСОБА_5 , маючи доступ до платіжної картки ОСОБА_6 , знову вирішила протиправно заволодіти належними останній грошовими коштами.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 діючи умисно, повторно, переслідуючи корисливий мотив, таємно, 11.01.2020 о 19.17 год., за допомогою мобільного додатку інтернет-банкінгу «Приват24», використавши банківську картку ОСОБА_6 , перерахувала з карткового рахунку потерпілої НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ «Приватбанк», на картковий рахунок своєї знайомої ОСОБА_7 НОМЕР_3 , відкритий в АТ КБ «Приватбанк», грошові кошти в сумі 4020,10 грн.

Таким чином, погасивши свій борг перед ОСОБА_7 , ОСОБА_5 на власний розсуд розпорядилась викраденими коштами.

Своїми діями ОСОБА_5 завдала матеріальної шкоди ОСОБА_6 на суму 4180,90 гривні, з урахуванням комісії банку.

Органами досудового розслідування дії обвинуваченої кваліфіковані за частиною першою статті 185 КК за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжки), а також частиною другою статті 185 КК за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно.

Сторона захисту, заявляючи клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, просила закрити кримінальне провадження саме за частиною першою статті 185 КК.

Згідно з класифікацією, що була чинною на час вчинення інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, зазначене діяння (вчинене 27.12.2019) відносилось до злочинів середньої тяжкості. Однак на час розгляду справи судом вказане діяння кримінальним законом класифіковано як кримінальний проступок.

Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд України у пункті 1 постанови Пленуму № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» (далі - Постанова від 23.12.2005) зазначив, що звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК, у порядку, встановленому КПК.

Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у частині першій статті 44 КК, а саме у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування.

У абзаці п`ятому пункту 2 наведеної Постанови від 23.12.2005 зазначено, що при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.

Згідно з роз`ясненнями, наданими в абзаці четвертому пункту 2 Постанови від 23.12.2005 підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, примирення винного з потерпілим, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності).

Вирішуючи питання щодо заявленого стороною захисту клопотання, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Законом № 2617-VIII від 22.11.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 2617-VIII), зокрема, до КК внесені зміни, у тому числі й до положень кримінального закону щодо строків давності. Окрім змін у термінології внесені зазначеним Законом зміни суті питання щодо строків давності не стосуються.

Відповідно до частини третьої статті 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Отже, суд вважає, що під час вирішення питань, які ініційовані у клопотанні сторони захисту необхідно керуватися саме приписами кримінального закону, який чинний на час вирішення зазначеного клопотання сторони захисту.

Пунктом 2 частини першої статті 49 КК визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

З наданого суду матеріалів убачається, що інкриміноване обвинуваченій ОСОБА_5 кримінальне правопорушення останньою було вчинене 27.12.2019, тобто на час розгляду кримінального провадження судом минуло понад три роки з дня вчинення кримінального правопорушення. Отже, підставою для звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності є настання певної події, а саме закінчення строків давності на час розгляду кримінального провадження судом.

Вирішуючи питання щодо наявності умов для звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності суд враховує таке.

Як вже суд зазначив вище, сторона обвинувачення під час досудового розслідування дійшла до переконання, що дії обвинуваченої слід кваліфікувати, зокрема, за частиною першою статті 185 КК.

Суд вже зазначив, що звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК, у порядку, встановленому КПК.

Суд також вважає за доцільне зауважити, що Верховний Суд (далі - ВС) в ухвалі від 13.06.2019 (справа № 322/5602/13-к) зазначив, що застосування положень кримінального закону про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності для суду є обов`язковими. Тобто положення статті 49 КК носять імперативний характер та у разі встановлення судом закінчення цього строку безпідставної відмови у звільненні від відповідальності процесуальним законом не передбачено, навіть якщо проти такого звільнення будуть заперечувати інші учасники судового розгляду, наполягаючи на завершенні розгляду пред`явленого обвинувачення винній особі в загальному порядку.

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є притягнення особи як обвинуваченого та згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Аналогічний висновок зроблений ВС і у постанові від 29.05.2019 (справа № 287/359/14-к) та постанові від 19.11.2019 (справа № 345/2618/16-к).

При цьому у постанові від 19.11.2019 ВС додатково зауважив, що пунктом 1 частини другої статті 284 КПК передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Суд вже зазначив вище, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою кримінального правопорушення; 2) з дня вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минули визначені частиною першою статті 49 КК строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у частині першій статті 49 КК строків не вчинила нового кримінального правопорушення.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених частиною першою статті 49 КК, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Про обов`язок суду вирішити питання про звільнення особи, обвинувачуваної у вчиненні кримінального правопорушення, за наявності відповідних умов та підстав зазначив ВС і у постанові від 26.03.2020 (справа № 730/67/16-к).

Отже, зважаючи на ту обставину, що строк, передбачений пунктом 2 частини першої статті 49 КК сплинув 27.12.2022, обвинувачена проти закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності не заперечувала, інші правові застереження, які б свідчили про неможливість такого звільнення, в судовому засіданні встановлені не були, тому суд дійшов до переконання, що клопотання сторони захисту слід задовольнити.

Керуючись статтями 284, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 185 Кримінального кодексу України (в ред. Закону № 1449-VI від 04.06.2009), на підставі пункту 1 частини першої статті 49 Кримінального кодексу України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 185 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.01.2020 за № 0000102, - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: