УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2023 Справа №607/1932/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 в режимі відеоконференції, захисника ОСОБА_5 , у м.Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження №0000182, стосовно ОСОБА_4 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.263 КК України, -

встановив:

Прокурор ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 строком на два місяці.

В обґрунтування вказаного клопотання прокурор посилається на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, яке відноситься до тяжких злочинів, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, ніде не працює, не має постійного заробітку та джерел доходу. Крім того, на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1,3,4,5 ст. 177 КПК України, які враховувались судом при обранні та продовженні даного запобіжного заходу, зокрема обвинувачений ОСОБА_4 у зв`язку із тяжкістю вчиненого ним кримінального правопорушення, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Крім того, вказує, що ОСОБА_4 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та оголошувався в розшук у кримінальному провадженні, за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.186 КК України. Відомості, які б вказували на неможливість утримування ОСОБА_4 під вартою, на даний час відсутні.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав в повному обсязі посилаючись на зазначені у ньому мотиви.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 заперечив з приводу задоволення клопотання прокурора. Також захисник звернувся до суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, згідно з яким просить змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Обгрунтовуючи клопотання посилається на те, що ризики, які зазначаються прокурором у клопотанні про продовження строку тримання ОСОБА_4 під вартою на даний час відпали. Зокрема, у клопотанні про продовження запобіжного заходу стороною обвинувачення були зазначені аналогічні ризики, які були у попередніх клопотаннях та винесених ухвалах, а саме: п.1,3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Продовжуючи ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд при винесенні ухвал належним чином не обґрунтував відмову у задоволенні клопотання сторони захисту та не надав належної оцінки аргументам адвоката, а отже, проявив упередженість до сторони захисту та лояльність до сторони обвинувачення. Також зазначає, що стороною захисту зверталась увагу суду на позитивні характеристики ОСОБА_4 , які судом до уваги також не брались.

Крім того, прокурором не доведено та не надано будь-яких доказів щодо реальності ризиків щодо незаконного впливу на свідків, вчиненні інших кримінальних правопорушень, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. При вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу слід врахувати, що ОСОБА_4 є молодою людиною (1985 р.н.), має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , із якими проживає за вищевказаною адресою, що свідчить про його міцні соціальні зв`язки.

Також просить врахувати незадовільний стан здоров`я ОСОБА_4 , оскільки згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 16.03.2023 року, у обвинуваченого діагностовано хронічний гастрит в стадії загострення, ДЖВГ, метаболічна кардіоміопатія, що в свою чергу унеможливлює утримання ОСОБА_4 під вартою. Одночасно, обвинувачений ОСОБА_4 на волі здійснював догляд за своїми батьками пенсіонерами, мамою ОСОБА_6 , яка є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням Серії НОМЕР_1 , та батьком ОСОБА_7 , який також є пенсіонером та якому встановлено другу групу інвалідності довічно, що підтверджується пенсійним посвідченням Серії НОМЕР_2 . Відтак, батьки ОСОБА_4 потребують постійної сторонньої допомоги, яку свого часу їм надав його син ОСОБА_4 .

Поряд з цим, беручи до уваги те, що ОСОБА_4 молода людина (1985 р.н.), ймовірний злочин не спрямований проти життя та здоров`я, жодного вагомого доказу, який би ґрунтовно підтверджував наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України немає, а також не наведено доказів, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вищевказаним ризикам, вважає утримання ОСОБА_4 під вартою необгрунтованим.

З огляду на викладене, вважає, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого може бути забезпечена застосуванням менш суворого запобіжного заходу.

При цьому звертає увагу на те, що з урахуванням обставин воєнного стану у країні обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту не є доцільним; матеріальне становище обвинуваченого та його сім`ї є скрутним, що свідчить про неможливість обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу - застави (яка визначена ухвалою слідчого судді ще на досудовому розслідуванні та внесена не була у зв язку з відсутністю такої грошової суми) в свою чергу відсутність осіб, які б виявили бажання бути поручителями обвинуваченого, виключає можливість застосування відносно нього запобіжного заходу особистої поруки. А тому, вважає, що до обвинуваченого можливе застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

У випадку, якщо суд прийде до переконання застосувати стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просить суд зменшити розмір застави до мінімального розміру - 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обвинувачений ОСОБА_4 клопотання захисника про зміну запобіжного заходу підтримав.

Ознайомившись із клопотаннями сторін, наявними матеріалами судового провадження, заслухавши доводи та пояснення сторін, суд дійшов наступних висновків.

На підставі статей 8, 129 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Суддя, здійснюючи правосуддя є незалежним та керується верховенством права; Основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В порядку ч.1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На думку суду, стороною обвинувачення доведено достатньо підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України придбання, зберігання, носіння та збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу. Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України перевірялась слідчими суддями при обранні та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиційного значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Згідно з частиною першою статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Прокурором доведено, що ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та подальше його продовження щодо ОСОБА_4 під час досудового розслідування та судового розгляду не зменшились та продовжують існувати.

Так, суд погоджується з наявністю ризику того, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що підтверджується тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти громадської безпеки, за який передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років. Усвідомлюючи тяжкість вчинення злочину та міру покарання, ОСОБА_4 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, з метою уникнення притягнення його до кримінальної відповідальності. Також суд враховує наявність відомостей про те, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше ухилявся від явки до суду, внаслідок чого до нього застосовувався привід. Крім того, 29 липня 2021 СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, ОСОБА_4 оголошено в розшук у кримінальному провадженні, за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 186 КК України.

На переконання суду, тяжкість злочину сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, що узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні вказаних ризиків.

Крім того, наявним є ризик того, що обвинувачений ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки він, володіючи необхідною інформацією щодо обставин кримінального провадження, може незаконно впливати на свідків шляхом погроз чи застосування інших засобів впливу, з метою дачі ними неправдивих показань.

Ризиком того, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення є те, що він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних кримінальних правопорушень. Зокрема, Тернопільським міськрайонним судом ОСОБА_4 був засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 168, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, які відбував в установі виконання покарань. Проте ОСОБА_4 на шлях виправлення та перевиховання не став, а тому є вірогідність вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Крім того, ОСОБА_4 може перешкоджати встановленню всіх обставин вчинення злочину та всіх учасників кримінального правопорушення, а також перешкоджати швидкому, повному і неупередженому дослідженню обставин вчинення кримінального правопорушення та судовому розгляду у розумний строк, шляхом умисної неявки до суду для розгляду кримінального провадження по суті.

Також судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 офіційно ніде не працює, офіційних доходів не отримує, раніше судимий, має місце реєстрації та проживання, одружений.

В п. 74 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.04.2021 року Справа N 800/331/16 (800/13/16) значено, що відповідно до Конвенції та практики ЄСПЛ, зокрема у справах "Нечипорук і Йонкало проти України", "Харченко проти України" та "Лабіта проти Італії", обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Розглядаючи питання можливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, слід зазначити, що з огляду на тяжкість та характер інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке відносяться до тяжких злочинів проти громадської безпеки, беручи до уваги наявність та доведеність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, суд вважає, що будь-який інший більш м`який запобіжний захід, окрім тримання під вартою не зможуть запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити процесуальну поведінку обвинуваченого.

Будь-яких передбачених законом обставин, які би свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує саме такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено та стороною захисту не доведено, а тому, суд вважає безпідставним клопотання захисника про зміну запобіжного заходу - тримання під вартою на особисте зобов`язання.

При цьому обставини, на які посилається захисник обвинуваченого, як на підставу для зміни раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу, а саме, молодий вік обвинуваченого, наявність постійного місця реєстрації і проживання та те, що він одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, із якими проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не спростовують наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України і не є підставами для зміни обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу на особисте зобов`язання.

Посилання захисника ОСОБА_5 на незадовільний стан здоров`я ОСОБА_4 суд також оцінює критично, оскільки у виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 16.03.2023 року Чортківської міської медичної частини №26, а саме у п.8 зазначено, що на даний час стан здоров`я ОСОБА_4 задовільний. У разі погіршення стану здоров`я ув`язненому ОСОБА_4 буде надана відповідна невідкладна медична допомога.

Доказів існування будь-яких інших обставин, що виникли після прийняття рішення про застосування запобіжного заходу та його продовження, та які б спростовували наявність чи свідчили про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також спростовують суспільну небезпеку особи обвинуваченого, стороною захисту суду також не надано, тому клопотання захисника про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання суд вважає безпідставним та таким, що до задоволення не підлягає.

Наявність декількох ризиків у сукупності, існування яких доведено прокурором унеможливлює застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу, оскільки жоден з них не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання ним своїх обов`язків.

При цьому, вирішуючи подане прокурором клопотання, суд також враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину та можливість ухилення від явки до суду.

Суд вважає, що продовження строку застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого кореспондується з характером суспільного інтересу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справі Летельє проти Франції" особлива тяжкість деяких злочинів, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

З метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків, запобігання можливому переховуванню від суду, незаконного впливу на свідків, вчинення нового злочину, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також з метою створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, із врахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_4 стану здоров`я, майнового стану, тяжкості інкримінованого правопорушення, міцності соціальних зв`язків, суд приходить до переконання про необхідність продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на два місяці, враховуючи перебіг судового розгляду.

При цьому, під час розгляду клопотання захисника обвинуваченого в частині зменшення розміру застави, суд враховує наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

Також, в контексті справи «Мангурас проти Іспанії» від 20 листопада 2010 року ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Обвинуваченому ОСОБА_4 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, що є тяжким злочином.

Відповідно до положень п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд вважає, що розмір застави визначений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 січня 2023 року, із врахуванням тяжкості злочину, який інкримінується ОСОБА_4 та даних про особу обвинуваченого, на даний час є безпідставним та занадто надмірним, тому суд не вбачає виключних випадків, які б вказували на те, що застава у мінімальному розмірі, визначеному для тяжкого злочину згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, не здатна забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених ч. 7 ст. 42 КПК України.

Враховуючи наведене та беручи майновий стан обвинуваченого, характер інкримінованих дій, тяжкість злочину, його стан здоров`я, суд, зважаючи на практику ЄСПЛ, суд вважає можливим зменшити розмір застави, визначений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 січня 2023 року, і визначити обвинуваченому ОСОБА_4 розмір застави достатній для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків передбачених КПК України у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 53680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) грн.

Такий розмір застави, на думку суду, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права обвинуваченого та суд не вбачає підстав вважати його завідомо непомірним для ОСОБА_4 .

Керуючись статтями 8, 129 Конституції України, Главою 18, ст.ст.182, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 314, 316, 331, 376 КПК України, суд,-

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити. ОСОБА_4 продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на два місяці до 15 серпня 2023 року.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу - тримання під вартою на особисте зобов`язання відмовити.

Визначений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06січня 2023 року ОСОБА_4 розмір застави - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в сумі 80520 грн. (вісімдесят тисяч п`ятсот двадцять) гривень, зменшити до 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 53680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали про продовження строку тримання під вартою закінчується 15 серпня 2023 року в 23 год. 59 хв.

Копію ухвали вручити учасникам і надіслати до Державної установи «Чортківська установа виконання покарань №26» Міністерства юстиції України для вручення ОСОБА_4 .

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали буде оголошено 21 червня 2023 року в 17 год. 10 хв.

Головуючий суддяОСОБА_1