ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1696/23 Справа № 215/2779/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року м.Кривий Ріг

28.06.2023р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області в режимі у відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.03.2023р., якою засудженому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовлено у задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення

за участю засудженого ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваною ухвалою засудженому ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення.

Ухвалу суду оскаржено засудженим, який в апеляційній скарзі:

- вказує, що протягом п`яти років тримається під вартою, у інкримінованих йому злочинах винуватість визнавав у повному обсязі, сприяв органу досудового розслідування;

- вказує, що не міг працювати, оскільки не мав вироку, та весь час тримання під вартою був підслідним;

- зазначає, що стан його здоров`я погіршився, до завершення відбування покарання лишилося десять місяців, та прохає застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи засудженого, який підтримав доводи поданої апеляційної скарги, прохав її задовольнити, позицію прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги засудженого, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що засуджений утримується під вартою в ДУ Криворізька установа виконання покарань № 3» з 29.05.2018р., відповідно до вироку Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.08.2018р. та є особою, яка тимчасово в ній утримується але фактично відбуває в ній покарання.

Судом першої інстанції було встановлено, що за час перебування під вартою за період 20182022р. мав дисциплінарні стягнення у вигляді доган, які погашено, заохочень не мав, не був працевлаштований, згідно вироків має цивільний позов, характеризується посередньо.

Суд першої інстанції, керуючись приписами з ч. 2 ст. 50 КК України, у оскаржуваному рішенні наголосив, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. В сукупності з зазначеним та наявними в матеріалах провадження відомостями щодо особи засудженого, його поведінки та ставлення до праці за весь період відбування покарання в установі, суд першої інстанції не встановив достатніх доказів виправлення засудженого, та дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви засудженого про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Суд апеляційної інстанції дослідивши підстави, на які послався суд першої інстанції при відмові у задоволенні клопотання засудженого про умовно дострокове звільнення, погоджується з ними за таких підстав.

Відповідно до вимог діючого КК України передбачена можливість окремій категорії засуджених повністю або частково звільнитися від подальшого відбування покарання після відбуття ними частини строку покарання.

Згідно ч. 1 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Частини 2 та 3 ст. 81 КК України, передбачають дві основні підстави, при наявності яких у засудженого виникає право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Перша підстава - це фактичне відбуття засудженим певної частини строку покарання. Частиною 3 ст. 81 КК України передбачено співвідношення частини покарання, яку потрібно відбути засудженому до тяжкості злочину, який він вчинив.

Друга підстава визначена ч. 2 ст. 81 КК України відповідно до якої умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, судом апеляційної інстанції, досліджуючи відомості про особу засудженого встановлено, що обвинувачений є особою, яка була дев`ятнадцять раз засуджена, засуджений після засудження до покарання у виді позбавлення волі та звільнення з місць позбавлення волі вчиняє нове кримінальне, при цьому вчиняє новий злочин одразу ж, або під час досудового розслідування, та у такому випадку хоча засуджений і відбув належні 2/3 строку покарання, умовно дострокове звільнення у даному випадку буде суперечити завданням ст.ст. 50, 65 КК України.

Крім того, суд апеляційної інстанції досліджуючи відомості про особу засудженого встановив, що засуджений за час відбування покарання має п`ять стягнень, три з яких погашені, заохочень не має.

(а.с. 198-199)

Відповідно до вимог ч.2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Тобто, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Враховуючи наведене, слід зазначити, що під «сумлінною поведінкою» слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку; додержання дисципліни; виконання вказівок і розпоряджень адміністрації пенітенціарної установи; наявність заохочень та відсутності стягнень; участь у самодіяльних організаціях засуджених; товариському ставленні до інших засуджених.

Крім того, сумлінна поведінка передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, застосованих у порядку, визначеному законодавством, а і те, що він подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого під час відбування ним покарання. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню його до умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання або, принаймні, за значний період цього терміну.

Таким чином суд апеляційної інстанції після аналізу поведінки засудженого та сукупності фактичних обставин відбування ним покарання не встановив, що засуджений має стабільну та постійну позитивну поведінку, у зв`язку з чим погоджується із висновками суду першої інстанції, що процес виправлення засудженого не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання. Зокрема засуджений дев`ятнадцять раз судимий, за всіма вироками відбував реальне покарання у виді позбавлення волі на різний строк, проте кожного разу, належних висновків для себе не робить, вчиняє новий злочин.

Враховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги ст. 50 КК України у даному випадку не будуть дотримані, що вказує на відсутність підстав для застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання у виді позбавлення волі, оскільки сукупність усіх чинників, які досліджені, як судом першої інстанції, так і судом апеляційної, при розгляді даного питання, не відповідають принципам законності.

Таким чином доводи апеляційної скарги засудженого, що протягом п`яти років тримається під вартою, у інкримінованих йому злочинах винуватість визнавав у повному обсязі, сприяв органу досудового розслідування, що він не міг працювати, оскільки не мав вироку, та весь час тримання під вартою був підслідним, що стан його здоров`я погіршився, до завершення відбування покарання лишилося десять місяців є такими, що не підлягають задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено, рішення суду є законним, обґрунтованим та справедливим.

З огляду на викладене вище, та керуючись ст.ст. 81, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.03.2023р., якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання залишити без задоволення.

Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.03.2023р., якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді