ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 681/529/23

Провадження № 11-кп/4820/519/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні та в режимі відеоконференції виділене провадження у кримінальному провадженні №0001261 від 01 грудня 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.152, ч.6 ст.152, ч.1 ст.263 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 червня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 20 червня 2023 року клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою задоволено та дію запобіжного заходу, обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у виді тримання під вартою продовжено на 60 днів, до 18 серпня 2023 року включно.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу залишено без задоволення.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що неможливо запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Окрім того, з метою досягнення дієвості цього кримінального провадження, забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків, в тому числі щодо участі у судовому розгляді, суд першої інстанції прийшов до висновку, що тримання ОСОБА_7 під вартою є виправданим, а тому клопотання прокурора слід задовольнити.

На думку суду першої інстанції, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просив ухвалу Шепетівського міськрайонного суду від 20 червня 2023 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід із тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід домашній арешт, цілодобово із застосуванням електронного засобу контролю.

Захисник уважав, що зазначена ухвала є необґрунтованою та не законною, такою, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Посилався на те, що прокурором до клопотання не долучено жодного документу, а відтак доказів на підставі яких саме суд дійшов висновку про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 захисник не вбачає.

При цьому, підозрюваному ОСОБА_7 не надано всіх копій матеріалів, а відтак порушено його право на захист та принцип змагальності.

Окрім того, в клопотанні не зазначено обґрунтувань щодо неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу та не надано вагомих та переконливих доказів.

Зазначав, що ОСОБА_7 раніше не судимий, за місцем проживання та реєстрації характеризується позитивно, не перебуває на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах, має постійне місце реєстрації та проживання, має міцні соціальні зв`язки та хорошу репутацію.

Так, ризиків, що обвинувачений може знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, що мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення відсутні. Можливість впливу на учасників кримінального провадження судом першої інстанції не встановлено, а лише є посилання на припущення, які нічим не підтверджені.

Підозра висунута ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень є необґрунтованою та надуманою, оскільки спосіб, мотив та мета вчинення кримінального правопорушення не встановлені органами досудового розслідування, не відшукано знаряддя злочину, докази під час досудового розслідування здобуті з порушенням вимог КПК України та є неналежними і недопустимими, адже в силу вимог ч.4 ст.87 цього Кодексу докази повинні визнаватися судом не допустимими під час будь-якого судового розгляду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання слідчий суддя зобов`язаний встановити наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, а саме наявність та дослідження в судовому засіданні таких доказів.

Обґрунтованість будь-якого строку тримання під вартою, яким би коротким він не був, має бути переконливо доведено.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги; захисника ОСОБА_6 та в режимі відеоконференції обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги; в режимі відеоконференції прокурора ОСОБА_5 в заперечення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

З наданих матеріалів установлено, що в судовому засіданні суду першої інстанції прокурор ОСОБА_5 підтримав подане клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Прокурор мотивував клопотання тим, що будь-яких підстав для скасування чи зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не має, та слід врахувати тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, в тому числі особливо тяжкого злочину, наявність ризиків, які існували на момент обрання та продовження запобіжного заходу і на даний час не зменшилися.

Окрім того, прокурор посилався на те, що в разі зміни обвинуваченому запобіжного заходу, з огляду на його особу, останній може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення та інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 в суді першої інстанції заперечили проти продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, посилаючись на те, що клопотання прокурора необґрунтоване, ризики не доведені. Просили у задоволенні клопотання прокурора відмовити, змінити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду від 03 грудня 2022 року ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 01 травня 2023 року до 29 червня 2023 року.

Так, відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

На думку суду першої інстанції, прокурор довів, що наразі продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які не зменшилися, що у свою чергу давало підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Окрім того, стороною обвинувачення доведено неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, про що заявили обвинувачений та захисники, та що такі заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних рішень по справі.

Згідно обвинувального акта діянням обвинуваченого ОСОБА_7 надана правова кваліфікація за ч.4 ст.152, ч.6 ст.152, ч.1 ст.263 КК України, які згідно ст.12 КК України відносяться до особливо тяжкого та тяжкого злочину.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що стороною обвинувачення у суді першої інстанції наведено достатньо підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .

Не вирішуючи питання про доведеність винуватості під час розгляду даного клопотання, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що підозра є обґрунтованою у розумінні ч.1 ст.194 КПК України, про що зазначено слідчими суддями та судом в ухвалах про обрання та продовження вказаного запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 .

Так, відповідно до вимог ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності з приписами ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 відповідає характеру та тяжкості вчинених правопорушень, а встановлені ризики, передбачені ст.177 КПК України, є доведеними і вони виключають на даний час можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який.

На думку колегії суддів, не знайшли свого підтвердження доводи, зазначені у апеляційній скарзі сторони захисту.

Суд першої інстанції врахував обставини, на які зверталося увагу у апеляційній скарзі захисником.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до усталеної судової практики суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Також у своїх рішеннях суд зазначав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Враховуючи наведені ризики, визначені у ст.178 КПК України обставини в їх сукупності, слідчий суддя місцевого суду обґрунтовано продовжив строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_7 .

Колегія суддів вважає, що найсуворіший запобіжний захід зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Тому приходить до висновку, що більш м`які запобіжні заходи, на які є посилання у апеляційній скарзі, забезпечити виконання цієї функції обвинуваченим не зможуть.

Відтак, місцевий суд врахував усі обставини провадження, об`єктивно оцінив особистість обвинуваченого, його соціальні зв`язки, тяжкість кримінальних правопорушень (злочинів), у вчиненні яких обвинувачується останній та обґрунтовано прийняв рішення про необхідність продовження строку дії вищевказаного запобіжного заходу.

Такий висновок суду є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам провадження.

При вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховуються вимоги дотримання розумного строку як застосування такого запобіжного заходу, так і продовження строку тримання під вартою. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 ЄСПЛ у справі «Харченко проти України»).

Так, п.79 Рішення визначено, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного законодавства.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови»). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.

Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, Європейський суд з прав людини зазначав, що право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду уважає, що у даному випадку суспільний інтерес у завершенні неупередженого розгляду даного кримінального провадження слід визнати виключними обставинами, згідно з якими лише продовження строку дії застосування раніше обраного запобіжного заходу зможе запобігти визначеним ризикам.

Тому не спростовують висновків суду посилання в апеляційній скарзі сторони захисту на порушення норм міжнародного права та прав обвинуваченого у зв`язку із тривалим перебуванням у установах попереднього ув`язнення.

Отже, обставини провадження свідчать про те, що заявлені ризики продовжують існувати та вони виправдовують продовження строку дії запобіжного заходу, який застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою.

Обставини, на які захисник посилається у поданій апеляційній скарзі, не можуть бути підставами для зміни запобіжного заходу на не пов`язаний з триманням під вартою.

Колегія суддів зазначає, що встановлені судом першої інстанції ризики є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження при перегляді справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни застосованого (продовженого) запобіжного заходу.

Окрім того, з огляду на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень із застосуванням насильства, відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без можливості внесення застави.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду підстав для скасування ухвали слідчого судді місцевого суду не знаходить.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 404, 407 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 червня 2023 року щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_7 до 18 серпня 2023 року залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3