Справа №591/4271/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/983/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 і захисника ОСОБА_7 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 01.03.2023, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Стінки Сумського району Сумської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу -вироком Ковпаківського районного суду м.Суми від 03.08.2021 за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.68 до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 і захисника ОСОБА_7 в яких:

- обвинувачений вирок суду першої інстанції вважав не законним, таким, що ухвалений без з`ясування всіх обставин справи, просив переглянути кримінальне провадження, врахувати те, що свою вину у пред`явленому обвинуваченні він не визнає і вважає, що засуджений до покарання безпідставно;

- захисник просив вирок Зарічного районного суду м. Суми від 01.03.2023, яким ОСОБА_8 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185 КК України, скасувати та закрити дане провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки невстановлені достатні докази винуватості ОСОБА_8 у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого за ч.4 ст.185 КК України і призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного даним вироком ОСОБА_8 приєднано частину не відбутого покарання за вироком Ковпаківського районного суду м.Суми від 03.08.2021 у виді 1 року позбавлення волі, та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 24.08.2022.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_8 зараховано строк тримання під вартою, а саме: період з 24.08.2022 по день набрання цим вироком законної сили, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишити без змін, але не більше ніж до 28.04.2023 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено і стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 завдані матеріальні збитки на суму 11 532,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати в сумі 4616,54 грн.

Скасовано арешт накладений на речові докази, а їх долю вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений наголошував на неповному судовому розгляді та на безпідставному притягненні його до кримінальної відповідальності.

Захисник вважав, що надані під час судового розгляду стороною обвинувачення докази поза розумним сумнівом не доводять тих обставин, які зазначені в обвинувальному акті, а винесений вирок суду є незаконним та необгрунтованим з підстав, які передбачені п.п. 1-3 ч. 1 ст. 409 КПК України.

Обґрунтовуючи висновок про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, суд першої інстанції зазначив наступне.

Щодо епізоду крадіжки велосипеду від 26.07.2022 - що вина ОСОБА_8 у вчиненні даного кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами: показами потерпілого, наданими під час судового засідання; повідомленням на лінію «102» та протоколом про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення потерпілого від 26.07.2022 р.; протоколом огляду місця події від 26.07.2022 року; повідомленням, на лінію «102» від 27.07.2022 року; протоколом огляду місця події від 27.07.2022 року; протоколом огляду речей, велосипеду марки Trek від 27.07.2022 року; висновком експерта №СЕ-19/119- 22/8581-Д від 03.08.2022 р.; висновком експерта №СЕ-19/119-22/8573-ТВ від 02.08.2022 року; протоколом від 02.08.2022 року пред`явлення особи для впізнання.

З такими висновками суду сторона захисту не погоджувалась, оскільки вищевказані докази підтверджують лише факт скоєння крадіжки, тобто подію злочину. Однак, не підтверджують ту обставину, що вищевказана крадіжка вчинена саме ОСОБА_8 .

Так, протокол пред`явлення особи для впізнання від 02.08.2022 захисник вважав недопустимим доказом, оскільки протокол слідчої дії не містить опису про зовнішній вигляд, прикмети або сукупність ознак, за якими потерпілий може впізнати особу, а також обставин, за яких потерпілий бачив цю особу; опис ознак, за якими потерпілий впізнав особу, має лише загальний характер, закон допускає впізнання за фотознімками або матеріалами відеозапису в разі необхідності, тобто за реальної неможливості забезпечення присутності особи, яка підлягає впізнанню. Втім, причин, з яких дану слідчу дію було проведено за відсутності особи, не зазначено.

Крім того, обґрунтовуючи доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні вищевказаної крадіжки, суд зазначив, що протоколом огляду місця події від 27.07.2022 зафіксовано місце біля приміщення центрального ринку по вул. Засумській у м. Суми, де потерпілий забрав у обвинуваченого викрадений напередодні велосипед (а.с. 102-111 т.1).

Однак, такі висновки суду ґрунтуються лише на показах потерпілого, який в даному випадку є заінтересованою особою. Інших доказів (показання свідків, тощо) на підтвердження вищевказаних обставин, про які розповів потерпілий, матеріали кримінального провадження не містять.

Так само, у матеріалах справи відсутні докази (чеки, квитанції, гарантійні талони, тощо) того, що у потерпілого взагалі перебував у власності велосипед марки «Trek».

Таким чином, висновки суду про доведеність ОСОБА_8 у вчиненні вищевказаної крадіжки ґрунтуються на припущеннях та не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Щодо епізоду крадіжки велосипеду «Velos» за 10.05.2022 захисник зазначав, що на переконання суду, вина ОСОБА_8 підтверджується: показами потерпілого, наданими в судовому засіданні, повідомленням на лінію «102» від 10.05.2022 р., протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення, відеозаписом, що містяться у протоколі огляду предмету CD-R диску, протоколом допиту свідка, протоколом пред`явлення особи для впізнання від 16.07.2022 року, висновком експерта №СЕ-19/119-22/4908-ТВ від 27.05.2022 року.

З вищевказаними висновками суду сторона захисту не погоджувалась, оскільки ці докази підтверджують лише факт скоєння крадіжки, тобто подію злочину. Однак, не підтверджують ту обставину, що вищевказана крадіжка вчинена саме ОСОБА_8 .

З відеозапису, який міститься на CD-R диску, взагалі не можливо встановити, що на ньому зображений саме ОСОБА_8 . Відповідні експертні дослідження з цього приводу органом досудового розслідування не проводились. Також, з даного відеозапису не можна зробити висновок про те, що він зроблений на відеокамеру, яка розташована саме за тією адресою, де було скоєно крадіжку велосипеду, тобто: м. Суми, пр. Курський, б. 103 (спортивний зал «АТОМ»), і що на ньому зображений саме обвинувачений ОСОБА_8 . Крім того, потерпілий ОСОБА_10 не є власником приміщення, в якому розташований спортивний клуб «Атом», а отже у його володінні не перебував запис з камер відеоспостереження, який ним був наданий слідчому. Суд не надав належної оцінки цьому та не перевірив, яким чином відеозапис опинився у володінні ОСОБА_10 .

Тобто, відеозапис є неналежним доказом у справі, оскільки він не підтверджує факту вчинення ОСОБА_8 крадіжки, та недопустимим доказом, оскільки отриманий стороною обвинувачення не у спосіб, визначений Кримінальним процесуальним кодексом України, а висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні даної крадіжки не відповідають фактичним обставинам справи.

Щодо епізоду за 25.06.2022, а саме крадіжки з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , суд встановив, що вина ОСОБА_8 підтверджується наступними доказами: повідомленням, на лінію «102» від охоронця магазину, протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення і заяви ФОП, відеозаписом за 25.06.2022 року з камер відеонагляду, протоколом огляду місця події від 25.06.2022 року, висновком експерта №СЕ-19/119-22/7041-ТВ від 06.07.2022 р., висновком експерта №СЕ-19/119-22/7036-Д від 11.07.2022 р.

З такими висновками суду про допустимість доказу - диску з відеозаписом, сторона захисту не погоджувалась, з тих же мотивів, про які вже зазначено вище. Крім того, відсутні докази того, що на вищевказаному відеозаписі з камери відеоспостереження магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » зображений саме ОСОБА_8 . Відповідні експертні дослідження не проводились та прокурором під час судового розгляду суду не надані.

Інших доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_8 у вчиненні зазначеної крадіжки, в ході судового розгляду справи встановлено не було.

Таким чином, висновки суду про доведеність ОСОБА_8 у вчиненні вищевказаної крадіжки ґрунтуються на припущеннях та не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Щодо епізоду за 02.04.2022, а саме крадіжки мікрохвильової печі «Самсунг», то тут суд першої інстанції зазначав, що вина ОСОБА_8 підтверджується наступними доказами: повідомленням на лінію «102», протоколом прийняття заяви від 02.04.2022 р., протоколу огляду предметів від 16.04.2022 року, протоколу пред`явлення речей для впізнання, висновку експерта №СЕ-19/119-22/2691-ТВ від 20.04.2022 року.

З вищевказаними висновками суду сторона захисту не погоджувалась, оскільки ці докази підтверджують лише факт скоєння крадіжки, тобто подію злочину. Однак, не підтверджують ту обставину, що вищевказана крадіжка вчинена саме ОСОБА_8 .

Крім того, захисник вважав, що мало місце неповне з`ясування обставин справи, які перешкодили стороні захисту поставити потерпілому запитання про обставини вчиненого кримінального правопорушення та проведення тих чи інших процесуальних дій з участю потерпілого, тобто таке порушення, яке потягло за собою порушення права на захист.

Так, судом зазначено, що ним та прокурором вживались заходи та докладались розумні зусилля для забезпечення явки потерпілої в судове засідання, проте остання в судові засідання на виклики суду не з`явилась, а в телефонному режимі прокурору в категоричній формі відмовилась з`являтись до суду і просила проводити розгляд без її участі. Однак, такі висновки суду не підтверджені письмовими доказами про належне сповіщення потерпілої про час та місце розгляду справи.

Що стосується висновків суду про допустимість доказу - протоколу пред`явлення речей для впізнання (мікрохвильової печі) та його відповідності ст. 229 КПК України. Дані висновки суду не ґрунтуються на вимогах закону та не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки в протоколі зазначаються мікрохвильові печі з різними назвами. При цьому, поза увагою суду залишилось те, що потерпіла в заяві про вчинення кримінального правопорушення, чітко зазначила, що в неї була викрадена микрохвильова плита «Самсунг», а в протоколі пред`явлення речей для впізнання були лише одна така піч, з такою ж назвою, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 229 КПК України, в якій зазначено, що річ, що підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, в числі інших однорідних речей одного виду, якості і без різких відмінностей у зовнішньому вигляді, у кількості не менше трьох.

Таким чином, вищевказаний протокол пред`явлення речей для впізнання є недопустимий доказ, оскільки проведений з порушенням вимог закону, а висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні даної крадіжки не відповідають фактичним обставинам справи.

Щодо виконання вимог ст.290 КПК України то тут сторона захисту зауважувала, що ухвалюючи обвинувальний вирок відносно ОСОБА_8 , суд визнав необгрунтованою позицію сторони захисту про те, що їм не відкривались в порядку ст.290 КПК України речові докази, зокрема, СВ-диски, що містять відеозаписи з камер спостереження та зазначив, що згідно відомостей, які містяться у протоколі про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 14.09.2022 та повідомленні згідно ч.8 ст.290 КПК України, ОСОБА_8 , так і його захисник з матеріалами ознайомилися в повному обсязі, без обмежень у часі та будь-якого тиску, про що написали власноруч. Також з протоколу і повідомлення вбачається, що під час ознайомлення з матеріалами захисник та підозрюваний зауважень не висловлювали, клопотань не заявляли.

Таким чином, суд не визнав порушень вимог ст. 290 КПК України під час відкриття стороні захисту матеріалів провадження, оскільки вищезазначені обставини дають підстави стверджувати про те, що стороні захисту було відкрито речові докази, які прокурор використовував у суді та які досліджувались судом безпосередньо в судовому засіданні.

При цьому суд зауважив, що захист не був позбавлений процесуальної можливості за необхідності клопотати про надання доступу до речових доказів на стадії виконання вимог ст. 290 КПК України.

Дані висновки суду не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки суд переклав обов`язок прокурора, який визначений ст. 290 КПК України, про ознайомлення сторони захисту з матеріалами справи в повному обсязі, на сторону захисту, зобов`язавши обвинуваченого та його захисника заявляти клопотання про ознайомлення з усіма матеріалами справи, в тому числі і електронними доказами, що суперечить вимога вищезазначеної статті. При цьому, стороні захисту взагалі не відомо про наявність чи відсутність доказів, які будуть використані стороною обвинувачення у суді, як таких. З доданого під час судового розгляду стороною обвинувачення протоколу ознайомлення з матеріалами справи не вбачається наявність в матеріалах справи CD/R дисків, що підтверджує позицію сторони захисту з цього приводу.

Таким чином, висновки суду про допустимість вищевказаних електронних доказів є необгрунтованими.

Підсумовуючи викладене, захисник звертав увагу, що у рішенні суду, яким ОСОБА_8 було визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, судом не наведено тих переконливих доказів, які б доводили вину обвинуваченого поза розумним (обґрунтованим) сумнівом. Стороною обвинувачення (прокурором) не надано безсумнівних доказів, в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що підсудний винен.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції, 02.04.2022 року приблизно о 13 год. 00 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи у власних справах на території КНП СОР «Сумська обласна клінічна лікарня», що за адресою: м. Суми, вул. Троїцька, будинок № 48, діючи повторно, умисно, протиправно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, з метою особистого збагачення, впевнившись в тому, що його дії залишаються непомітними для оточуючих, шляхом вільного доступу увійшов до гаражного приміщення за вказаною адресою, звідки взяв належну потерпілій ОСОБА_11 мікрохвильову піч торгівельної марки «SAMSUNG» моделі G2739NR, білого кольору, вартістю 1350, 00 грн, з якою у подальшому покинув приміщення і пішов у невідомому напрямку, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Не зупиняючись на вчиненому, 10.05.2022 приблизно о 16 год. 00 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , та діючи повторно, умисно, протиправно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, з метою особистого збагачення, впевнившись в тому, що його дії залишаються непомітними для оточуючих, шляхом вільного доступу, увійшов через головні двері центрального входу, які перебували у незачиненому стані, опинився у приміщенні спортивного залу «Атом», звідки взяв велосипед торгівельної марки «VELOS», модель G29-424S HDD, синьо-білого кольору, рама 20 Shimano Acera., вартістю 11532, 00 грн., що належав потерпілому ОСОБА_10 , покинув приміщення спортивного залу, тримаючи при собі викрадений велосипед, пішов у невідомому напрямку та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_8 , 25.06.2022 приблизно о 16 год. 28 хв., знаходячись за адресою АДРЕСА_2 , діючи повторно, умисно, протиправно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, з метою особистого збагачення, впевнившись в тому, що його дії залишаються непомітними для оточуючих, шляхом вільного доступу, увійшов через чорний вхід до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », двері якого були у незачиненому стані, та опинився у підсобному приміщенні магазину, звідки викрав гранат ваговий загальною вагою 6,024 кг., вартістю 801, 00 грн., що належав ФОП « ОСОБА_12 », з викраденим майном покинув приміщення магазину та розпорядився майном на власний розсуд.

Також, у період часу з 15:00 год. по 21:30 26.07.2022, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи у власних справах за адресою: АДРЕСА_4 , діючи повторно, умисно, протиправно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, з метою особистого збагачення, впевнившись в тому, що його дії залишаються непомітними для оточуючих, шляхом відкриття калитки паркану будинку АДРЕСА_4 , яка перебувала у незамкнутому стані, увійшов на територію подвір`я будинку. Після цього, знаходячись на території подвір`я будинку, ОСОБА_8 шляхом вільного доступу увійшов до гаражного приміщення, що знаходилось на території домоволодіння за вищевказаною адресою та перебувало у відчиненому стані, звідки викрав належний потерпілому ОСОБА_13 велосипед торгівельної марки «TREK», біло-блакитного кольору, вартістю 6167 грн., з яким у подальшому покинув приміщення гаражу, потім вийшов за межі подвір`я приватного будинку, тримаючи при собі викрадений велосипед, пішов у невідомому напрямку та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 і захисника ОСОБА_7 , які апеляційні скарги підтримали, просили вирок суду першої інстанції скасувати та закрити дане провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення скарг обвинуваченого і захисника заперечила просила вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.

Так в суді апеляційної інстанції захисник пояснив, що завляючи письмове клопотання про дослідження доказів, він мав на увазі, щоб колегія суддів звернула на ці докази увагу в нарадчій кімнаті, однак на безпосередньому дослідженні цих доказів в ході апеляційного розгляду не вбачав необхідності.

Щодо доводів апеляційних скарг обвинуваченого і захисника, то відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що вирок суду першої інстанції оскаржений двома учасниками - обвинуваченим і захисником, які не згодні з доведенням вини обвинуваченого в пред`явленому обвинуваченні, а тому просили вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити з визначених п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України на те підстав.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження.

Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказані вимоги закону суд першої інстанції виконав, правильно встановив фактичні обставини справи, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиеннені ним кримінального правопорушення і правильно кваліфікував його дії за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) з кваліфікуючими ознаками повторність, вчинення злочину в умовах воєнного стану та з проникненням у сховище.

Так будучи допитаним в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у скоєнні кримінальних правопорушень не визнав. Зазначав, що вкахзаних в обвинувальному акті крадіжок він не вчиняв, а органами досудового розслідування сфальсифіковано усі докази стосовно нього, слідчий після затримання пропонував йому «взяти на себе» крадіжки. Крім того, потерпілий ОСОБА_10 застосовував до нього фізичний тиск, зокрема надівав на голову пакет, 3 дні тримав у підвалі. Про вчинені відносно нього злочини щодо фізичного тиску він нікому не повідомляв. Також зазначав, що у лікарні він був один раз коли йому зашивали руку, але нічого звідти не крав. Лікарю сказав, що впав з паркану, хоча ця травма насправді була наслідком застосування до нього фізичної сили. Мікрохвильову піч він знайшов на 9 мікрорайоні біля річки та ніс її додому, коли його затримали, не знаючи, що вона була кимось викрадена з лікарні. За вказаних обставин, просив виправдати, оскільки він злочинів не вчиняв.

Не дивлячись на таку позицію обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що вина ОСОБА_8 у вчиненні зазначених в обвинувальному акті злочинах доведена належними і допустимими доказами.

Допитаний судом першої інстанції потерпілий ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснював, що 26.07.2022 року, коли він ставив свій мотоцикл у гараж, то помітив, що з приміщення гаражу зник належний йому велосипед. Він відразу викликав поліцію та виклав у соціальні мережі інформацію про викрадення велосипеду з описом останнього. Наступного дня йому зателефонували бійці та повідомили, що бачили належний йому велосипед. Він поїхав на вказане бійцями місце та знайшов ОСОБА_8 , який їхав на його велосипеді. Велосипед він забрав у обвинуваченого, після чого ОСОБА_8 втік.

Згідно повідомлення, яке надходило на лінію «102» та протоколу про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, потерпілий ОСОБА_13 телефонував у поліцію та подав відповідну заяву про те, що 26.07.2022 після 16-00 год. невідомі проникли до приміщення гаражу шляхом відкриття дверей та заволоділи велосипедом марки Trek, синього кольору (а.с. 97,98 - т.1).

Протоколом огляду місця події від 26.07.2022 року зафіксовано приміщення гаражу за адресою: АДРЕСА_4 , а також безпосереднє місце у приміщенні гаражу, звідки було викрадено велосипед (а.с.100-105 - т.1).

Крім того, відповідним повідомленням, яке надійшло на лінію «102» 27.07.2022 підтверджується обставини того, що потерпілий ОСОБА_13 в цей день, близько 11-56 год. прямував до центрального ринку, оскільки йому повідомили про те, що невідомий чоловік намагається продати належний йому велосипед (а.с. 106 - т.1), а протоколом огляду місця події від 27.07.2022 року зафіксовано місце біля приміщення центрального ринку по вул.Засумській у м.Суми, де ОСОБА_13 забрав у обвинуваченого викрадений напередодні велосипед (а.с. 102-111 - т.1).

Протоколом огляду речей від 27.07.2022 було оглянуто велосипед марки Trek, синього кольору, що належить ОСОБА_13 і який потерпілий забрав у обвинуваченого в районі центрального ринку, під час якого на вказаному велосипеді виявлено сліди рук (а.с. 114-119 - т.1).

Згідно висновку експерта №СЕ-19/119-22/8581-Д від 03.08.2022 слід долоні руки, який було виявлено на поверхні рами велосипеду Trek, що належить ОСОБА_13 та був викрадений з приміщення гаража, залишений долонею правої руки особи, дактилоскопічна картка якої заповнена на ім`я ОСОБА_8 (а.с. 122-130 - т.1).

Також судом першої інстанції встановлено, що ринкова вартість викраденого у потерпілого ОСОБА_13 велосипеду марки Trek станом на 26.07.2022 відповідно до висновку експерта №СЕ-19/119-22/8573-ТВ від 02.08.2022 становила 6167,00 грн. (а.с. 136-139 - т.1).

02.08.2022 потерпілому ОСОБА_13 були пред`явлені особи для впізнання, серед яких він впізнав ОСОБА_8 за сукупністю попередньо названих ним ознак, як особу, що перебував на викраденому велосипеді (а.с. 140-146 - т.2).

Вищезазначені докази суд першої інстанції визнав належними, допустимими і достатніми для тверджень про те, що саме ОСОБА_8 вчинив крадіжку належного потерпілому ОСОБА_13 велосипеду з приміщення гаражу, з чим колегія суддів апеляційного суду погоджується.

В апеляційній скарзі сторона захисту не погоджувалась з доведенням інкримінованого ОСОБА_8 злочину, оскільки:

1) протокол пред`явлення особи для впізнання як доказ недопустимий, через те, що немає конкретних ознак за якими потерпілий впізнав обвинуваченого та через те, що впізнання проводилось за фотознімками, а не за безпосередньої участі обвинуваченого;

2) протоколом огляду місця події від 27.07.2022 зафіксовано місце біля приміщення центрального ринку по вул. Засумській в м. Суми, де потерпілий забрав в обвинуваченого викрадений велосипед (а.с. 102-111 т.1), однак висновки суду тут грунтуються лише на поясненнях потерпілого, який є заінтересованою особою;

3) матеріали справи не містять доказів, що в потерпілого був у власності велосипед.

Вивчивши такі доводи захисника колегія суддів зазначає наступне:

1) доводи захисника надумані та взагалі не відповідають дійсності, оскільки впізнання особи відбувалось не за фотознімками, а з безпосереднім пред`явленням осіб для такого впізнання (а.с. 140-146 т.1). Обвинуваченого потерпілий впізнав за тілобудововю, зростом, зачіскою, кольором волосся та за загальними рисами обличчя в їх сукупності;

2) сторона захисту не пояснює в чому саме полягає зацікавленість потерпілого в звинуваченні саме ОСОБА_8 ;

3) до вказаного колегія суддів відноситься критично з об`єктивних на те підстав - відсутність чеку про придбання велосипеду, не може прямо свідчити про те, що у власності ОСОБА_13 такого майна не було. При цьому, велосипед не є транспортним засобом, який би мав окремі документи за якими можливо б було ідентифікувати як власники та інші дані щодо цього засобу.

Щодо наступного епізоду злочину, то тут потерпілий ОСОБА_10 в суді першої інстанції пояснював, що 10.05.2022 року близько 16-40 год. ОСОБА_8 викрав належний йому велосипед з приміщення спортивного клубу «Атом», що розташований на АДРЕСА_3 , після чого поїхав з місця вчинення злочину і до цього часу велосипед не повернув та завдані збитки не відшкодував. Те, що злочин вчинив саме ОСОБА_8 , підтвердили свідки - батьки дітей, з якими він проводив тренування. Крім того, факт вчинення обвинуваченим крадіжки зафіксований на відео з камер спостереження.

Згідно повідомлень, які надходили на лінію «102» 10.05.2022, 19.05.2022 та 23.05.2022 року, а також протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення, особа, яку було в подальшому встановлено як ОСОБА_8 , з тренажерного залу клубу «Атом», що знаходиться на пр.Курському,103, у м.Суми, викрав велосипед марки Велос синьо-білього кольору, який потерпілий придбав за суму 11120,00 грн. (а.с. 147-155 - т.1).

Відповідно до відеозапису, який було надано потерпілим слідчому під час проведення досудового розслідування, а також - згідно відомостей, що містяться у протоколі огляду предмету - СD-R диску, 10.05.2022 року о 15-14 год. Чоловік заходить до приміщення спортивного залу «Атом» за адресою: м. Суми, пр-т Курський, 103, підходить до лівої стіни біля входу, де знаходиться велосипед, забирає його, прямує на вихід, виходить з приміщення спортзалу, ведучи у руках спортивний велосипед (а.с.159-165 - т.1).

Допитана судом першої інстанції як свідок ОСОБА_14 суду пояснювала, що 10.05.2022 близько 15-20 год. вона прийшла до спортивного клубу «Атом», щоб забрати з тренування свою дитину, та поки чекала закінчення тренування, то бачила як раніше невідомий їй чоловік взяв велосипед, а коли побачив її, то поставив його. Потім вона пішла далі і не бачила як він виносив велосипед з приміщення клубу. В подальшому під час проведення слідчої дії за її участю вона впізнала ОСОБА_8 , як особу, яку бачила в приміщенні спортивного клубу біля велосипеду.

Згідно відомостей, що містяться у протоколі пред`явлення особи для впізнання від 16.07.2022 року свідок ОСОБА_14 впізнала ОСОБА_8 як особу, яка 10.05.2022 року перебувала у приміщенні клубу «Атом» (а.с. 166-170 - т.1).

Як вбачається з висновку експерта №СЕ-19/119-22/4908-ТВ від 27.05.2022 року ринкова вартість викраденого у ОСОБА_10 велосипеду марки Велос на момент скоєння кримінального правопорушення складала 11532,00 грн. (а.с. 173-176 - т.1).

Таким чином, і обставини вчинення ОСОБА_8 крадіжки велосипеду, що належав потерпілому ОСОБА_10 , підтверджується належними і допустимими доказами.

Щодо доводів про недопустимість доказу диску з відеозаписом, який долучений до матеріалів провадження за заявою потерпілого, оскільки він був отриманий не у порядку, встановленому КПК України, а сам запис не є оригіналом відеозапису, про що сторона захисту вказувала в суді першої інстанці та про що також зазначала в апеляційній скарзі, то таким доводам суд першої інстанції надав правильну оцінку з огляду на наступне.

Так, ст. 84 КПК України визначає, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 99 КПК України, документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів можуть належати, зокрема, матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у т.ч. електронні).

Враховуючи викладене, відеозапис у розумінні КПК України є документом, який може бути доказом факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Ст. 56 КПК України, яка визначає права потерпілого, у п.3 ч.1 містить положення щодо його права подавати слідчому та прокурору докази. А ч.2 ст.93 КПК України передбачає, що сторона обвинувачення може отримувати докази у тому числі документи шляхом їх отримання від фізичних осіб.

Таким чином, самостійне надання потерпілим до органу досудового розслідування відеозапису передбачене КПК України, а відтак, такий доказ є допустимим, оскільки отриманий органом досудового розслідування у спосіб, передбачений КПК України.

Крім цього, Верховний Суд у постанові від 10.09.2020 року по справі 751/6069/19 визначив, що матеріальний носій - це лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки, коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Долучений до матеріалів провадження СD-R диск з відеозаписом обставин події був виготовлений потерпілим у зв`язку із необхідністю надання інформації, яка має значення у кримінальному провадженні та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається в електронному вигляді, у вигляді файлів.

Таким чином, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що вказані докази допустимі.

Також під час судового розгляду в суді першої інстанції не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що вищезазначені докази по епізоду крадіжки велосипеду у ОСОБА_10 , були здобуті внаслідок застосування до ОСОБА_8 фізичного тиску, як і не було встановлено жодної обставини, які б давали підстави стверджувати про те, що такий тиск на ОСОБА_8 дійсно мав місце з боку органів досудового розслідування.

В апеляційній скарзі захисник також зазначав про неналежну якість відео, за яким не можливо встановити чи дісно то був ОСОБА_8 як особа яка вчиняє крадіжку і відповідні експертні дослідження по цьому факту не проводились.

До вказаного колегія суддів віноситься критично, оскільки судом першої інстанції з досілдженого відео було встановлено особу «чоловік», при цьому свідок ОСОБА_14 пояснила суду про ті ж обставини, що зафіксовано на відео, а відповідно до протоколу пред`явлення свідку особи для впізнання ОСОБА_14 як «чоловіка» який здійснював маніпуляції з велосипедом впізнала саме ОСОБА_8 .

Щодо епізоду злочину від 25.06.2022 то тут судом першої інстанції було встановлено, що згідно повідомлення, яке надійшло на лінію «102» від охоронця магазину, а також - протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення і заяви ФОП ОСОБА_12 з додатками, 25.06.2022 року, камерами відеонагляду о 16-28 год. було зафіксовано, що невідомий чоловік викрав ящик гранат зі складу магазину «Коштик», вагою 6,024 кг, на суму 800,59 грн. (а.с. 177,178,184-186 - т.1).

Протоколом огляду місця події від 25.06.2022 зафіксовано приміщення магазину за адресою АДРЕСА_2 , і зокрема склад у приміщенні, звідки було викрадено ящик з гранатами, а також - слід руки на поверхні картонної коробки (а.с. 179-183 - т.1).

Згідно висновку експерта №СЕ-19/119-22/7041-ТВ від 06.07.2022 вартість викраденого з продуктового магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » товару (гранат ваговий, 6,024 кг) станом на 02.07.2022 року становить 801,00 грн. (а.с. 190-193 - т.1).

Як встановлено судом першої інстанції з висновку експерта №СЕ-19/119-22/7036-Д від 11.07.2022 слід руки на поверхні картонної коробки, що був вилучений під час проведення огляду місця події, залишений безіменним пальцем правої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_8 (а.с. 196-208 - т.1).

Допитаний в судовому засіданні представник ФОП ОСОБА_12 - адвокат ОСОБА_15 суду повідомив, що у червні 2022 року невідома йому особа викрала ящик з гранатами приблизною вартістю 800 грн. Під час досудового розслідування, коли його допитував слідчий, то він надав усі документи на вказаний товар та відеозапис з камер спостереження магазину.

Відеозаписом з камер спостереження, розташованих на будівлі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , зафіксовано як ОСОБА_8 зайшов до приміщення вказаного магазину через «чорний» вхід, зайшов до складського приміщення, де зберігалась продукти, підійшов до стелажу та з передостанньої полиці взяв ящик, в якому зберігався гранат, після чого покинув приміщення, тримаючи в руках ящик з гранами, і пішов у невідомому напрямку (а.с. 13-18 - т.2).

Як в суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі сторона захисту посилалась на недопустимість як доказу диску з відеозаписом, що суд першої інстанції визнав безпідставним з наведених вище мотивів і з чим колегія апеляційного суду також погоджується.

Щодо доводів захисника про відсутність належних доказів у підтвердження вчинення ОСОБА_8 цього епізоду злочину, то до них колегія суддів відноситься критично з підстав їх надуманості.

Таким чином, вказаними доказами підтверджується обставини вчинення ОСОБА_8 крадіжки товару, що належить ФОП ОСОБА_12 .

Також судом першої інстанції було встановлено, що згідно повідомлення, яке надійшло на лінію «102», та протоколу прийняття заяви про 02.04.2022 близько 13-00 год. з території обласної лікарні за адресою: АДРЕСА_5 , з гаражу невстановлена особа вчинила крадіжку мікрохвильової печі, що належить ОСОБА_11 , та що в ході проведення оперативно-розшукових заходів відразу після вчинення крадіжки був встановлений ОСОБА_8 , у якого була вилучена викрадена мікрохвильова піч (а.с. 210-213 - т.1).

Як вбачається з мтеріалів справи судом першої інстанції та прокурором вживались заходи та докладались розумні зусилля для забезпечення явки потерпілої ОСОБА_11 в судове засідання, проте остання в судові засідання на виклики суду не з`явилась, а в телефонному режимі прокурору в категоричній формі відмовилась з`являтись до суду і просила проводити розгляд без її участі.

Тому, суд першої інстанції обгрунтовано в даному випадку вирішив продовжити та завершити судовий розгляд без допиту потерпілої ОСОБА_11 , оскільки:

- по-перше, давання показань - це право потерпілого (п.6 ч.1 ст.56 КПК України), а не обов`язок як для свідка (п.2 ч.2 ст.66 КПК України), тому потерплий не попереджається про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань;

- по-друге, показання потерпілого - це один із способів реалізації права потерпілого на охорону особистих прав та охоронюваних законом інтересів, який забезпечується відповідними процесуальними гарантіями. Водночас, відповідно до ст.26 КПК України сторони є вільними у використанні своїх прав. В даному випадку, потерпіла не забажала давати покази, а прокурор з цих підстав відмовилась від допиту потерпілої в суді.

В той же час, інші докази, які безпосередньо було досліджено судом першої інстанції містять достатньо відомостей, які підтверджують обставини, які зазначені в обвинувальному акті стосовно крадіжки микрохвильової печі.

Так, відповідно до протоколу огляду предметів від 16.04.2022 слідим було оглянуто мікрохвильову піч Самсунг білого кольору (а.с. 214-217 - т.1).

Як вбачається з протоколу пред`явлення речей для впізнання ОСОБА_11 серед пред`явлених їй мікрохвильових печей впізнала ту, яку вона купила за особисті кошти 2 роки тому, яку було викрадено з приміщення лікарні 02.04.2022 року та з якою було затримано ОСОБА_8 (а.с.221-225 - т.1).

Щодо доводів захисника про недопустимість вказаного доказу, про що він вказував як в суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі, то його також було повно і всебічно проаналізовано судом першої інстанції з наданням обґрунтованої оцінки.

Так, захисник зазначав, що пред`явлені до впізнання мікрохвильові печі мають різних виробників, що є, на його думку порушенням вимог ст.228 КПК України.

Водночас, з протоколу пред`явлення речей для впізнання вбачається, що він оформлений відповідно до приписів ст. 104 КПК, зазначена слідча дія проведена в присутності понятих із дотриманням вимог ст. 228 КПК, в ході її проведення застосовувалась фотозйомка.

Перед пред`явленням речей для впізнання потерпіла пояснила, що зможе впізнати придбану нею мікрохвильову піч, вказавши конкретні ознаки та їх сукупності (зокрема, зазначила, що зможе впізнати по слідам експлуатації, розташуванням клавіш, кольором та розмірами), а потім саме по цим ознакам вона впізнала серед пред`явлених їй речей саме ту мікрохвильову піч, з якою було затримано ОСОБА_8 .

Тобто, вказаний доказ повністю відповідає вимогам ст.228 КПК України.

Також, суд першої інстанції слушно зауважив і на тому, що на переконання суду, всі чотири мікрохвильові печі, які пред`являлись до впізнання, не мали різких відмінностей між собою та інших особливостей, які б могли суттєво вплинути на їх сприйняття особою, яка впізнає, а марка виробника і не була серед названих потерпілою ознак, по якій вона впізнавала належну їй річ.

За вказаних обставин колегія суддів погоджується з висновокм суду першої інстанції про відсутність підстав ставити під сумнів достовірність зазначених у протоколі відомостей. Також судом першої інстанції під час дослідження та оцінки вказаного доказу не було встановлено порушень, які стосуються отримання такого доказу, і які були б підставою для визнання такого протоколу, як доказу, недопустимим. Не було вказано таких підстав апелянтом і в ході апеляційного погляду справи.

З висновку експерта №СЕ-19/119-22/2691-ТВ від 20.04.2022 суд першої інстанції встановив, що ринкова вартість мікрохвильової печі Самсунг станом на 02.04.2022 року становила 1350,00 грн. (а.с. 228-231 - т.1).

Тобто, вищенаведеними доказами підтверджено вчинення ОСОБА_8 крадіжки мікрохвильової печі.

Щодо виконання вимог ст.290 КПК України про що сторона захисту заявляла як в суді першої інстанції так і в апеляційному суді, то тут також суд дійшов правильного висновку про необґрунтовану позицію сторони захисту про те, що їм не відкривались в порядку ст.290 КПК України речові докази, зокрема, СD-диски, що містять відеозаписи з камер спостереження.

Так, заперечуючи вказану позицію та обставини, прокурором було надано документи, які дають підстави стверджувати про те, що органами досудового розслідування були виконані вимоги ст.290 КПК України.

Зокрема, згідно відомостей, які містяться у протоколі про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 14.09.2022 та повідомленні згідно ч.8 ст.290 КПК України, як ОСОБА_8 , так і його захисник ОСОБА_7 з матеріалами ознайомилися в повному обсязі, без обмежень у часі та будь-якого тиску, про що написали власноруч. Також з протоколу і повідомлення вбачається, що під час ознайомлення з матеріалами захисник та підозрюваний зауважень не висловлювали, клопотань не заявляли.

Таким чином, порушення вимог ст. 290 КПК України під час відкриття стороні захисту матеріалів провадження, відсутні, оскільки вищезазначені обставини дають підстави стверджувати про те, що стороні захисту було відкрито речові докази, які прокурор використовував у суді та які досліджувались судом безпосередньо в судовому засіданні.

При цьому суд першої інстанції слушно зауважив і на тому, що захист не був позбавлений процесуальної можливості за необхідності клопотати про надання доступу до речових доказів на стадії виконання вимог ст. 290 КПК України. У даному випадку жодних зауважень про неповноту наданих стороною обвинувачення матеріалів захист не надавав, тобто, з урахуванням ст. 22 цього Кодексу, слід розуміти, що сторона захисту, самостійно обстоюючи свою правову позицію, не вважала за доцільне скористатися на згаданій стадії провадження правом на відкриття їй також і речових доказів (така позиція повністю узгоджується з висловленою у Постанові ККС ВС від 02 лютого 2023 року, у справі № 591/2823/19, провадження № 51-49 км 22).

В апеляційній скарзі захисник не погоджувався з такою позицією суду, однак колегія суддів вважає, що висновок суду правильний, оскільки ґрунтується на нормах КПК України з урахуванням позицій ВС.

Також як на порушення сторона захисту вказувала, про відсутність доказів того, що потерпілу в даному кримінальному провадженні суд першої інстанції викликав в судові засідання, до чого колегія суддів відноситься критично звертаючи увагу на а.с. 25, 28 т.1, відповідно до яких ОСОБА_11 , про перебування кримінального провадження в якому вона є потерпілою, в суді обізнана, однак просить суд проводити судовий розгляд без її участі. При призначенні обвинуваченому покарання поклалася на розсуд суду. Відповідно до а.с. 46, 50, 57, 68, 86 т.1 та а.с. 1, 21, 30, 48 т.2 суд продовжує інформувати потерпілу про дати час і місце судових засідань. 23.01.2023 ОСОБА_11 повторно подає до суду заяву з проханням провести судовий розгляд справи без її участі посилаючись на значну службову зайнятість (а.с. 56 т.2).

Враховуючи викладене колегія суддів вважає вказані доводи захисника голослівними та надуманими, а підсумовуючи все зазначене в своїй сукупності не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника в цілому.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновокм суду пешої інстанції, що вина ОСОБА_8 доведена в повному обсязі та його дії слід кваліфікувати за ч.4 ст.185 КК України, оскільки він умисно, протиправно, таємно з корисливих мотивів, викрав чуже майно, що належить ОСОБА_11 , загальною вартістю 1350 грн., ОСОБА_10 , загальною вартістю 11532, 00 грн., ФОП « ОСОБА_12 », загальною вартістю 801 грн., ОСОБА_13 , загальною вартістю 6167 грн., і кваліфікуючими ознаками таких його дії є повторність, вчинення в умовах воєнного стану та поєднання з проникненням у сховище.

Щодо призначеного ОСОБА_8 покарання, то колегія суддів зазначає наспуне.

Згідно зі ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Судова дискреція (судовий розсуд) є інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити менш суворий вид покарання або більш суворий в межах санкції статті. А у випадках, коли санкція статті передбачає тільки один вид покарання, суд наділений функцією обирати розмір цього покарання. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість призначення передбаченого законом покарання, яке б сприяло його меті та було достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог суд першої інстанції дотримався.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, дані про особу обвинуваченого, який є неодноразово судимим, який вчинив вказані злочині у період іспитового строку, на обліку в нарко- та псих- диспансерах не перебуває, а також відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому.

Тому, враховуючи сукупність зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що підстав для застосування положень ст.ст.69,75 КК України немає, тому покарання обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно призначити в межах санкції статті, за якою його визнано винуватим, - у виді позбавлення волі.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_8 вчинив нові злочини після постановлення вироку Ковпаківським районним судом м.Суми від 03.08.2021 але до повного відбуття покарання у період іспитового строку, то остаточно покарання ОСОБА_8 необхідно визначити за правилами ч.1 ст.71 КК України, приєднавши до призначеного за даним вироком покарання частину не відбутого покарання за попереднім вироком.

Також відповідно до ч.5 ст.72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_8 слід зарахувати строк тримання під вартою, а саме: у період з 24.08.2022 року по день набрання цим вироком законної сили, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

У кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_10 був заявлений цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_8 про стягнення завданої матеріальної шкоди на суму 11532,00 грн. Потерпілий позов підтримував в повному обсязі, обвинувачений ОСОБА_8 позов не визнавав. Враховуючи позиції учасників та ст. 1166 ЦК України суд першої інстанції встановивши, що внаслідок злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_10 була заподіяна майнова шкода, розмір якої становить 11 532,00 грн., суд дійшов обгрунтованого висновку, що позов потерпілого підлягає задоволенню в повному обсязі. В апеляційному порядку вирок суду в цій частині учасниками не оскаржувався.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне в задоволенні апеляційних вимог як обвинуваченого так і захисника відмовити, а вирок Зарічного районного суду м. Суми від 01.03.2023, залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 01.03.2023, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 і захисника ОСОБА_7 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_8 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня отримання ним її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4