У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року

м. Київ

справа № 688/883/22

провадження № 51-4113 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 03 квітня 2023 року,

встановив:

За вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працюючу завідувачем Травлинського сільського клубу, раніше не судиму, визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК), та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК її звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено на неї обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 35 000 грн, витрати на правничу допомогу - 15 000 грн, а всього 50 000 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

За вироком суду, 22 лютого 2022 року близько 09:25, ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21053», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_6 , по дорозі Т-23-09 сполученням «Шепетівка-Чуднів-Бердичів», зі швидкістю близько 60 км/год., в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 (б), 10.1, 11.3, 12.1 та вимог дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості (50 км/год.)» Правил дорожнього руху, не переконавшись, що перед зміною напрямку руху це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не вибрала безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, не маючи наміру здійснювати обгін чи об`їзд перешкоди, не врахувала дорожню обстановку, та, не впоравшись із керуванням, виїхала на зустрічну смугу руху, по якій рухався автомобіль марки «ЗАЗ 110558» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 з пасажиром на передньому сидінні ОСОБА_7 , через що допустила зустрічне зіткнення, внаслідок якогоОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому заднього краю лівої кульшової западини таза, відкритого перелому правого надколінка з раною правого колінного суглобу, які належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що спричиняють тривалий розлад здоров`я, а також рани лобної ділянки голови, струсу головного мозку, рани лівого ліктьового суглобу, які належать до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, як такі що спричиняють короткочасний розлад здоров`я. Пасажир ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді скальпованої рани обличчя та волосяної частини голови, тупої закритої травми живота та поперекової ділянки із забоєм лівої нирки та заочеревинної гематоми зліва, вивиху лівого кульшового суглобу з переломом задньої колони лівої вертлюгової западини таза, множинних саден лівої нижньої кінцівки, що супроводжувались травматичним шоком важкого ступеня та крововтратою, які належать до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що були небезпечними для життя в момент заподіяння і в клінічному перебігу спричинили загрозливі для життя явища.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 03 квітня 2023 року апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_8 задоволено частково. Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2023 року змінено в частині вирішення цивільного позову. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 50 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. В решті вирок залишено без змін.

У касаційній скарзі засуджена порушує питання про перегляд ухвали апеляційного суду в частині збільшення розміру стягнутої моральної шкоди. На обґрунтування своїх вимог, зокрема, зазначає, що суд апеляційної інстанції безпідставно збільшив розмір відшкодування цієї шкоди. Також посилається на те, що суд апеляційної інстанції, змінюючи вирок місцевого суду в частині цивільного позову, не врахував наявність на її утриманні неповнолітньої дитини.

Перевіривши касаційну скаргу та копії доданих до неї судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті провадження слід відмовити на таких підставах.

Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

За приписами ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, правильність застосування кримінального закону при кваліфікації дій засудженої, призначеного їй покарання, у касаційній скарзі не оскаржуються. Також сторона захисту не оскаржує законність рішення суду в частині стягнення коштів у рахунок витрат на правничу допомогу.

Посилання засудженої на неправильне вирішення апеляційним судом цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди на користь потерпілого і невмотивованість рішення в цій частині є безпідставними.

Згідно з ч. 1 ст. 55 КПК потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Відповідно до ст. 129 КПК ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру,

суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. На вимогу ч. 5 ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом і при цьому застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.

Як передбачено ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За приписами ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

При цьому розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має навести в рішенні відповідні мотиви.

Таким чином, законодавець визначив загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

Як убачається з доданої до касаційної скарги копії вироку, суд першої інстанції дійшов неспростовного висновку, що заподіяна моральна шкода ОСОБА_5 є очевидною, чого не заперечує засуджена у касаційній скарзі.

Визначаючи суму відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілому, в розмірі 35 000 грн, суд першої інстанції вказав, що останній внаслідок злочинних дій обвинуваченої переніс душевні страждання, пов`язані з розладом здоров`я, переживаннями та незручностями.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд зважив на те, що потерпілий ОСОБА_5 в результаті злочинних дій ОСОБА_4 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, пов`язані з травмуванням тазу та колінного суглобу, тобто органів руху, що безумовно негативно вплинуло на можливість пересування у повсякденному житті, порушення однієї з істотних функцій організму, пов`язаної з неможливістю нормально пересуватися та забезпечувати інші життєві потреби. Такі обставини, безумовно негативно вплинули на якість життя потерпілого в цілому, оскільки такі зміни відбувались протягом тривалого періоду, під час якого потерпілий переніс оперативне втручання, 4 дні перебував на стаціонарному лікуванні, а в подальшому на тривалому амбулаторному лікуванні, реабілітації, після чого мав відновлювальний період.

Колегія суддів зауважила, що травмування, оперативне втручання, лікування та реабілітація від отриманих травм, обмеженість при цьому у вільному пересуванні, потребі сторонньої допомоги та догляду, призвели до стійкого погіршення стану фізичного і психологічного здоров`я ОСОБА_5 , з наступним обмеженням і неможливістю реалізації загально-соціальних, побутових та професійних можливостей, порушенням звичного способу та укладу життя потерпілого, який займається господарством, яке є джерелом його існування,що стало причиною фізичних та моральних пов`язаних з цим страждань та додаткових матеріальних витрат потерпілого.

За таких обставин, зваживши на глибину і тривалість моральних страждань потерпілого, апеляційний суд обґрунтовано визначив розмір відшкодування моральної шкоди у 50 000 грн, що відповідає вимогам розумності та справедливості з огляду на обставини цього провадження.

Твердження засудженої про безпідставне збільшення розміру стягнення моральної шкоди, враховуючи її матеріальний і сімейний стан, є неспроможними.

Відповідно до ч. 4 ст. 1193 ЦК суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

До того ж, суд апеляційної інстанції змінюючи розмір відшкодування моральної шкоди, врахував, що ОСОБА_4 є працездатною, офіційно працевлаштована, й, відповідно, має змогу відшкодувати потерпілому завдану моральну шкоду.

Ухвалу апеляційного суду постановлено відповідно до положень статей 370, 419 КПК із зазначенням короткого змісту вимог апеляційної скарги представника потерпілого, рішення суду першої інстанції, узагальнених доводів учасників судового провадження, установлених судом першої інстанції обставин, мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив, постановляючи ухвалу і положень закону, якими він керувався.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_4 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 03 квітня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3