Справа № 192/1206/23
Провадження № 1-кп/192/117/23
Ухвала

Іменем України

20 вересня 2023 року

Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт Солоному Солонянського району Дніпропетровської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000290, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 травня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Дніпропетровську, є громадянином України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на теперішній час утримується у ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

До Солонянського району Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000290, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 травня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

18 вересня 2023 року прокурор звернувся до суду з клопотанням, просить продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судове засідання, призначене на 20 вересня 2023 року, не прибули.

ОСОБА_6 просив розгляд кримінального провадження здійснювати без його участі.

ОСОБА_7 повістка про виклик у судове засідання була направлена повідомленням у додаток «Viber», доставлення її підтверджується відповідною довідкою.

З врахуванням думок прокурора, обвинуваченого та захисника, суд постановив проводити судове засідання за відсутності потерпілих.

У судовому засіданні прокурор клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого до ОСОБА_8 , підтримав. Обґрунтовує його тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України. Прокурор вважає, що продовжують існувати ризики невиконання обвинувачем процесуальних обов?язків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та вони не зменшились, а саме:

переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 вчинив тяжкі злочини, за які передбачено покарання від 5 до 8 років позбавлення волі, за місцем проживання характеризується негативно, як схильний до зловживання спиртними напоями, сім?ї не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв?язків та обвинувачений усвідомлює, що він може понести покарання;

вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто наявний ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 в період невідбутого строку покарання за вчинення злочину, знову обвинувачується за вчинення нового злочину проти власності. Крім того, ОСОБА_4 не працює, заробітку не має, тобто засобів для існування не має, що свідчить про відсутність соціальних зв?язків та буде спонукати його до вчинення злочинів проти власності.

На думку прокурора, запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м?яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, неможливо, оскільки застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов?язання, особистої поруки, застави, домашнього арешту, фактично не зможе забезпечити реальне запобігання спробам вчинити ним дії, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як обвинувачений постійного джерела доходу не має, міцні соціальні зв?язки відсутні, засоби для проживання отримує виключно за рахунок випадкових заробітків.

Також прокурор вказував на можливість впливу на обвинуваченим на свідків та потерпілих, що на досудовому слідстві обвинувачений пояснював, що причиною вчинення кримінальних правопорушень було скрутне становище та відсутність постійного доходу. Крім того, зазначив, що стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджає триманню його під вартою.

Обвинувачений проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував, вважає, що можливо застосувати домашній арешт з покладенням зобов`язань, пояснив, що має місце проживання, проживає разом з вітчимом у селі Сурсько-Михайлівці, діти проживають в іншому населеному пункті, він постійно працював на забудовах, працював не офіційно, середній дохід складав 15 тис. грн. на місяць, стверджував, що на свідків та потерпілих не впливав.

Захисник посилався на те, що тримання під вартою це виключний запобіжний захід, зі слів підзахисного відомо, що він раніше з`являвся на виклики суду, постійно працював на забудовах, дохід, який він отримував, є достатнім, що офіційно працевлаштуватись у період воєнного стану тяжко, проживає підзахисний з вітчимом.

Захисник вважає, що прокурором ризики не доведені, не доведено, що обвинувачений не мав постійного місця роботи, що він може впливати на свідків та потерпілих, що не буде виконувати процесуальних обов`язків. Також прокурор не довів, що до обвинуваченого неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід. Окрім того, на думку захисника, прокурор не може посилатись на пояснення обвинуваченого на досудовому слідстві, оскільки докази не досліджувались, та можливо обвинувачений себе обмовив.

У задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого захисник просив відмовити, вважає, вважає, що можливо обрати більш м`який запобіжний захід домашній арешт.

Заслухавши учасників кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Порядок продовження строку тримання під вартою встановлений статтею 199 КПК України. За змістом п. 1 ч. 3 цієї статті, звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема, обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що 04.05.2023 приблизно о 16 год 30 хв, перебував поблизу будинку АДРЕСА_3 , де у нього раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаному з проникненням у житло, вчиненому в умовах воєнного стану.

Після чого, ОСОБА_4 знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаному з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом та особистою зацікавленістю, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, шляхом розбиття вікна проник через віконну раму до вищезазначеного домоволодіння. Після цього, ОСОБА_4 викрав з трьох цегляних пічок, які знаходились в середині даного домоволодіння 14 (чотирнадцять) металевих фрагментів, зроблених з чавуну, після чого з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 649 гривень 22 копійки.

Дані умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім того, ОСОБА_4 19.05.2023 приблизно о 15 год 00 хв перебував в гостях у потерпілого ОСОБА_6 у будинку АДРЕСА_3 , де у нього раптово виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану.

Після чого, ОСОБА_4 , знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, вчиненого в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом та особистою зацікавленістю, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, взяв зі столу мобільний телефон марки «NOMI», моделі «і5012», темно-синього кольору, після чого з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 1175 гривень.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

На досудовому слідстві 08 червня 2023 року ухвалою слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області до ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 04 серпня 2023 року з правом внесення застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 53680,00 грн, які потрібно внести на депозитний рахунок до спливу терміну тримання під вартою. Слідчим суддею постановлено у разі внесення застави звільнити ОСОБА_4 з під варти та покласти на нього такі обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора чи суду за кожною вимогою; не відлучатися з населеного пункту, в якому проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи.

Слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчим суддею було встановлено, що ОСОБА_4 раніше судимий 11.02.2021 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 119 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 04.04.2022 умовно-достроково з не відбутим строком 1 рік 5 місяців 10 днів, має зареєстроване місце проживання, але проживає за іншою адресою, в реєстрі наркологічних та психіатричних хворих не перебуває, не перебуває на військовому обліку, за місцем проживання характеризується негативно, як схильний до вживання спиртними напоями, авторитетом серед жителів села не користується, в громадському житті участі не приймає.

31 липня 2023 року суд продовжив строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 до 27 вересня 2023 року.

Суд вважає, що на теперішній час не зменшився та продовжує існувати ризик переховування обвинуваченого від суду, враховуючи, що в обвинуваченого відсутні міцні соціальні зв`язки, він офіційно не одружений, неповнолітні діти з ним не проживають, проживають разом з матір`ю в іншому населеному пункті, він офіційно не працевлаштований, доказів перебування на його утриманні інших осіб суду не надано, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Крім того, не зменшився та продовжує існувати ризик вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення, оскільки він обвинувачується у вчиненні двох кримінальних правопорушень у період його умовно-дострокового звільнення. А, отже, є ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

За інформацією Філії державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Дніпропетровській та Донецькій областях (лист від 15.09.2023 № 2370-ДН-23) на даний час стан здоров`я ОСОБА_4 стабільний, ургентного лікування не потребує.

Стосовно посилання сторони захисту на те, що прокурором не доведено, що обвинувачений не буде виконувати процесуальних обов`язків, то суд звертає увагу, що встановлені судом обставини, зазначені вище, свідчать про те, що існує ризик переховування обвинуваченого від суду.

Стосовно посилання захисника на те, що обвинувачений має постійне місце роботи, то суд зазначає, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, а, отже, немає гарантій отримання ним постійного доходу.

Доводи сторони захисту не спростовують ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Судом не встановлено обставин, які давали б підстави для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в тому числі і домашнього арешту, особистої поруки або особистого зобов`язання.

Тому продовження тримання під вартою обвинуваченого за вказаних обставин є виправданим. Такий запобіжний захід відповідає завданням кримінального провадження, встановленим обставинам, особі обвинуваченого, меті застосування запобіжного заходу запобіганню зазначеним ризикам та забезпеченню належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Отже, прокурором доведено, наявність ризиків, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 199 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосовного відносно ОСОБА_4 , задовольнити.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 продовжити до 17 листопада 2023 року включно.

Залишити без змін визначений раніше розмір застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 53680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) грн, які потрібно внести на депозитний рахунок, до спливу строку тримання під вартою.

У разі внесення застави звільнити ОСОБА_4 з під варти та покласти на нього такі обов`язки:

прибувати до прокурора чи суду за кожною вимогою;

не відлучатися з населеного пункту, в якому проживає, без дозволу прокурора або суду;

повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Ухвала підлягає негайному виконанню і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1