УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року

м. Київ

справа № 387/643/20

провадження № 51-2854 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у судах першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 08 лютого 2023 року щодо виправданого ОСОБА_4 ,

встановив:

Вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 09 вересня 2022 року, залишеним без змін ухвалою Кропивницького апеляційного суду від

08 лютого 2023 року, ОСОБА_4 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та виправдано на підставі

п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачувався у тому, що

у невстановлені досудовим слідством дату, час, місце, обставини і спосіб, він виявив предмети, зовні схожі на патрони, які переніс до місця свого проживання - домоволодіння по АДРЕСА_1 , чим здійснив незаконне їх придбання та в подальшому незаконно зберігав без передбаченого законом дозволу.

18 травня 2020 року за місцем проживання ОСОБА_4 проведено обшук, в ході якого із полиці у приміщенні гаражу виявлено та вилучено предмети у кількості 10 шт, які є боєприпасами 5,45 мм, а саме проміжними патронами з кулями зі сталевим сердечником, промислового виготовлення, які можуть використовуватись для стрільби.

Виявлені та вилучені боєприпаси належать ОСОБА_4 , які останній, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, зберігав без мети передачі чи збуту та без передбаченого на те законом дозволу.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

В обґрунтування вказує, що в порушення норм процесуального закону апеляційним судом не надано належну оцінку доказам у справі. Зокрема, не оцінено показання обвинуваченого, який під час допиту в судовому засіданні не спростовував фактів вилучення під час обшуку в його домоволодінні патронів у кількості 10 штук, зазначав, що окрім нього та його малолітнього сина у цьому домоволодінні протягом останніх років ніхто не проживав, в приміщенні гаражу, який примикає до будинку, сторонні особи не гостювали та конфліктних ситуацій з сусідами у нього не було. Стверджує, що судом апеляційної інстанції безпідставно не взято до уваги та не надано належної оцінки доказам, наданим стороною обвинувачення, а саме: протоколу обшуку від 18.05.2020, висновку експерта № 130 від 19.05.2020, показанням свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які вказали, що крім обвинуваченого та його малолітнього сина в будинку ніхто не проживав та, що колишня дружина ОСОБА_4 проживає за кордоном вже протягом 2-3 років. Не погоджується із твердженням апеляційного суду про правильність зазначення місцевим судом, що викладене у обвинувальному акті обвинувачення щодо не зазначення часу, місця, обставин і способу виявлення патронів та у подальшому перенесення їх до місця свого проживання, є нечітким, неконкретизованим та формалізованим. Також, на думку прокурора, колегією суддів необґрунтовано зазначено, що слідчим суддею допущено порушення під час вирішення питання про надання дозволу на проведення обшуку в домоволодінні ОСОБА_4 , а саме не допитано свідка ОСОБА_7 на підтвердження обставин зберігання обвинуваченим боєприпасів. На переконання прокурора, дослідженими у судовому засіданні доказами у їх сукупності встановлено наявність події кримінального правопорушення, винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, у тому числі форма вини, мотив і мета. З огляду на наведене вважає, що апеляційним судом не надано належної оцінки вказаним вище доказам у їх сукупності, тобто допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що потягло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.

За приписами ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту положень ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, мають бути зазначені узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою та викладені докази, що спростовують її доводи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, положеннями ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі «Барбера, Мессегеі Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1988, Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Отже, суд може постановити обвинувальний вирок лише в тому випадку, коли винуватість обвинуваченої особи доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні, серед іншого, підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Вирок місцевого суду мотивований тим, що надані докази, а саме дані, що містяться у показаннях свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , протоколі обшуку від 18.05.2020, протоколі перегляду та копіювання відеозапису від 19.05.2020, висновку експерта № 130 від 19.05.2020, в своїй сукупності та взаємозв`язку не дають можливості стверджувати, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисні дії, які виразилися в незаконному придбанні та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу. Водночас зазначив, що стороною обвинувачення взагалі не надано належних і допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_4 злочинних дій у формі придбання бойових припасів. Всі зібрані докази обвинувачення, зокрема, протокол обшуку від 18.05.2020, висновок експерта № 130 від 19.05.2020, показання свідка ОСОБА_6 підтверджують лише факт зберігання бойових припасів у гаражі, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та жодним чином не доводять, що вони належать ОСОБА_4 .

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

В ухвалі апеляційного суду наведено переконливі аргументи в обґрунтування, чому судом першої інстанції визнано обвинувачення не доведеним поза розумним сумнівом, та чому не взято до уваги те пояснення події, що надала сторона обвинувачення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги прокурора, які є аналогічними доводам його касаційної скарги, суд дійшов висновку про дотримання місцевим судом вимог процесуального закону, які стосуються оцінки доказів, та вказав, що під час судового розгляду досліджено кожен із наведених у апеляційній скарзі доказів, яким надано належну правову оцінку.

Зокрема, під час апеляційного розгляду, за клопотанням прокурора судом безпосередньо проведено дослідження доказів по указаному кримінальному провадженню, за наслідками якого колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції законне і обґрунтоване, та не знайшло свого підтвердження вчинення ОСОБА_4 злочину за ч. 1 ст. 263 КК України.

Мотивуючи своє рішення, апеляційний суд вказав, що ч. 1 ст. 263 КК України передбачено кримінальну відповідальність за носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Стороною обвинувачення ОСОБА_4 інкримінується придбання та зберігання боєприпасів - 10 патронів. Водночас, з формулювання обвинувачення вбачається, що обвинувачений «…у невстановлені досудовим слідством дату, час, місце, обставини і спосіб виявив предмети, зовні схожі на патрони…», тобто в обвинувальному акті належним чином не зазначено будь-який часовий період, місцевість та спосіб придбання та зберігання патронів, які є боєприпасами.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що формулювання обвинувачення є нечітким та неконкретизованим, що порушує право на захист обвинуваченого, з чим погоджується і колегія суддів касаційного суду.

Разом з цим, спростовуючи доводи апеляційної скарги прокурора, суд зазначив, що ОСОБА_4 у суді апеляційної інстанції свою винуватість за ч. 1 ст. 263 КК України не визнав та пояснив, що 18.05.2020 до нього за місцем проживання прийшли працівники поліції з обшуком. На час обшуку він вже був розлучений та проживав разом з бабусею та шестирічним сином. Будинок у якому він проживав належав його бабусі, а після її смерті спадщину оформила його тітка. До будинку прибудований гараж, який є прохідним, оскільки як з вулиці так і з двору є входи, які не зачиняються на замок, тобто будь-хто міг зайти до гаражу. В ході обшуку слідчий запитав, чи є у нього заборонені предмети, на що він повідомив, що є два пістолети, які він придбав ще 10 років тому. Під час обшуку гаражу, на верхній полиці у коробці, у прозорому пакеті виявили 10 бойових патронів, що лежали зверху на цвяхах, прямо на видному місці, які нібито він зберігав. Відразу працівникам поліції він повідомив, що знайдені патрони йому не належать та він не знає, як вони з`явились в приміщенні гаража. Вказав, що незадовго до обшуку приїжджала його колишня дружина разом зі співмешканцем, яка мала доступ до будинку, та могла скомпрометувати його, оскільки він не надає їй дозволу на вивіз дитини за кордон.

Крім того, під час апеляційного розгляду за клопотанням прокурора досліджено протокол обшуку від 18.05.2020 з відеозаписом, відповідно до якого було вилучено

10 предметів зовні схожих на набої, та висновок експерта № 130 від 19.05.2020, яким встановлено, що вищевказані 10 предметів, схожих на патрони, є боєприпасами. Апеляційний суд зазначив, що вказаними письмовими доказами підтверджується лише факт виявлення та вилучення боєприпасів, водночас вони не містять об`єктивних даних, які б підтверджували «поза розумним сумнівом», що вказані боєприпаси були придбані та зберігались саме ОСОБА_4 . При цьому судом враховано, що обвинувачений одразу під час обшуку, протягом досудового розслідування та судового розгляду категорично заперечував приналежність йому даних бойових патронів.

Також, сторона обвинувачення, як на доказ винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, посилається на показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які були допитані в суді першої інстанції, оцінивши які, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, що надані свідками показання не доводять вину обвинуваченого у вчиненні злочину, з огляду на те, що не містять об`єктивних, конкретних і неоспорюваних відомостей про придбання та зберігання бойових припасів саме ОСОБА_4 .

Разом з цим, колегією суддів апеляційного суду враховано, що прокурором було заявлено клопотання про допит свідка ОСОБА_7 , який не був допитаний судом першої інстанції, оскільки не з`являвся на неодноразові виклики, а в подальшому прокурор взагалі відмовився від допиту вказаного свідка, а також свідків обвинувачення - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Водночас, під час апеляційного розгляду прокурор зазначав, що неодноразово було застосовано приводи до свідка ОСОБА_7 , однак вони не виконанні, з яких підстав пояснити не зміг.

З огляду на наведене, апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про те, що зібраними стороною обвинувачення доказами підтверджено лише факт знаходження бойових припасів у гаражі, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та жодним доказом не доведено, що бойові припаси придбав та зберігав саме обвинувачений ОСОБА_4 , з чим погоджується і касаційний суд.

Верховний Суд вважає, що розглядаючи кримінальне провадження щодо

ОСОБА_4 , апеляційний суд дотримався принципів диспозитивності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Разом з цим, судом апеляційної інстанції не надавалась оцінка ухвалі слідчого судді про дозвіл на обшук домоволодіння ОСОБА_4 на предмет її законності чи обґрунтованості, жодного порушення допущеного слідчим суддею не констатовано, а тому доводи касаційної скарги прокурора в цій частині є надуманими.

Апеляційний розгляд кримінального провадження проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. ст. 370, 418, 419 КПК України.

Інших доводів щодо наявності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би ставили під сумнів законність ухвали апеляційного суду, вмотивованість висновків цього суду, прокурор у касаційній скарзі не навів.

При цьому, Суд не вбачає підстав стверджувати про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність за наведеного прокурором обґрунтування, з огляду на те, що доводи в цій частині пов`язуються виключно з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яких не встановлено.

З урахуванням викладеного, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у судах першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 08 лютого 2023 року щодо виправданого ОСОБА_4 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3