"16" травня 2023 р. Справа № 363/999/20
УХВАЛА

16 травня 2023 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

за участі:

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши в підготовчому судовому засіданні клопотання про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні за № 0000232, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.03.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вишгородського районного суду Київської перебуває кримінальне провадження № 0000232 від 05.03.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2023 головуючим суддею по справі було визначено суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 16 березня 2023 року було призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні.

Під час підготовчого судового засідання при вирішенні питання про можливість призначення судового розгляду за вказаним обвинувальним актом захисник - адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 , заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору на доопрацювання. Зазначене клопотання було мотивовано тим, що обвинувальний акт містить порушення в частині конкретизації злочину, не містить конкретної вказівки щодо форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, що позбавляє сторону захисту можливості побудувати позицію захисту стосовно висунутого обвинувачення; відсутнє визначення суб`єктивної сторони інкримінованого кримінального правопорушення; висунуте обвинувачення ґрунтується лише на одному припущенні, що не відповідає положенням ст. 62 Конституції України; вказаний обвинувальний акт не відповідає ознакам офіційного документу, оскільки підпис прокурора на обвинувальному акті не скріплений печаткою органу прокуратури.

Враховуючи вищевикладене, захисник ОСОБА_5 просив задовольнити його клопотання в повному обсязі та повернути обвинувальний акт разом з реєстром матеріалів досудового розслідування прокурору для усунення недоліків та виконання вимог кримінального процесуального законодавства.

Обвинувачений ОСОБА_4 клопотання захисника ОСОБА_5 підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі та повернути обвинувальний акт на доопрацювання прокурору.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні висловив заперечення проти задоволення клопотання захисника про повернення обвинувального акту, мотивуючи це тим, що обвинувальний акт відповідає всім вимогам процесуального законодавства, що передбачені у ст. 291 КПК України, обвинувачення та обставини і факти вчинення кримінального правопорушення викладені в обвинувальному акті в такий спосіб, обсязі та мірі, в яких прокурор вважає їх встановленими. Крім того, прокурор у своїх поясненнях вказав на те, що Ухвалою Київського апеляційного суду від 14.02.2023 року питання повернення обвинувального акту з підстав, які зазначені у клопотанні захисника ОСОБА_5 , вже були предметом судового розгляду, за результатами якого суд апеляційної інстанції зробив виноски щодо відповідності обвинувального акту вимогам КПК України та можливості його призначення до судового розгляду. Прокурор підтримав позицію суду апеляційної інстанції, просив врахувати її під час вирішення клопотання захисника про повернення обвинувального акту. Крім того, прокурор зазначив, що вимоги щодо форми та змісту обвинувального акту встановлюються положеннями ст. 291 КПК України, аналіз яких дає можливість зробити висновок щодо того, що проставлення гербової печатки на обвинувальному акті не є вимогою до обвинувального акту, яка встановлена положеннями процесуального законодавства, а тому її недотримання не є підставою для повернення обвинувального акту та не перешкоджає призначенню обвинувального акту до судового розгляду. Враховуючи зазначене, прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання про повернення обвинувального акту.

Ознайомившись із вказаним клопотанням захисника, вислухавши учасників справи, дослідивши обвинувальний акт разом з додатками до нього, суд приходить до наступних висновків.

З самого початку суд звертає увагу, що в матеріалах кримінального провадження наявне клопотання захисника - адвоката ОСОБА_6 від 28.10.2022 року (а.с. 89-93), в якому також було заявлено вимоги щодо повернення обвинувального акту прокурору на доопрацювання. При цьому судом встановлено, що мотиви та підстави клопотання захисника - адвоката ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту повністю ідентичні мотивам та підставам клопотання захисника - адвоката ОСОБА_5 .

За результатами розгляду клопотання від 28.10.2022 року Вишгородським районним судом Київської області було постановлено ухвалу від 28.10.2022 року (а.с. 99 - 100), якою вказане клопотання було задоволено, а сам обвинувальний акт повернуто на доопрацювання прокурору.

У той же час на вказану ухвалу суду від 28.10.2022 року прокурором було подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду. За результатами розгляду апеляційної скарги Київським апеляційним судом було постановлено ухвалу від 14.02.2023 року (а.с. 136-139), якою апеляційну скаргу задоволено у повному обсязі, ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 28.10.2022 року скасовано, а саме кримінальне провадження повернуто для продовження судового провадження.

Таким чином, судом встановлено, що підстави для повернення обвинувального акту, на які посилається захисник ОСОБА_5 у своєму клопотанні, були предметом розгляду як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції, за результатами чого було констатовано відповідність обвинувального акту вимогам КПК України та можливість здійснення судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Складовим елементом принципу верховенства права є принцип правової визначеності, вимоги та особливості якого знаходять свій вияв в межах відправлення правосуддя та стосуються властивостей судових рішень, ухвалених в межах національної судової системи.

Однією з вимог принципу правової визначеності є остаточність та виключність судового рішення, яке набрало законної сили. Остаточність та виключність судового рішення як його властивості вимагають, щоб обставини та факти, які встановлені судовим рішенням, висновки щодо них, зроблені судом, у подальшому не були предметом розгляду, перегляду, оскарження чи скасування, крім випадків реалізації права учасників справи на оскарження судового рішення, що здійснюється у порядку, який встановлюється процесуальним законодавством. Зазначені вимоги також передбачають, що висновки, зроблені в судовому рішенні, яке набрало законної сили, є обов`язковими для учасників відповідної справи.

Розгляд обставин та фактів, які були предметом розгляду в остаточному судовому рішенні, перегляд остаточного судового рішення, оспорювання висновків, викладених у ньому, заперечення цих висновків у будь-який інший спосіб, крім як у порядку апеляційного та касаційного оскарження, буде суперечити принципу правової визначеності, верховенства права та призведе до втрати судовим рішенням своєї сутності як такого.

У зв`язку з цим суд звертає увагу, що фактично в межах даного кримінального провадження підстави, мотиви та доводи щодо необхідності повернення обвинувального акту, які зазначаються у клопотанні захисника ОСОБА_5 , вже були предметом розгляду, та описані зокрема, в ухвалі Київського апеляційного суду від 14.02.2023 року (а.с. 136-139). Вказана ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною, оскарженню не підлягає, внаслідок чого у відповідності до вимог процесуального законодавства набирає законної сили з моменту її проголошення. Тому вказана ухвала володіє всіма ознаками остаточності та виключності.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає за доцільне зазначити, що розгляд доводів, мотивів, обставин та фактів клопотання про повернення обвинувального акту, які були предметом розгляду в ухвалі суду апеляційної інстанції, яка не скасована та набрала законної сили, а тим більше перегляд висновків суду апеляційної інстанції щодо тих самих підстав клопотання про повернення обвинувального акту та їх оспорювання буде суперечити як принципу верховенства права, так і засадам національного судочинства, зокрема, принципу обов`язковості судового рішення для всіх учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту заявлено з тих самих підстав, які були предметом апеляційного розгляду за раніше поданим клопотанням, то суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 .

Необхідність відмови у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 підтверджується також наступними обставинами.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, зокрема, про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Аналіз положень ст. 314, 315 КПК України дає можливість суду зробити висновок, що основним завданням підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні є вирішення організаційно-розпорядчих питань, які пов`язані виключно з підготовкою справи до розгляду по суті з тією метою, щоб судовий розгляд у кримінальному провадженні здійснювався ефективно, оперативно та у відповідності до завдань кримінального провадження, що визначені у ст. 2 КПК України. Тобто, під час підготовчого судового засідання за винятком окремих випадків (надходження угоди у кримінальному провадженні або наявність чітко визначених підстав для закриття кримінального провадження) суд не має права досліджувати докази та на основі них встановлювати, підтверджувати чи спростовувати у будь-який спосіб обставини та факти, що викладені в обвинувальному акті, стосуються суті обвинувачення чи в будь-якій інший спосіб занурюватися у питання, які стосуються розгляду обвинувачення по суті.

Оцінка фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доказів та правової кваліфікації кримінального правопорушення, визначеного обвинувальним актом, здійснюються та вирішуються виключно на стадії судового розгляду та оформлюються відповідним судом рішенням.

Отже, під час підготовчого судового засідання суд у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства має зосереджуватися саме на вирішенні організаційно-розпорядчих питань, які стосуються створення, забезпечення всіх належних умов для проведення ефективного, оперативного, своєчасного та справедливого судового розгляду обвинувачення по суті у відповідності до завдань кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК - Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

У ст. 291 КПК України встановлюються такі вимоги щодо обвинувального акту - обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем.

Обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

До обвинувального акта додається:

1) реєстр матеріалів досудового розслідування;

2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування;

3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу);

4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного;

5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

На додаток до цього суд звертає увагу, що відповідно до п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» від 03.10.2012 року № 223-1430/0/4-12 зазначається, що під час підготовчого судового засідання суд має право повернути обвинувальний акт на доопрацювання прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291, 292 КПК України: зокрема, якщо у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що одним з організаційно-розпорядчих питань, що вирішуються судом під час підготовчого судового засідання при визначені можливості призначення обвинувального акту до судового розгляду, є питання відповідності обвинувального акту вимогам кримінального процесуального законодавства. При цьому оскільки вимоги до обвинувального акту встановлюються лише положеннями ст.ст. 291, 292 КПК України, то суд під час підготовчого судового засідання здійснює перевірку обвинувального акту на предмет відповідності тільки цим статтям.

На додаток до цього суд звертає увагу на ті обставини, що підстави для повернення обвинувального акту не можуть тлумачитися та застосовуватися з надмірним формалізмом, оскільки останній може призвести не тільки до безпідставного повернення обвинувального акту, але і до затягування кримінального провадження, що також є неприпустимим для прав та інтересів обвинуваченого.

З огляду на зазначене, суд робить висновок, що оскільки п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України визначає можливість повернення обвинувального акту як право, а не обов`язок суду, то підставою для такого повернення не може слугувати будь-яка його невідповідність вимогам КПК України, а лише та, яка дійсно перешкоджає призначенню судового розгляду, і в кожному конкретному випадку суд має перевірити чи дійсно створює перешкоди для судового розгляду певна невідповідність та недоліки обвинувального акту вимогам КПК України. Така правова позиція також міститься у Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 року у справі № 520/8135/15-к.

У клопотанні про повернення обвинувального акту захисник ОСОБА_5 як на підстави його повернення посилався, зокрема, на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України через відсутність конкретного формулювання обвинувачення та не розкриття характеру дій обвинуваченого та суті злочину, у вчиненні якого він обвинувачується, зокрема, через не зазначення всіх необхідних ознак суб`єктивної сторони. Крім того, у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, а саме обвинувачення ґрунтується лише на одному припущенні вчинення відповідних дій ОСОБА_4 . Також як на підставу повернення обвинувального акту було зазначено про те, що підпис прокурора на обвинувальному акті не скріплений гербовою печаткою органу прокуратури.

Аналіз ст. 91 КПК України дає можливість побачити, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, форма співучасті, якщо наявна, та інші обставини та факти, що стосуються вчиненого протиправного діяння, у тому числі розкривають причинно-наслідковий зв?язок між протиправним діянням та наслідками), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, а також вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Системний аналіз ст. 91 КПК України та ст. 291 КПК України дає можливість зробити висновок, що обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, втілюються у такій частині обвинувального акту як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 91 КПК України доказування визначається як інтелектуальний процес, що полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. І якщо відповідно до ст. 92-94 КПК України сторона обвинувачення у вигляді слідчого та прокурора мають право як збирати, перевіряти та оцінювати докази, то суд має право лише оцінювати зібрані у кримінальному провадженні докази на підтвердження чи спростування обставин, що визначені у ст. 91 КПК України.

Оскільки доказова діяльність суду у кримінальному провадженні починається лише під час судового розгляду обвинувачення по суті та полягає лише в оцінці зібраних доказів, то під час підготовчого судового засідання суд в жодному разі не може встановлювати, спростовувати, підтверджувати, перевіряти по суті ту частину обвинувального акту, в якій прокурор викладає фактичні обставини кримінального правопорушення, правову кваліфікацію та формулювання обвинувачення. Під час підготовчого судового засідання суд перевіряє лише те, щоб у відповідності до ст. 291 КПК України обвинувальний акт містив відповідну частину, яка при цьому не мала б зайвої натуралізації правопорушення та суттєвих суперечностей, що перешкоджають призначенню обвинувального акту до судового розгляду.

Враховуючи, що кримінальне провадження здійснюється на засадах змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, то суд доходить до висновку, що прокурор як сторона кримінального провадження, є самостійним у визначені фактичних обставин кримінального правопорушення, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення, розкриття характеру дій обвинувачення та суті злочину. Такий висновок, зокрема, підтверджується і тим, що відповідно до ст. 291 КПК України в обвинувальному акті зазначаються ті фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, які «прокурор вважає встановленими».

Суд, маючи повноваження лише щодо вирішення обвинувачення по суті і лише в межах висунутого обвинувачення, не має права втручатися у дискреційні повноваження прокурора, вказуючи на факти та обставини, що потрібно встановити чи спростувати, змінювати у будь-якій спосіб зміст та обсяг обвинувачення, правової кваліфікації.

Отже, встановлення та виклад фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення та здійснення правової кваліфікації кримінального правопорушення є дискреційними повноваженнями прокурора, а тому викладаються в обвинувальному акті у такому виді, як це вважає за необхідне саме прокурор.

На додаток до цього ККС ВС у Постанові від 03.07.2019 року у справі № 273/1053/17 зазначив, що кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг та повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною або неповною кваліфікацією дій обвинуваченого, визначення ж обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акту до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що визначення повноти формулювання обвинувачення, розкриття характеру дій обвинуваченого та суті злочину, підтвердження або спростування обставин та фактів вчиненого кримінального правопорушення на основі зібраних доказів, вирішення питання про достатність доказів на підтвердження ознаки та елементів складу кримінального правопорушення здійснюється судом лише під час судового розгляду по суті шляхом оцінки доказів, зібраних у змагальному кримінальному провадженні. Вирішення цих питань під час підготовчого судового засідання суперечить призначенню цієї стадії кримінального провадження.

Самі по собі обставини, на які посилається захисник ОСОБА_5 , є фактичними обставинами вчинення кримінального правопорушення, а тому їх встановлення, визначення та формулювання, збирання та надання доказів на їх підтвердження, як було зазначено вище, є дискреційними повноваженнями прокурора, який викладає їх в такий спосіб та в такій формі, в яких вважає встановленими, та надає на підтвердження цього докази, які вважає належними, допустимими та достатніми для підтвердження відповідних обставин. Суд, особливо під час підготовчого судового засідання, не має повноважень повертати обвинувальний акт прокурору з мотивів неповноти, неправильності, недостовірності фактичних обставин кримінального правопорушення, встановлення та визначення яких в обвинувальному акті є виключним повноваженням прокурора, а перевірка яких здійснюється судом лише під час розгляду справи по суті.

Внаслідок цього суд доходить до висновку, що повернення обвинувального акту з підстав неповноти, неконкретності фактичних обставин вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України, їх недоведеності під час підготовчого судового засідання є неможливим, оскільки суперечить завданню суду, яке він виконує під час підготовчого провадження, а також оскільки це призведе до порушення принципу змагальності та перебирання судом на себе функції обвинувачення, в межах якої він також буде брати участь у визначенні обвинувачення, що не характерно для правової природи суду як такого в межах кримінального провадження.

Щодо відсутності в обвинувального акту гербової печатки, то суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Аналіз ч. 3 ст. 314 КПК України дає можливість зробити висновок, що підставою для повернення обвинувального акту є його невідповідність вимогам саме КПК України як кодифікованого закону процесуального характеру, а не будь-яким іншим правовим актам. У свою чергу вимоги щодо форми, змісту та затвердження обвинувального акту, які передбачені в КПК України, вміщуються у положеннях ст. 110, 291 КПК України. Таким чином, обвинувальний акт може бути повернутий тільки якщо він не відповідає вимогам, які передбачені у ст. 110, 291 КПК України.

Аналіз вказаних положень дає можливість зробити висновок, що процесуальне законодавство вимагає підписання обвинувального акту прокурором, зокрема, у випадку його затвердження, однак не містить вимоги щодо засвідчення підпису гербовою печаткою органу прокуратури. Оскільки засвідчення підпису прокурора на обвинувальному акті не є вимогою, яка закріплена у КПК України, то відповідно з такої підстави обвинувальний акт не може бути повернуто.

На переконання суду відповідно до ч. 3 ст. 291 КПК України обвинувальний акт набуває статусу офіційного документу з моменту його затвердження прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у цьому кримінальному провадженні.

Також, у Додатку № 55 до Тимчасової інструкції з діловодства в органах прокуратури, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України від 12.02.2019 № 27, визначено орієнтовний перелік документів, підписи на яких скріплюються гербовою печаткою у разі їх створення у паперовій формі або засвідчуються кваліфікованою електронною печаткою прокуратури у разі їх створення в електронній формі. Вказаним Додатком не передбачено застосування гербової печатки щодо затвердження обвинувального акта. Зазначено лише, що в інших необхідних випадках гербова печатка проставляється на документах за рішенням Генерального прокурора, його першого заступника чи заступника, керівників регіональних, місцевих прокуратур, що здійснюють процесуальне керівництво досудовим розслідуванням.

З урахуванням вищевикладеного, зважаючи на положення ст.ст. 110, 291, 314 КПК України суд приходить до висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000232, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.03.2019 року, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України, повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, внаслідок чого може бути призначений до судового розгляду. У зв`язку з цим у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 2, 22, 109, 110, 291, 292, 314 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту в кримінальному провадженні за № 0000232, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.03.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Повний текст ухвали проголошено 17 травня 2023 року о 14 год. 45 хв.

Головуючий суддя ОСОБА_1