ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/1276/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/416/23 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія:ч.1ст.286КК України
УХВАЛА

Іменем України

17 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілої - ОСОБА_7 ,

потерпілих - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

законного представника - ОСОБА_10 ,

обвинуваченого - ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами представника потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 січня 2023 року стосовно ОСОБА_11 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Домаха м. Лозова Харківської області, громадянин України, з неповною середньотехнічною освітою, студента 3 курсу КЗ ЛФВКМ ХОР, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнано винним за ч. 1 ст. 286 КК України та на підставі ч. 1 ст. 105 КК України звільнено від покарання без визначення його виду і розміру.

На підставі п. 1 ч. 2 ст. 105 КК України застосовано примусовий захід виховного характеру, у виді застереження.

Стягнуто з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Домаха м. Лозова Харківської області, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , на користь потерпілої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована та фактично мешкає за адресою АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , у відшкодування майнової шкоди - 82829,58 грн., у відшкодування моральної шкоди - 20000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 13500 грн.

Стягнуто з Моторне (транспортне) страхове бюро України 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8.

IBAN: НОМЕР_3 в AT «Укрексімбанк» м. Київ, на користь потерпілої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована та фактично мешкає за адресою АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , у відшкодування майнової шкоди - 100 000 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Домаха м. Лозова Харківської області, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , на користь потерпілої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована та фактично мешкає за адресою АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , у відшкодування моральної шкоди - 15000 грн.

Крім того, цим же рішенням суду вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку, 29.11.2021, близько 12:30, ОСОБА_11 , керуючи автомобілем марки RENAULT DUSTER, реєстраційний номер НОМЕР_5 , рухався по вул. Заруднівській в м. Лозова Харківської області в напрямку перехрестя зазначеної вулиці з вулицею Ярослава Мудрого в м. Лозова Харківської області.

Керуючи вказаним транспортним засобом, ОСОБА_11 , діючи з необережності, у формі кримінальної протиправної недбалості, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, у порушення вимог п.п. 16.3, 16.11, дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: «У разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожнього розміткою 1,12 (стоп-лінією) або 1.13 , світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів», «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.», «"Дати дорогу". Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 738 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі.», рухаючись по другорядній дорозі, не дав перевагу в русі водію автомобілю марки TOYOTA CAMRY, р.н. НОМЕР_6 - під керуванням ОСОБА_8 , яка рухалася з пасажирами праворуч від нього по головній дорозі, в результаті чого відбулося зіткнення автомобілю RENAULT DUSTER, р.н. НОМЕР_5 та TOYOTA CAMRY, р.н. НОМЕР_6 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - водію автомобілю марки ТОYОТА САМRY, реєстраційний номер НОМЕР_6 - потерпілій ОСОБА_8 спричинені середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому акроміального кінця ключиці, кінця лівої ключиці без зміщення, а її пасажиру - потерпілій ОСОБА_12 спричинено теж середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, але у вигляді закритого перелому зміжних голівок міжфалангового суглобу 1-го пальця правої кисті.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 просить скасувати вирок. Ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді арешту на строк 1 місяць. Задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Стягнути з Моторного(транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 102000,00 грн., з них 10000,00 грн. за заподіяння шкоди майну потерпілої, 2000,00 грн. за заподіяння шкоди здоров`ю потерпілої. Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 260103,80 грн., моральну шкоду в сумі 50000,00 грн., судові витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 33500,00 грн.

В апеляційний скарзі представник цивільного відповідача просить скасувати вирок в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_8 до Моторного(транспортного) страхового бюро України та відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, доводи потерпілої та її представника, які підтримали вимоги своєї апеляційної скарги, просили їх задовольнити; обвинуваченого, його представника та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, прокурора, який частково підтримав апеляційні скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано у повному обсязі.

Як вбачається з вироку суду (т. 2 а. с. 168 - 179), фактичні обставини справи встановлені у порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, що позбавляє права учасників судового провадження оскаржувати їх.

Дії ОСОБА_11 суд правильно кваліфікував за ч. 1 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги представника потерпілої щодо необхідності призначення судом обвинуваченому покарання, колегія суддів виходить з наступного.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

У той час як, ч. 1 ст. 105 КК України передбачає, що неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

З аналізу зазначених вище положень закону вбачається, що суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням примусових заходів виховного з вимог ч. 2 ст. 373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочину та призначає покарання й керуючись ст. 105 КК України, звільняє його від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.

Отже, згідно ч.1 ст.50 КК України - покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, а ч.1 ст.98 того ж кодексу встановлює, що до неповнолітніх, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом можуть бути застосовані такі основні види покарань: 1) штраф; 2) громадські роботи; 3) виправні роботи; 4) арешт та 5) позбавлення волі на певний строк.

Таким чином, застосування примусових заходів виховного характеру, не дивлячись на те, що є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду але не являється видом покарання, яке може бути призначено неповнолітньому у вироку згідно чинного закону.

Звідси, колегія суддів погоджується з доводами апелянта в частині того, що суду першої інстанції ,виходячи з раніше наведених правових приписів необхідно було б призначити покарання, а потім застосувати положення ст.105 КК України.

Проте, встановлене порушення, за переконанням колегії суддів, неможна вважати істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону передбаченим ст.412 КПК України оскільки воно не вплинуло на правильність остаточного судового рішення та досягнення завдання кримінального провадження.

Крім того, суворе дотримання процесуальної форми не є завдання кримінального провадження на відмінність від забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого неповнолітнім ОСОБА_11 кримінального правопорушення, яке є необережним нетяжким злочином, і який вчинено вперше, обставини його вчинення, дані про особу неповнолітнього обвинуваченого, який характеризуються позитивно, обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, висновки органу пробації про те, що його перевиховання можливе без позбавлення волі із застосуванням соціально-виховних заходів, та прийшов до висновку, що ОСОБА_11 не потребує застосування покарання й на підставі ст. 105 КК України підлягає звільненню від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.

За наведених обставин, згідно з вимогами ч. 1 ст. 105 КК України, а також ч. 3 ст. 497 КК України, суд першої інстанції правомірно, за переконанням колегії суддів, дійшов висновку про можливість звільнення від покарання неповнолітнього обвинуваченого, який вперше обвинувачується у вчиненні необережного нетяжкого злочину, щиро розкаявся у вчиненому, висловив впевнення не вчиняти у майбутньому злочинів та застосував до нього примусові заходи виховного характеру.

Отже, колегія суддів вважає, що зазначене апелянтом порушення, щодо покарання, не є підставою для зміни чи скасування вироку суду оскільки воно не є істотним, з урахуванням виконання завдання кримінального провадження передбаченого ст.2 КК України.

Крім того, апеляційна скарга представника потерпілої ОСОБА_8 - адвоката зводиться до незгоди з рішенням суду в частині задоволення цивільних позовів потерпілої, а саме, щодо відмови у відшкодуванні витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілої.

Виходячи зі змісту статей 127-129 КПК України, потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Суд, задовольняючи частково цивільні позови потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , виходив із засад розумності та справедливості навивши свої аргументи у мотивувальній частині вироку.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як убачається з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, розмір відшкодування шкоди потерпілим було визначено з урахуванням конкретних обставин провадження, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, він відповідає ступеню завданих їм фізичних та моральних страждань.

При цьому судом було дотримано вимог статей 23, 1167, 1168 ЦК України, статей 127-129 КПК України та рекомендацій, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Отже, колегія погоджується з рішенням суду в частині розв`язання цивільних позовів з тих підстав, що наведені у вироку.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що вирок є законним, обґрунтованим і вмотивованим, будь-яких підстав передбачених ст. ст. 408, 409 КПК України для його зміни чи скасування не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги залишити без задоволення.

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 січня 2023 року стосовно ОСОБА_11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді