Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/526/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2023 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 липня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.02.2023 за № 0000045 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 15 ч.4 ст. 152, ч.4 ст. 152 КК України.

В судовому засіданні, яке відбулось 20 липня 2023 року суд за клопотанням прокурора в порядку ст. 331 КПК України продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 до 17.09.2023 включно, без визначення розміру застави.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, який відповідно до ст. 12, ст. 24 КК України є умисними особливо тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років.

Також судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який не має постійних офіційних джерел доходу, не має достатніх міцних соціальних зв`язків, оскільки хоча і проживає з батьками, однак є повнолітньою особою, що у сукупності з тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення та відповідно з мірою можливого покарання вказує на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, ч. 1 ст. 177 КПК України.

Тобто, на даний час наявні достатні підстави вважати, що стосовно ОСОБА_8 існують ризики, передбачені п. 1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а інші, більш м`які запобіжні заходи (застава, домашній арешт, особисте зобов`язання, порука), не забезпечать запобігання встановленим ризикам та виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків, а отже відносно обвинуваченого ОСОБА_8 слід продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 та постановити нову, про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_8 , та покласти на підозрюваного наступні обов`язки:

прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою у зв`язку з реалізацією завдань кримінального провадження - проведення процесуальних дій;

цілодобово не залишати постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання, роботи.;

заборонити спілкуватись з свідками ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , малолітнім потерпілим ОСОБА_22 , та представником потерпілого ОСОБА_23 .

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що на його думку суд першої інстанції взяв до уваги лише позицію сторони обвинувачення, не враховуючи доводи сторони захисту, а саме те, що сторона обвинувачення обґрунтовує вказане клопотання наявною обґрунтованою підозрою щодо ОСОБА_8 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, а також наявними начебто обґрунтованими ризиками.

Однак, захист вважає, що докази ризиків зазначених у ст. 177 КПК України є недоведеними. Відсутні докази об`єктивного існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_8 ніяким чином ніколи не переховувався і не має наміру переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, ніколи не притягався до кримінальної відповідальності за вчинення будь-яких правопорушень, паспорту для виїзду за кордон України не має та ніколи не мав, до відповідальності не притягувався.

Обвинувачений до моменту затримання мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , разом з зі своєю матір`ю, батьком, та молодшим братом.

Вказане стороною обвинувачення те, що ОСОБА_8 виявив бажання проходити військову службу за контрактом в підрозділах Збройних Сил України, що в подальшому унеможливить притягнення його до відповідальності, не може відноситься до ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як відповідно до ч. 1 ст. 335 КПК України, передбачено зупинення провадження у справі у разі якщо обвинувачений був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його звільнення з військової служби і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб.

А виявлене бажання вступити до лав ЗСУ, є його добровільним бажанням, враховуючи теперішню ситуацію у країни, події які відбуваються на сході України, та повномасштабну війну, ОСОБА_8 розуміючи всі ризики, які будуть присутні при несення служби, бажає вступити до ЗСУ та оборонити територіальну цілісність нашої країни.

На думку захисника, ризик незаконно впливати на потерпілого, свідка має бути доведеним довести наявністю контактів обвинуваченого з потерпілим, свідками, вже після вчинення злочину. Наявність конкретних ознак, які підкріплюють побоювання щодо незаконного впливу, стороною обвинувачення не встановлено, а тільки формально зазначено, що він може вплинути, на інших осіб причетних до вчинення злочину, з метою спотворення обставин події учасником якої вони були, вплинути на інших осіб, які мають відомості про вчинення кримінального правопорушення, однак досудовим розслідуванням не встановлені та не допитані.

Також зазначає, що малолітній потерпілий ОСОБА_22 та малолітній свідок ОСОБА_14 на підставі ухвали слідчого судді Долинського районного суду Кіровоградської області, вже були допитані у суді, та їх покази зафіксовані у суді. Щодо незаконного впливу на інших свідків, вказує, що стороною обвинувачення під час допиту свідків, останні попереджались про кримінальну відповідальність у разі надання ними неправдивих свідчень, та їх показали були зафіксовані на відеозаписи, та за їхніми показами вже були проведені відповідні експертизи.

Щодо впливу на інших підозрюваних, то вказую, що ОСОБА_8 раніше надав покази під час допиту в якості підозрюваного стосовно інших осіб, та змінювати покази не має на меті, крім того надав покази під час проведення слідчого експерименту з ним, тим самим вказавши відомі йому обставини вчинення злочину.

Крім того, інші свідки які були допитані в ході проведення досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_8 невідомі, та впливати будь-яким чином на когось із сторін кримінального провадження у його підзахисного не має намірів, а протилежне стороною обвинувачення не доведено та не підтверджується ніякими доказами у провадженні.

Враховуючи вище викладене захисник вважає, що вказаний ризик не обґрунтований та недоведений, стороною обвинувачення вказаний ризик є формальний.

Крім того, апелянт, як захисник ОСОБА_8 - до ВП №1 (м. Долинська) КРУП ГУНП в Кіровоградській області були подані заяви про вчинення злочинів передбачених ч. 4 ст. 153 КК України відносно малолітнього ОСОБА_22 та ч. 4 ст. 299 КК України відносно собаки. Вчинення вказаних злочинів свідком ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджується відеоматеріалами, які долучені до заяв про вчинення злочину.

А також, захисником було опитано двох свідків, які підтвердили, що ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , в дійсності не бачили, які вчинявся злочин інкримінований ОСОБА_8 , а їх змусили надавати відповідні свідчення працівники поліції. За вказаним фактом заява була скерована до відповідного підрозділу ДБР у м. Миколаєві.

Крім того, захисник вважає, що всі докази, які були зібрані стороною обвинувачення є не прямими, стороною обвинувачення навіть не була встановлена точна дата начебто вчиненого кримінального правопорушення, а свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 надавали неправдиві свідчення, що підтверджується поясненнями інших свідків.

Також, сторона захисту звертає увагу на наявність соціальних зв`язків підозрюваного, в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців - в даному разі у нього дуже міцні соціальні зв`язки, а саме: в нього є постійне місце мешкання, реєстрації; має батька та мати, молодшого брата, з якими мешкає, що підтверджується довідкою наявною у матеріалах справи. На теперішній час він не може офіційно працевлаштуватись та як з 01.03.2023 ОСОБА_8 знаходиться під вартою у умовах Кропивницької УВП.

Крім того, стороною обвинувачення та судом першої інстанції не враховується те, що аналогічно інкриміновано вчинення даного злочину іншим обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .. Вказані обвинувачені також мешкають у с. Бокове, Гурівської ТГ, Кропивницького району, де проживає потерпілий, свідки, зокрема неповнолітні, офіційно ніхто з них не працевлаштований, не мають міцних соціальних зв`язків, але відносно вказаних обвинувачених стороною обвинувачення застосовується більш м`які запобіжні заходи у вигляді домашніх арештів, хоча наявність ризиків передбачена ст. 177 КПК аналогічна як і у ОСОБА_8 .

ОСОБА_8 з 01.03.2023 року по теперішній час перебуває в умовах тримання під вартою, в той час як інші обвинувачені знаходяться вдома, що є упередженим та необ`єктивним ставленням до особистості ОСОБА_8 зі сторони обвинувачення, та не врахований факт презумпції невинуватості.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційних вимог у повному обсязі та просила ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме - повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону судом першої інстанції належно дотримані.

За змістом ч.2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

З наданих районним судом матеріалів убачається, що в провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.02.2023 за № 0000045 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 15 ч.4 ст. 152, ч.4 ст. 152 КК України

Під час досудового розслідування ОСОБА_8 був застосований запобіжний захід, який був продовжений і під час судового розгляду вказаного кримінального провадження.

Так у судовому засіданні 20 липня 2023 року під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого судом першої інстанції належним чином враховано конкретні обставини даного кримінального провадження, а також те, що даний злочин є умисним, особливо тяжким злочином, вчинений групою осіб, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведеності його вини, саме: покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років.

Суд першої інстанції, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого під вартою, фактично дійшов висновку про те, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зникли та не зменшились, а інші, більш м`які запобіжні заходи (застава, домашній арешт, особисте зобов`язання, порука), не забезпечать запобігання встановленим ризикам та виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Обставин, які б свідчили на користь зменшення раніше встановлених судом ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, колегією суддів не встановлено, а тому є обґрунтований висновок суду першої інстанції, що менш суворі види запобіжних заходів не здатні забезпечити ризики передбачені ст. 177 КПК України та належне виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Виходячи з наведеного доводи апеляційної скарги захисника про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою міськрайонний суд врахував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні даного злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання останього під вартою.

Апеляційні доводи захисника про непричетність ОСОБА_8 до кримінального правопорушення, не беруться до уваги колегією суддів, оскільки питання щодо доведеності вини особи у вчиненні кримінальних правопорушення, яка ґрунтується на належних, допустимих та достатніх доказах, вирішується в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку у справі, а не на стадії її розгляду, зокрема і під час вирішення питання про необхідність продовження або застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Що стосується тверджень апеляційних скарг про можливість застосувати до ОСОБА_8 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок суду першої інстанції про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

В апеляційній скарзі містяться також інші твердження захисника, які не потребують детального аналізу колегії суддів та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.

Беручи до уваги ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку тримання під вартою обвинуваченому, підстави для скасування оскаржуваної ухвали з тих підстав, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 липня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4