У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Ужгород клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області про арешт майна

в с т а н о в и в:

на розгляд слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло вищезгадане клопотання про арешт майна.

Внесене клопотання обґрунтоване тим, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, а накладення арешту є необхідним для збереження речових доказів та запобігання ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя доходить до висновку про наявність підстав для повернення клопотання особі, яка його подала, зважаючи на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (абз. 1 ч. 3 ст. 170 КПК України).

Згідно з ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Частиною 5 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження. У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше (ч. 6 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно з ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Таким чином, процесуальний закон чітко виокремлює підстави для застосування арешту, а також ризики, запобігання яким є метою відповідного заходу забезпечення кримінального провадження. Накладення арешту на майно допускається на підставі звернення прокурора або слідчого за погодженням прокурора з клопотанням, реквізити якого недвозначно детерміновані ст. 171 КПК України. Недотримання приписів означеної норми є підставою для повернення клопотання про арешт майна особі, яка його подала.

У вимірі обставин цього клопотання слідчий суддя встановив, що Ужгородським РУП ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001615 від 03.08.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Внесення відомостей до ЄРДР зумовлене зверненням громадянки ОСОБА_3 про викрадення її майна. Так, згідно з протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, ОСОБА_3 повідомила, що невідома особа викрала її особисті речі, а саме футболку білого кольору, чорні штани, чорні кросівки «NIKE», рюкзак чорного кольору з гаманцем, у якому було близько 10 тисяч гривень. Дані речі знаходилися на другому поверсі закладу кафе-бар «Проект 87» у м. Ужгород по вул. 8-го Березня.

У свою чергу, в поданому клопотанні прокурор ставить питання про накладення арешту на значно більший обсяг майна, ніж той, про який зазначено у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується. Так, приміром, прокурор просить слідчого суддю накласти арешт на штани чорного кольору з маркуванням «Reebok», штани чорного кольору з маркуванням «Sasua», тоді як з матеріалів клопотання не слідує, що ОСОБА_3 повідомляла, що в неї було викрадено 2 пари штанів.

Крім того, в поданому клопотанні прокурор просить накласти арешт на 2 пари кросівок, з них: одні темно-рожевого кольору, інші чорно-білого кольору з маркуванням «NIKE». Між тим, з матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_3 стверджувала лише про викрадення у неї кросівок «NIKE».

Також слідчий суддя зауважує, що прокурор просить накласти арешт на пачку сигарет «Rotmans», студентський квиток та банківську картку, які були вилучені після добровільної видачі вказаних предметів громадянкою ОСОБА_4 в адміністративній будівлі Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області. Згадані предмети громадянка ОСОБА_4 надала 03.08.2023, тобто на наступний день, після того, як було вчинено кримінальне правопорушення, що розслідується у межах кримінального провадження №0001615 від 03.08.2023.

Таким чином, хоча сторона обвинувачення покликається на те, що накладення арешту є необхідним для збереження речових доказів, однак нею не визначено, які саме з вилучених предметів мають значення для досудового розслідування та дійсно відповідають критеріям ст. 98 КПК України.

Слідчий суддя вказує на те, що стороною обвинувачення не з`ясовано хто є власником майна, про викрадення якого громадянка ОСОБА_3 не повідомляла, зокрема, пачки сигарет «Rotmans», однієї з пар чорних штанів, студентського квитка, банківської картки тощо.

Понад це, клопотання в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 7571 грн. не містить обґрунтування необхідності арешту саме цих грошових коштів, позаяк вилучення коштів здійснювалося від іншої особи та через відносно тривалий відрізок часу після вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України.

Інакше кажучи, сторона обвинувачення не встановила походження грошових коштів, вилучених 03.08.2023, тоді як із матеріалів клопотання не вбачається, що саме ці кошти були предметом крадіжки.

Доцільно зауважити й про те, що клопотання обґрунтоване тим, що перебування вилученого майна у власника чи третіх осіб є недопустимим з огляду на особисту заінтересованість останніх, що не запобігатиме ризикам, передбаченим абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

Натомість у клопотанні відсутні посилання на обставини, які підтверджують, що незастосування заборони або обмеження права відчуження, розпорядження та/або користування зазначеним майном призведе до його втрати.

Встановити, які саме документи на підтвердження доводів клопотання прокурор мав намір долучити не вбачається можливим, оскільки у графі «Додатки» кількість аркушів, на яких містяться матеріали, якими обґрунтовуються доводи, вказані у клопотанні, не зазначена, натомість прокурор обмежився загальною фразою: «копії матеріалів, якими обґрунтовуються доводи, вказані у клопотанні на ___ арк.».

Зважаючи на те, що, клопотання прокурора про арешт майна не відповідає вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне повернути подане клопотання прокурору та встановити строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Керуючись статтями 131, 172, 369-372 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

клопотання про арешт майна повернути прокурору та встановити строк у сімдесят дві години для усунення недоліків.

Після спливу встановленого строку в разі не усунення недоліків клопотання тимчасово вилучене майно підлягає негайному поверненню особі, в якої воно вилучене.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1