Справа № 456/2833/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/925/22 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000343 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.08.2022 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Калуш Івано-Франківської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, тимчасово не працюючої, з середньою спеціальною освітою, раніше судимої: 14.08.2019 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, умовно - достроково звільненої 05.02.2021 з Державної установи «Збаразька виправна колонія» з невідбутим терміном 6 місяців 16 днів; вироком Коломийського міськрайонного суду від 23.06.2022 за ч. 2 ст.185 КК України ОСОБА_7 засуджено до покарання у вигляді 6 місяців арешту,

обвинуваченоїу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

встановила:

Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.08.2022 ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Приєднано ОСОБА_7 , згідно ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання, невідбуту частину покарання за вироком Коломийського міськрайонного суду від 23.06.2022, за ч. 2 ст.185 КК України, яким ОСОБА_10 засуджено до покарання у вигляді 6 місяців арешту та обрано ОСОБА_7 остаточну міру покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Строк відбуття покарання рахується з часу приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирався по даній справі.

Вирішено питання з речовим доказом в порядку ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з даним вироком прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.08.2022 відносно ОСОБА_7 , за ч.3 ст. 185 КК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до м`якості призначеного покарання.

Просить ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Згідно ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та покарання, призначеного вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.06.2022, призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання, шляхом часткового складання покарання за цим вироком та невідбутої частини покарання за вироком Калуського міськрайонного суду Івано - Франківської області від 14.08.2019, у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Не оспорюючи доведеності вини обвинуваченої та правильності кваліфікації її дій, прокурор вважає, що зазначене судове рішення суду першої інстанції є незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлений вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з ч. 4 ст. 81 КК України, у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення, суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Як убачається з оскаржуваного вироку та матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 неодноразово судима, востаннє вироком Калуського міськрайонного суду Івано - Франківської області від 14.08.2019 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 роки позбавлення волі.

Надалі, на підставі ухвали Збаразького районного суду Тернопільської області від 28.01.2021, яка набрала законної сили, ОСОБА_7 05.02.2021 звільнена від відбуття покарання, згідно з ст. 81 КК України, з невідбутим терміном покарання 6 місяців 16 днів.

Виходячи з викладеного, строк невідбутого терміну покарання, на який судом умовно-достроково звільнено ОСОБА_7 , згідно з ст. 81 КК України, закінчувався 21.08.2021.

У подальшому, ОСОБА_7 засуджена вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.06.2022 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді 6 місяців арешту, покарання не відбула.

Водночас, кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК України, за які ОСОБА_7 засуджується оскаржуваним вироком, обвинуваченою вчинено 17.05.2021, тобто протягом невідбутої частини покарання, призначеного вироком Калуського міськрайонного суду Івано - Франківської області від 14.08.2019, від відбуття якого вона була умовно достроково звільнена 05.02.2021 на підставі ухвали Збаразького районного суду Тернопільської області від 28.01.2021 на строк 6 місяців 16 днів та який закінчувався 21.08.2021.

За таких обставин, судом першої інстанції, при призначені ОСОБА_7 остаточного покарання, безпідставно не застосовано вимоги ст. ст. 71, 81 КК України та не приєднано невідбуту частину покарання за вироком Калуського міськрайонного суду Івано - Франківської області від 14.08.2019 у виді 6 місяців 16 днів, що призвело до м`якості призначеного обвинуваченій покарання та є підставою для скасування вироку суду першої інстанції.

Зазначених обставин суд першої інстанції не врахував, внаслідок чого допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягає застосуванню що, відповідно до ст. 413 КПК України, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КГІК України, є підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції.

З урахуванням того, що в ході перегляду судового рішення необхідно дати оцінку правильності призначеного покарання, з метою недопущення істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, в порядку ч.3 ст.404, ч.1 ст.405 КПК України, слід дослідити обставини, що характеризують особу обвинуваченої.

Даний вирок оскаржила обвинувачена ОСОБА_7 , яка просить застосувати до неї ст. 69 КК України при цьому врахувати, що вона одружена, має на вихованні двох малолітніх дітей 2012, 2014 років народження, а також мати пенсіонерку, 1946 р.н. Вважає, що призначене їй покарання надто суворий.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , 19.05.2021 близько 17 години 30 хвилин, перебувала на вул. Джерельна у м. Моршин, Львівської області, де побачила санаторій «Аркадія», і у неї виник умисел на вчинення крадіжки з одного із номерів санаторію.

Надалі, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, того ж дня о 17 год. 36 хв. з корисливих мотивів, ОСОБА_7 , зайшла через запасний хід у приміщення санаторію « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , і піднялась на 5 поверх, де переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає шляхом відкриття дверей, проникла в масажний кабінет фізичної особи підприємця ОСОБА_11 , звідки повторно, таємно із кишені спортивної куртки, яка належить ОСОБА_11 та яка знаходилась на кушетці для масажу, викрала 10 300 грн. Після цього ОСОБА_7 покинула приміщення вказаного кабінету, а викраденим розпорядилась на власний розсуд.

У наслідок вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_7 спричинила потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 10 300 грн.

Таким чином, обвинувачена ОСОБА_7 , вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднаного з проникненням у приміщення, вчиненого повторно.

Під час апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_7 не реагуючи на зауваження та розпорядженням головуючого судді грубо порушувала порядок у залі судового засідання (вимагав замінити їй захисника, на що колегія їй відмовила, визнавши такі вимоги зловживанням права на захист з метою затягування розгляду справи, та після попередження, у відповідності до вимог ч.1 ст.330 КПК України обвинувачена ОСОБА_7 була видалена за усною вимогою колегії суддів із залу засідання (був перерваний відеозв`язок) на час апеляційного розгляду.

Адвокат ОСОБА_9 , яка є захисником по призначенню, в суді апеляційної інстанції зазначила на клопотання обвинуваченої змінити захисника, що постійно підтримувала зв`язок з обвинуваченою через її бабусю в телефонному режимі і ОСОБА_7 зауважень по її правовій допомозі не висловлювала.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 про задоволення апеляційної скарги прокурора та відмову у задоволені апеляційних вимог обвинуваченої, міркування захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_9 , яка просила задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 та повністю відхилити апеляційні вимоги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з частиною другої статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які є в матеріалах кримінального провадження. Висновок суду, про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченої за ч. 3 ст. 185 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, колегія суддів не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційних скарг.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно положень ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Колегія суддів погоджується з покликанням прокурора про те, що суд першої інстанції ухвалив вирок з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання.

Згідно п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України та їй призначено за даною статтею покарання у відповідності до чинного законодавства, при цьому було враховано покарання призначене за вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.06.2022, у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_7 раніше неодноразово була судима.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як вбачається з роз`яснень, що містяться в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох кримінальних правопорушеннях, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70 так і ст. 71 КК України: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 KK України за сукупністю кримінальних правопорушень, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК України; потім - за сукупністю кримінальних правопорушень, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.

Такий же правовий висновок щодо порядку застосування ч. 4 ст. 70 та ч. 1 ст. 71 КК України викладено об`єднаною палатою Верховного Суду в постанові від 25.06.2018 № 511/37/16-к (провадження № 51-830км 18).

Згідно з ч. 4 ст. 81 КК України, у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення, суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Як убачається з оскаржуваного вироку та матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 неодноразово судима, востаннє вироком Калуського міськрайонного суду Івано - Франківської області від 14.08.2019 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 роки позбавлення волі. На підставі ухвали Збаразького районного суду Тернопільської області від 28.01.2021, яка набрала законної сили, ОСОБА_7 05.02.2021 звільнена від відбуття покарання, згідно з ст. 81 КК України, з невідбутній терміном покарання 6 місяців 16 днів.

Відтак строк невідбутого терміну покарання, на який судом умовно-достроково звільнено ОСОБА_7 , згідно з ст. 81 КК України, закінчувався 21.08.2021.

У подальшому, ОСОБА_7 засуджена вироком Коломийського міськрайонного суду Івано - Франківської області від 23.06.2022 за вчинення 20.12.2021 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді 6 місяців арешту, покарання не відбула.

Однак кримінальне правопорушення, передбачене ч.3ст. 185 КК України, за які ОСОБА_7 засуджено оскаржуваним вироком, обвинуваченою вчинено 17.05.2021, тобто протягом невідбутої частини покарання, призначеного вироком Калуського міськрайонного суду Івано - Франківської області від 14.08.2019, від відбуття якого вона була умовно - достроково звільнена 05.02.2021 на підставі ухвали Збаразького районного суду Тернопільської області від 28.01.2021 на строк 6 місяців 16 днів та який закінчувався 21.08.2021.

За таких обставин, судом при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання, безпідставно не застосовано вимоги ст. ст. 71, 81 КК України та не приєднано невідбуту частину покарання за ви роком Калуського міськрайонного суду Івано - Франківської області від 14.08.2019 у виді 6 місяців 16 днів, що призвело до м`якості призначеного обвинуваченій покарання та є підставою для скасування вироку суду першої інстанції.

Згідно з вказаним вище правовим висновком Об`єднаної Палати Верховного Суду (постанова від 25.06.2018 № 511/37/16-к (провадження № 51-830км18), в окресленому вище випадку процес призначення покарання проходить наступні стадії: 1) призначення покарання за злочин, вчинений до постановлення попереднього вироку; якщо вчинено декілька таких злочинів, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК, то покарання призначається за кожен злочин окремо; 2) визначення покарання за сукупністю вказаних злочинів (частини 1-3 ст. 70 КК); 3) призначення покарання за сукупністю злочинів, встановлених новим та попереднім вироками, і зарахування у строк покарання повністю або частково відбутого покарання за попереднім вироком (ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК); 4) призначення покарання за злочин, вчинений після постановлення попереднього вироку; якщо вчинено декілька таких злочинів, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК. то покарання призначається за кожен злочин окремо; 5) визначення та призначення покарання за сукупністю вказаних злочинів (частини 1-3 ст. 70 КК); 6) призначення остаточного покарання за сукупністю вироків (ч. 1 ст. 71 КК).

Як зазначено Верховним Судом, виходячи із законодавчих приписів, у разі, якщо порушується хоча б один із принципів кримінального права, то руйнуються окремі елементи відповідної структури, і як наслідок - рішення суду містить помилку.

Зазначених обставин суд першої інстанції не врахував, внаслідок чого допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, який не підлягає застосуванню та не застосував закон, який підлягає застосуванню, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КК України, є підставою для зміни або скасування вироку суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню та незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою, відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального закону та підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції - скасуванню в частині призначеного покарання обвинуваченій ОСОБА_7 та ухваленні нового вироку в цій частині.

Апеляційні вимоги обвинуваченої ОСОБА_7 є безпідставними, оскільки такі існували і при винесені попередніх вироків, однак наявність неповнолітніх дітей, батьківських прав щодо яких її позбавлено, та матері похилого віку не завадили обвинуваченій вчинити новий злочин будучи умовно- достроково звільненою від відбування попереднього покарання.

Згідно п.3 ч.1 ст. 407 КПК України суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок суду першої інстанції повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

У такому випадку, апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 420 КПК України, має ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_7 визначити остаточне покарання, що відповідає положенням ст.ст. 65, 70, 71 КК України і буде необхідним та достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Дії ОСОБА_7 підставно кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки вона вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднаного з проникненням у приміщення, вчиненого повторно.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання за встановлених судом першої інстанції обставин, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, який згідно зі ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжкого злочину.

Також суд апеляційної інстанції враховує характер та суспільну небезпеку скоєного нею кримінального правопорушення, і те, що обвинувачена раніше судима 14.08.2019 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, умовно-достроково звільнена 05.02.2021 з Державної установи «Збаразька виправна колонія» з невідбутим терміном 6 місяців 16 днів. Крім того вироком Коломийського міськрайонного суду від 23.06.2022 за ч. 2 ст.185 КК України ОСОБА_7 засуджена до покарання у вигляді 6 місяців арешту, судимість ї не погашена та не знята.

Суд апеляційної інстанції враховує дані про особу ОСОБА_7 , яка по місцю проживання характеризується з позитивної сторони, має двох неповнолітніх дітей ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо яких позбавлена батьківських прав, пом`якшуючі вину обставинами якими є те, що обвинувачена щиро кається у скоєному та активно сприяла розкриттю злочину, частково відшкодувала завдані збитки, обтяжуючі вину обставини - не встановлені, а тому рахує правильним призначити їй кримінальне покарання у вигляді позбавлення волі.

Підстав для застосування вимог ст.69 КК України судами першої та апеляційної інстанції встановлено не було.

З огляду на вищевказане, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування вироку в частині призначення покарання за кримінальне правопорушення скоєне обвинуваченою ОСОБА_7 .

Керуючись ст. 615 ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити.

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.08.2022 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженої за ч.3 ст. 185 КК України - скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Згідно ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та покарання, призначеного вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.06.2022, призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання, шляхом часткового складання покарання за цим вироком та невідбутої частини покарання за вироком Калуського міськрайонного суду Івано - Франківської області від 14.08.2019, у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

У решті вирок першої інстанції залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженою, яка утримується під вартою, в той же строк з моменту отримання копії рішення.

Головуючий:

Судді: