Провадження №: 1-кп/755/2/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" квітня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0000238 від 12 квітня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Сєверодонецька Луганської обл., проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

Суть питання, що вирішується судом

у Дніпровському районному суді м. Києва перебуває на розгляді кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 заявив клопотання про закриття даного кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 був направлений прокурором до суду поза межами строків досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Позиція сторін

Клопотання мотивоване тим, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000120 від 26 листопада 2012 року за фактами самовільного зайняття земельних ділянок у м. Києві по вулицях Петропавлівська, Світла, Вільшанська, Жилянська тощо, використання їх для незаконного будівництва. Зі змісту реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що у межах кримінального провадження строк досудового розслідування продовжувався чотири рази, востаннє до 12 місяців. Оскільки, першу підозру у кримінальному провадженні повідомлено 07 червня 2017 року, строк досудового розслідування закінчувався 07 червня 2018 року. Водночас, у клопотанні прокурора ОСОБА_6 від 05 лютого 2018 року про продовження строку досудового розслідування (за наслідками розгляду якого винесено останню постанову першого заступника Генерального прокурора України від 14 лютого 2018 року) заявлено прохання продовжити строк досудового розслідування до 26 квітня 2018 року.

Постановою прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 від 12 квітня 2018 року виділено з провадження № 0000120 в окреме провадження матеріали досудового розслідування щодо ОСОБА_3 , того ж дня ці матеріали та відомості з них (як самостійне виявлення прокурором кримінального провадження) внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000238 виключно щодо ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 365-2, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 362 КК України.

16 квітня 2018 року підозрюваній ОСОБА_3 вручено повідомлення про зміну підозри, 19 квітня 2018 року процесуальний керівник прокурор ОСОБА_6 надав слідчому доручення про відкриття матеріалів досудового розслідування № 0000238 від 12 квітня 2018 року. З 19 квітня 2018 року, з урахуванням ч. 3 ст. 219 КПК України, строк досудового розслідування був зупинений.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 липня 2018 року у справі № 757/34606/18-к встановлено підозрюваній ОСОБА_3 та її захиснику строк для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження протягом 20 робочих днів з дня проголошення даної ухвали, тобто до 23 серпня 2018 року. А тому з 24 серпня 2018 року сторона захисту вважається такою, що реалізувала своє право на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, а тому з цієї дати продовжився обрахунок строку досудового розслідування, який закінчився або 30 серпня 2018 року (якщо цей строк обраховувати з урахуванням клопотання прокурора ОСОБА_6 від 05 лютого 2018 року) або 11 жовтня 2018 року (якщо цей строк обраховувати з моменту пред`явлення першої підозри у справі). Разом з тим обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 складено лише 20 лютого 2019 року, а до суду він поданий 27 лютого 2019 року. При цьому, оскільки відомості щодо ОСОБА_3 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 квітня 2018 року, тобто після набрання чинності п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, дія цієї норми поширюється на справу ОСОБА_3 , а тому кримінальне провадження № 0000238 від 12 квітня 2018 року підлягає закриттю на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Крім того, сторона захисту посилається на практику Верховного Суду, з якої вбачається, що п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України не підлягає застосування за наявності двох обов`язкових умов (а не однієї):

відомості про кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР до 15 березня 2018 року;

рішення прокурора про затвердження обвинувального акту прийнято до 15 березня 2018 року.

Тобто для того, аби не застосовувати положення п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, потрібно встановити, що строки досудового розслідування спливли, але відомості до ЄРДР внесені до 15 березня 2018 року і рішення про затвердження обвинувального акта прийнято прокурором також до вказаної дати.

Самого по собі факту внесення відомостей до ЄРДР до 15 березня 2018 року недостатньо для висновку про неможливість закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України. Це пояснюється тим, що у разі закінчення строку досудового розслідування навіть у випадку, якщо відомості до ЄРДР були внесені до 15 березня 2018 року, прокурор, на підставі ч. 1 ст. 5 КПК України, має приймати рішення про затвердження або відмову у затвердженні обвинувального акта згідно положеннями КПК України, чинним на момент прийняття такого рішення.

Обвинувачена ОСОБА_3 підтримала клопотання захисника у повному обсязі.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання через його необґрунтованість та повторність, оскільки таке клопотання вже раніше вирішувалось судом.

Мотиви суду

Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників судового провадження, зауважує, що правовий інститут строку досудового розслідування у 2018 році зазнав суттєвих змін у частині законодавчого регулювання його обчислення, продовження та наслідків спливу цього строку. А тому, оцінюючи доводи сторони захисту, слід проаналізувати хронологію цих змін з метою визначення норм права, які підлягають застосуванню у цьому кримінальному провадженні та роль позицій суду касаційної інстанції для судової практики в ключі положень п. 4 параграфу 2 «Прикінцеві положення» розділу 4 Закону № 2147-VIII п.п. 11-27, 45 п. 7 параграфу 1 розділу 4 щодо дії в часі.

Слід зазначити, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження (стаття 7 КПК Кодексу).

Застосування належної правової процедури є одним із завдань кримінального провадження (стаття 2 КПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцієюі законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до частин 5, 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Механізми забезпечення Верховним судом єдності судової практики, передбачені статтею 434-1 КПК України - передання кримінального провадження на розгляд палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду, об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду або Великої Палати Верховного Суду у разі необхідності відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Верховний суд, забезпечуючи сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, сформував правову позицію щодо застосування положень статті 294 КПК в об`єднаних провадженнях, внесених до ЄРДР з 15 березня 2018 року і які були об`єднані з кримінальним провадженням, розпочатим до цієї дати.

Висновки сформовані у Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 31 жовтня 2022 року у справі №753/12578/19, провадження №51-206 кмо22, щодо застосування положень статті 294 КПК в об`єднаних провадженнях, внесених до ЄРДР з 15 березня 2018 року і які були об`єднані з кримінальним провадженням, розпочатим до цієї дати, полягають в наступному:

-продовження строків досудового розслідування здійснюється слідчим суддею в межах повноважень, визначених положеннями Законів № 2147-VIII і №2617-VIII, у кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР з 15 березня 2018 року і які були об`єднані з кримінальним провадженням, розпочатим до цієї дати;

-положення п. 4 параграфа 2 «Прикінцевих положень» Закону № 2147-VIII щодо здійснення судового контролю за продовженням строку досудового розслідування підлягають застосуванню з урахуванням положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 58 Конституції України, статей 5, 8, 9 КПК;

-кримінальні процесуальні відносини із продовження строків досудового розслідування виникають з моменту направлення в спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, або безпосереднього звернення із відповідним клопотанням до повноважного суб`єкта у зв`язку із юридичними фактами, визначеними положеннями статей 295, 295-1 КПК, і до них застосовуються положення цього Кодексу, чинні на момент початку виконання відповідної дії або прийняття процесуального рішення.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного суду у постанові від 31.10.2022 звернула увагу, що положеннями ч. 2 ст. 294 КПК України в редакції, яка діяла з дня набрання чинності Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ, передбачалося, що якщо досудове розслідування злочину (досудове слідство) неможливо закінчити у строк, зазначений у п. 2 ч. 1 ст. 219 КПК України, він може бути продовжений в межах строків, встановлених пунктами 2 та 3 ч. 2 ст. 219 цього кодексу до трьох місяців - керівником місцевої прокуратури; до шести місяців - керівником регіональної прокуратури або його першим заступником чи заступником; до дванадцяти місяців - Генеральним прокурором чи його заступниками, тобто, лише прокурорами різних рівнів.

Водночас, Об`єднана палата зазначила, що із 16 березня 2018 року введені в дію положення ст. 294 КПК України в редакції закону №2147-VIII, відповідно до яких, якщо з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину досудове розслідування (досудове слідство) неможливо закінчити у строк, зазначений у п. 4 ч. 3 ст. 219 цього Кодексу, такий строк може бути продовжений у межах строків, встановлених пунктами 2 і 3 ч. 2 ст. 219 цього Кодексу: до трьох місяців - керівником місцевої прокуратури, заступником Генерального прокурора; до шести місяців - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з керівником регіональної прокуратури або його першим заступником чи заступником, заступниками Генерального прокурора; до дванадцяти місяців - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим із Генеральним прокурором чи його заступниками (ч. 3 ст. 294 КПК в редакції Закону № 2147-VIII), тобто не лише прокурорами, але і слідчими суддями.

Верховний суд акцентував увагу, що в аспекті положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також статті 58 Конституції України, статей 5, 8, 9 КПК та приписів Закону України №2147-VІІІ, неправомірним є вирішення питання про продовження строків досудового розслідування з 16 березня 2018 року, тобто з моменту вступу в дію змін до частини 3 статті 294 КПК України (в редакції Закону № 2147-VІІІ) не слідчим суддею, а прокурором, незалежно від того, чи були в подальшому кримінальні провадженні об`єднані з тими, відомості про які внесені до ЄРДР до 16 березня 2018 року.

Так, статтею 58 Конституції України, встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з висновками Конституційного Суду України щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладених у Рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012) принцип незворотності дії нормативно-правового акту у часі означає, що до подій, фактів, які настали або мали місце під час дії тих чи інших норм, застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (рішення КСУ від 09.02.1999 року № 1-рп/99). Щодо кримінального процесуального кодексу цей принцип треба розуміти таким чином, що застосування кримінального процесуального закону (тієї чи іншої редакції конкретної норми КПК України) здійснюється, виходячи з часу проведення процесуальної дії, прийняття процесуального рішення.

Приписи закону, яким до КПК України внесені зміни, із набранням чинності є нормами кримінального процесуального закону, а отже, мають віддзеркалювати своїм змістом загальні положення і засади цього закону і застосовуватись у тій частині, яка узгоджується із ними, оскільки вони є невід`ємною складовою системи кримінальних процесуальних гарантій (способів і засобів забезпечення здійснення правосуддя), що по суті включає в себе можливість реалізації прав та обов`язків усіма суб`єктами кримінального процесу для досягнення його мети та ефективного вирішення завдань кримінального провадження.

Порядок і підстави проведення процесуальної дії і прийняття процесуального рішення визначаються положеннями КПК України, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення (стаття 5 КПК України), а не датою внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР. Разом із цим загальні положення КПК України не містять підґрунть до встановлення всупереч приписам ст. 5 КПК України окремих правових режимів щодо вирішення питання про продовження строків досудового розслідування, якщо такі відносини виникли з моменту введення в дію Закону України № 2147.

Вище наведеним підтверджується, що положення пункту 4 параграфа 2 «Прикінцевих положень» розділу 4 Закону України № 2147-VІІІ, зокрема щодо здійснення судового контролю за продовженням строку досудового розслідування, підлягають застосуванню з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 58 Конституції України, статей 5, 8, 9 КПК України.

Одночасно із цим, слід зазначити що пунктом 4 параграфа 2 Прикінцевих положень розділу 4 Закону України № 2147-VІІІ встановлено, що підпункти 11-27, 45 пункту 7 § 1 розділу 4, вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, не мають зворотної дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін (тобто з 16 березня 2018 року).

Положення статей 217, 219 КПК України не спростовують обґрунтованості таких тверджень.

За приписами частини 7 статті 217 КПК України днем початку досудового розслідування у провадженні, виділеному в окреме провадження, є день, коли було розпочато розслідування, з якого виділено окремі матеріали, а у провадженні, в якому об`єднані матеріали кількох досудових розслідувань, - день початку розслідування того провадження, яке розпочалося раніше (у редакції Закону України № 2147-VІІІ).

Отже, кримінальні процесуальні норми, викладені у статтях 217, 219 КПК України, визначають день початку здійснення досудового розслідування об`єднаних і виділених проваджень і особливості обрахування загального строку досудового розслідування таких проваджень. Натомість, жодних приписів щодо порядку вирішення питання про продовження строків досудового розслідування в таких провадженнях, відмінних від загальних положень і приписів статті 294 КПК, вказані вище норми не містять.

Таким чином єдина комплексна система процесуальних норм, принципів, правових засобів і правових гарантій, що дозволяють забезпечити максимально сприятливу реалізацію інтересів суб`єктів кримінального провадження та, як результат, реалізацію завдань самого кримінального провадження, свідчить про необхідність застосування положень щодо продовження строків досудового розслідування слідчим суддею в об`єднаних провадженнях у межах повноважень, визначених положеннями Закону України № 2147-VІІІ, якщо відповідні кримінальні процесуальні відносини щодо продовження процесуальних строків виникли після введення в дію цього Закону.

Отже незастосування положень Закону України № 2147-VІІІ у справах, де відомості про кримінальне правопорушення внесені в ЄРДР після введення в дію відповідних змін, а також у тих випадках, коли вказані провадження об`єднані із тими, де відомості про кримінальне правопорушення внесені в ЄРДР до 16 березня 2018 року, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону через недотримання встановленої законом форми здійснення судового контролю за вирішенням питання про продовження строків досудового розслідування.

Судова практика застосування приписів пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України є усталеною у діяльності судів, зокрема, це питання неодноразово було предметом дослідження і Верховного Суду.

Так, при розгляді клопотання про закриття кримінального провадження, в контексті застосування норми права - пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України, в цьому кримінальному провадженні, яке виділено з кримінального провадження, відомості про яке внесені як до, так і після набрання чинності Законом України № 2147-VІІІ, суд враховує правові висновки Верховного Суду щодо застосування норми права - пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України, закріплені в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 16.02.2022 у справі № 725/5513/19.

У вказаному рішенні зазначено, що: посилання прокурора про те, що судами не було надано належної оцінки тій обставині, що законодавчі зміни, якими доповнено ч. 1 ст. 284 КПК України пунктом «10» введені в дію з 15 березня 2018 року, а тому вказані положення закону не можуть застосовуватись до кримінального провадження №0000076, відомості про яке були внесені до ЄРДР 14 лютого 2018 року, тобто до введення в дію цих змін, не є обґрунтованими, оскільки ч. 1 ст. 5 КПК України передбачає, що процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент прийняття такого рішення.

Доводи прокурора про те, що судом першої інстанції не було враховано, що відкриття матеріалів кримінального провадження стороні захисту відбулося в межах строку досудового розслідування, а тому слідчим не допущено порушень вимог ст. 219 КПК України, колегія суддів Верховного Суду також вважає необґрунтованими, оскільки у змісті оскаржуваних рішень не йде мова про те, що відкриття матеріалів кримінального провадження відбулося за межами строку досудового розслідування, а йдеться про те, що складання і направлення до суду обвинувального акта у кримінальному провадженні відбулося за межами такого строку.

Тобто, як підтверджується вище зазначеною практикою Верховного суду, здійснюючи правосуддя, суди, при прийнятті процесуального рішення у кримінальних провадженнях, при наявності процесуальних підстав для закриття кримінального провадження, застосували пункт 10 частини 1 статті 284 КПК України у кримінальних провадженнях в яких відомості до ЄРДР внесені до 15 березня 2018 року, а обвинувальний акт складений вже після вказаної дати.

Також слід звернути увагу на постанову Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 15 вересня 2021 року по справі № 711/3111/19, у якій зазначено, що: відповідно до статті 283 КПК прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: (1) закрити кримінальне провадження; (2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; (3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Згідно з положеннями статті 293 КПК одночасно з переданням обвинувального акта до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику, законному представнику.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд, кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, яке, як етап кримінального провадження, законодавець пов`язує учасі зі зверненням з обвинувальним актом до суду (його фактичним направленням). А тому в рамках строку досудового розслідування обвинувальний акт має бути не лише складено, затверджено та вручено, а й безпосередньо направлено на адресу суду (постанови Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №556/1381/18, від 01 липня 2021 року у справі № 752/3218/20, ухвали Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №712/6375/18, від 15 березня 2021 року у справі № 676/6116/18, від 05 квітня 2021 року у справі № 676/804/20, від 21 квітня 2021 року у справі № 991/6516/20).

Судова практика застосування приписів пункту 10 частини 1 статті 284 КПК є усталеною у діяльності не тільки Верховного Суду, а й судів першої та апеляційної інстанцій, у тому числі Вищого антикорупційного суду (ухвала Вищого антикорупційного суду від 24 вересня 2020 року та ухвала Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 03 листопада 2020 року у справі № 991/6516/20).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження 26 листопада 2012 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000120 внесено відомості за фактами самовільного зайняття земельних ділянок у м. Києві та використання їх для незаконного будівництва.

30 листопада 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000120 від 26 листопада 2012 року, повідомлено про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 362, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 365-2 КК України.

Постановою першого заступника Генерального прокурора України від 14 лютого 2018 року строки досудового розслідування продовжено до 12 місяців.

Постановою прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 від 12 квітня 2018 року матеріали досудового розслідування щодо ОСОБА_3 виділено в окреме провадження з кримінального провадження № 0000120, того ж дня виділеним матеріалам у Єдиному реєстрі досудових розслідувань присвоєно № 0000238.

16 квітня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000238 від 12 квітня 2018 року, ОСОБА_3 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 362, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 365-2 КК України.

19 квітня 2018 року процесуальний керівник прокурор ОСОБА_6 надав слідчому доручення про відкриття матеріалів досудового розслідування № 0000238 від 12 квітня 2018 року.

Того ж дня обвинувачена ОСОБА_3 повідомлена про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів досудового розслідування згідно протоколу від 19 квітня 2018 року та повідомлення про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів від 19 квітня 2018 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 липня 2018 року у справі № 757/34606/18-к встановлено підозрюваній ОСОБА_3 та її захиснику строк для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження протягом 20 робочих днів з дня проголошення даної ухвали.

Надані ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 липня 2018 року 20 робочих днів для ознайомлення сторони захисту з матеріалами досудового розслідування закінчились 23 серпня 2018 року.

Відповідно, з 24 серпня 2018 року сторона захисту вважалася такою, що реалізувала свою право на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, а тому з цієї дати продовжився обрахунок строку досудового розслідування.

Відповідно, строк досудового розслідування у кримінальному провадження № 0000238 від 12 квітня 2018 року закінчився 30 серпня 2018 року.

Однак, обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 складено 20 лютого 2019 року, а подано до суду 27 лютого 2019 року (т. 1 а.с. 73), що свідчить про очевидне порушення прокурором вимог кримінального процесуального законодавства України.

За викладених обставин, враховуючи, що злочин, який інкримінується ОСОБА_3 не відноситься до категорій тяжких чи особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, підлягають застосуванню приписи пункту 10 частини 1статті 284 КПК України.

Направлення прокурором обвинувального акта після закінчення досудового розслідування до суду поза межами строків досудового розслідування у кримінальних провадженнях щодо злочинів, які не є тяжкими чи особливо тяжкими проти життя та здоров`я, виключає набуття особою процесуального статусу обвинуваченого, а, отже, унеможливлює розгляд в суді кримінального провадження по суті та тягне за собою закриття кримінального провадження на підставі пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що клопотання захисника ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1, 5, 214, 217, 219,284, 294-295, 372, 376, 395КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0000238 від 12 квітня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України - задовольнити.

Кримінальне провадження № 0000238 від 12 квітня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України, закрити на підставі пункту 10 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня їїоголошення.

Копію ухвали негайно вручити прокурору, захиснику та обвинуваченій.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 17 год 30 хв 24 квітня 2023 року.

Суддя ОСОБА_1