Справа 688/3052/22
№ 1-кп/688/44/23
Вирок

Іменем України

31 травня 2023 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілих ОСОБА_9 ,

педагога ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань у м. Шепетівка кримінальне провадження №0000163 за обвинуваченням

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шепетівка Хмельницької області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , непрацюючого, особи з інвалідністю ІІІ групи, в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, стаття закону про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається ОСОБА_11

20 лютого 2020 року близько 18 години 00 хвилин ОСОБА_11 , керуючи автомобілем марки «FIAT», моделі «SCUDO», державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_13 , розпочавши рух від правого краю дороги, поблизу будинку №40 по вул. Судилківська м. Шепетівка в напрямку с. Судилків Шепетівського району, в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 б), 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі Правила дорожнього руху), не переконавшись, що перед зміною напрямку руху це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, виконуючи маневр розвороту вказаним автомобілем в напрямку вул. Героїв Небесної Сотні в м. Шепетівка, рухаючись зі швидкістю близько 36,93?38,05 км/год, створив перешкоду для руху, не дав дорогу попутному автомобілю марки «OPEL» моделі «KADETT», державний номерний знак НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_8 , під керуванням водія ОСОБА_5 , в якому знаходилися пасажири, а саме: на передньому сидінні ОСОБА_7 , на задньому пасажирському сидінні неповнолітні ОСОБА_14 та ОСОБА_6 , внаслідок чого допустив попутне, перехресне, блокуюче зіткнення із вказаним автомобілем.

Тим самим, своїми діями ОСОБА_11 порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б), 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, які вимагають:

1. Загальні положення:

п.1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

2. Обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

10.Початок руху та зміна його напрямку.

п.10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

п.10.4 Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою. Водій що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині і попутним транспортним засобам. Водій що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_11 Правил дорожнього руху, водій автомобіля марки «OPEL» моделі «KADETT», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді тупої закритої травми лівої половини грудної клітки з переломом третього ребра зліва та забоєм нижньої долі лівої легені, які за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що спричиняють тривалий розлад здоров`я, а також садна тильної поверхні правої кисті, яке за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості. Пасажир автомобіля марки «OPEL» моделі «KADETT», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з переломом кісток мозкового черепа справа з розповсюдженням його на основу (лобної кістки черепа справа з поширенням на правий решітчастий лабіринт та медіальну стінку правої очної ямки) зі струсом головного мозку, крововиливами навколо обох очей та підшкірною гематомою лобної ділянки голови справа, які за своїм характером відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення. Пасажир автомобіля марки «OPEL» моделі «KADETT», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді садна лобної ділянки голови, струсу головного мозку, забою шийно-грудного та поперекового відділів хребта, які за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також саден обох колінних суглобів, які за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Вищевказані порушення Правил дорожнього руху України, допущенні водієм автомобіля марки «FIAT», моделі «SCUDO», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_11 , перебувають у прямому причинному зв`язку із скоєнням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками у вигляді заподіяних потерпілому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричиняють тривалий розлад здоров`я, а потерпілому ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення.

Таким чином, ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та заподіяли потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

В судовому засіданні ОСОБА_11 ствердив, що в повному обсязі розуміє характер обвинувачення та погоджується з його формулюванням, зазначеним в обвинувальному акті, беззастережно визнає свою вину у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення та щиро розкаюється, просив його суворо не карати та не позбавляти водійських прав, оскільки є особою з інвалідністю з порушенням опорно-рухового апарату. Вказав, що 20.02.2020 року близько 18 год, керуючи технічно-справним автомобілем марки «FIAT SCUDO», д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_13 , розпочавши рух від правого краю дороги, поблизу будинку №40 по вул. Судилківська м. Шепетівка, де проживає в напрямку с. Судилків Шепетівського району, вирішив здійснити маневр розвороту вказаним автомобілем в напрямку вул. Героїв Небесної Сотні м.Шепетівка, та під час розвороту допустив зіткнення з автомобілем марки «OPEL KADETT», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , в якому знаходилися пасажири ОСОБА_7 та неповнолітні ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , який рухався в попутному напрямку. Поспішав у аптеку за ліками, перед виконанням розвороту подивився лише в бокове дзеркало, визнає, що допустив порушення ПДР. Цивільні позови потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 визнав частково, у їх вирішенні поклався на розсуд суду, зазначивши, що добровільно відшкодував кожному з них по 2000 грн моральної шкоди. Цивільний позов ОСОБА_8 визнав повністю в сумі 2500 грн.

Захисник ОСОБА_12 зазначив, що обвинувачений ОСОБА_11 правильно розуміє зміст фактичних обставин і їх не оспорює, просив визнати недоцільним їх дослідження, вказуючи на те, що внаслідок розгляду справи, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, не будуть порушені права обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_11 зазначив, що він цілком розуміє, що має право на повний судовий розгляд, у якому прокурор має довести усі обставини кримінального правопорушення, і що він при цьому має право мовчати, допитати під час такого розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь, просив не досліджувати докази обвинувачення, оскільки не оспорює фактичних обставин, встановлених стороною обвинувачення.

Прокурор ОСОБА_4 , посилаючись на те, що обвинувачений ОСОБА_11 повністю визнав свою винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, фактичні обставини не оспорює, не заперечив проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілих та вважає необхідним дослідити письмові матеріали, що підтверджують цивільний позов, характеризують особу обвинуваченого, письмові документи про судові витрати та речові докази.

Потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх представник - адвокат ОСОБА_9 не оспорили фактичних обставин, встановлених стороною обвинувачення, вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та достатнім обмежитись допитом обвинуваченого, потерпілих та дослідженням письмових матеріалів, що підтверджують цивільний позов, характеризують особу обвинуваченого, письмові документи про судові витрати та речові докази.

Так, потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні в присутності законного представника ОСОБА_7 та педагога ОСОБА_10 показав, що 20.02.2020 року близько 18 год перебував у автомобілі, за кермом якого перебував його батько ОСОБА_5 . Попереду побачив автомобіль, який почав розвертатись, від удару злякався та закрив очі. Під час ДТП отримав тілесні ушкодження, у зв`язку з чим отримав ЗЧМТ, у нього значно погіршився зір, тривалий час лікувався та і на даний час регулярно проходить обстеження.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що 20.02.2020 року близько 18 год з сім`єю їхали в с. Судилків на автомобілі марки «OPEL KADETT», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував її чоловік ОСОБА_5 . Вона перебувала на передньому пасажирському сидінні, їх неповнолітні діти ОСОБА_14 та ОСОБА_6 на задньому сидінні. По вул. Судилківська в м. Шепетівка навпроти будинку №40 автомобіль під керуванням обвинуваченого почав різкий розворот. Чоловік намагався гальмувати, проте зіткнення уникнути не вдалось. Під час ДТП втратила свідомість, отримала легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, у зв`язку з чим провела у лікарні 12 ліжко-днів. Під час лікування витратила власні кошти. Її син ОСОБА_6 під час ДТП отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх спричинення, провів у лікарні 11 ліжко-днів, на його лікування затратила власні кошти. Зір у сина значно погіршився та досі не відновився. Повністю підтримала поданий представником ОСОБА_9 цивільний позов про відшкодування заподіяної шкоди для неї та її сина ОСОБА_6 , просила його задовольнити в повному обсязі. Вказала, що обвинувачений не вибачався, жодної допомоги не надавав. Підтвердила добровільне відшкодування обвинуваченим по 2000 грн моральної шкоди їй та її сину ОСОБА_6 лише в 2023 році. Просила обвинуваченого суворо не карати, призначити покарання без позбавлення волі.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що20.02.2020 року близько 18 год з сім`єю їхав в с. Судилків на автомобілі марки «OPEL KADETT», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_8 . Біля будинку №40 по вул. Судилківська в м. Шепетівка був припаркований автомобіль марки «FIAT SCUDO», д.н.з. НОМЕР_1 . Побачив його вперше за 250 м. Рухався зі швидкістю приблизно 80 км/год, проте на спідометр не дивився. Дорога має по дві смуги для руху в кожному напрямку, її стан був сухий, вечеріло, але було ще видно. Змістився на ліву смугу в своєму напрямку, маючи намір об`їхати цей автомобіль. Приблизно за 25 м побачив, як обвинувачений, ввімкнувши покажчик лівого повороту почав рух вперед, а проїхавши 2 м, різко почав виконувати розворот. Почав гальмувати, але зіткнення не уник та відбувся удар. Від удару його автомобіль відкинуло у бордюр на протилежну сторону дороги. Під час ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження. Він отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості у зв`язку з чим провів у лікарні 12 ліжко-днів, проте від пережитого відходив ще 2 місяці. Його син ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження, а дружина легкі тілесні ушкодженні, вони також перебували на стаціонарному лікуванні. На лікування витратили власні кошти. Повністю підтримав цивільний позов, поданий представником ОСОБА_9 , просив його задовольнити. Вказала, що обвинувачений не вибачався, жодної допомоги не надавав. Підтвердив добровільне відшкодування обвинуваченим 2000 грн моральної шкоди лише в 2023 році. У призначенні обвинуваченому покарання поклався на розсуд суду, волі та прав просив його не позбавляти.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що являється власником автомобіля марки «OPEL» моделі «KADETT», д.н.з. НОМЕР_2 , яким користується його зять ОСОБА_5 20.02.2020 року за участі даного автомобіля відбулась ДТП, її очевидцем він не був. Ствердив, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням його автомобілю не відшкодована, підтримав цивільний позов про її відкодування в повному обсязі. Просив призначити покарання обвинуваченому без реального позбавлення волі.

Після з`ясування чи правильно розуміють обвинувачений ОСОБА_11 та потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 зміст фактичних обставин, враховуючи, що сумнівів у добровільності їх позиції немає та, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини у апеляційному порядку, суд розглянув справу відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за правилами, передбаченими даною нормою.

Мотиви Суду щодо доведеності обвинувачення

Важливою умовою безпечної роботи всіх видів механічного транспорту є дотримання усіма учасниками правил безпеки дорожнього руху.

Основним безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України є безпека руху й експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, а додатковим об`єктом життя і здоров`я особи. Діяння при вчиненні цього злочину завжди пов`язане з недотриманням вимог відповідних нормативних актів правил безпеки руху та експлуатації транспортних засобів, зокрема Правил дорожнього руху.

Диспозиція ст. 286 КК України сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент ДТП.

Відповідно до п.1.5. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно п.п. 2.3 б), 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою. Водій що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині і попутним транспортним засобам. Водій що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот.

ОСОБА_11 , керуючи автомобілем «FIAT» моделі «SCUDO», державний номерний знак НОМЕР_1 , порушивши вимоги п.п. 1.5, 2.3 б), 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, скоїв дорожньо-транспортну пригоду, під час якої ОСОБА_5 було заподіяно тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричиняють тривалий розлад здоров`я, а потерпілому ОСОБА_6 - тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та заподіяли потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Відомості про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

ОСОБА_11 в силу ст. 89 КК України не судимий, є особою з інвалідністю 3 групи загального захворювання опорно-рухового апарату, одружений, має місце постійно проживання, за яким характеризується, як такий, на якого скарг не надходило.

Згідно ст. 12 КК України вчинив тяжкий злочин з необережності, в стані алкогольного сп`яніння не перебував.

Згідно інформації КНП «Шепетівська багатопрофільна лікарня» ОСОБА_11 під динамічним спостереженням у лікарів нарколога, психіатра та окуліста не знаходиться.

На обліку Шепетівського районного відділу №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області не перебуває.

Згідно досудової доповіді про обвинуваченого від 08.12.2022 року, складеної провідним інспектором Шепетівського районного відділу №2 філії державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області ОСОБА_15 , ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства оцінюються як середні, виправлення обвинуваченого ОСОБА_11 можливе без позбавлення або обмеження волі.

Обвинувачений ОСОБА_11 керував технічно-справним транспортним засобом, має право керування транспортним засобом, що підтверджується посвідченням водія НОМЕР_3 від 30.08.2005 року, згідно полісу обов`язкового страхування №АО/6772083 його цивільно-правова відповідальність була застрахована АТ «СГ «ТАС» (приватне). В судовому засіданні обвинувачений висловив щирий жаль щодо вчиненого діяння та осуд власної поведінки, попросив пробачення у потерпілих.

Обставинами, які згідно ч. 1 ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_11 суд визнає щире каяття; добровільне часткове відшкодування потерпілим завданої злочином моральної шкоди.

Обставин, які згідно ч. 1 ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_11 судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є необережним тяжким, особу винного, наявність обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Враховуючи вік обвинуваченого, стан його здоров`я, майновий стан, наслідки, що настали, а також характер допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень, позицію потерпілих, які просили призначити обвинуваченому покарання без реального позбавлення волі, те, що злочин характеризується необережною формою вини, обвинувачений в стані алкогольного сп`яніння під час його вчинення не перебував, щире розкаяння обвинуваченого, позитивну характеристику за місцем проживання, наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в мінімальному розмірі в межах санкції частини статті за якою притягується до кримінальної відповідальності у виді позбавлення волі та про можливість виправлення обвинуваченого і досягнення цілей покарання без ізоляції його від суспільства, встановивши останньому іспитовий строк 1 рік, який буде достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення, з покладенням обов`язків, визначених у ст. 76 КК України, а також з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

При визначенні іспитового строку та строку позбавлення права керувати транспортними засобами суд враховує вищевикладені обставини, форму вини, а також поведінку ОСОБА_11 під час та після вчинення злочину, не відшкодування ним заподіяної шкоди на протязі тривалого часу та ту обставину, що обвинувачений раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за порушення ПДР.

Таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_11 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не вбачає, з огляду на відсутність у справі достатньої сукупності обставин, що пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

На переконання суду таке покарання повністю відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним про його особу.

Розгляд цивільного позову

У справі заявлений цивільний позов адвокатом ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 до ОСОБА_11 , АТ «СГ «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а саме: про стягнення з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_5 100000 грн моральної шкоди, на користь ОСОБА_7 80000 грн моральної шкоди, на користь ОСОБА_6 350000 грн моральної шкоди, на користь ОСОБА_8 2500 грн франшизи; про стягнення з АТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_5 майнової шкоди, завданої здоров`ю в сумі 3382 грн та моральної шкоди в сумі 169,10 грн; на користь ОСОБА_7 майнової шкоди, завданої здоров`ю в сумі 6122 грн та моральної шкоди в сумі 306,10 грн, на користь ОСОБА_6 в особі його законного представника ОСОБА_7 майнової шкоди, завданої здоров`ю в сумі 1510 грн та моральної шкоди в сумі 75,50 грн, на користь ОСОБА_8 страхове відшкодування майнової шкоди в сумі 24514,13 грн.

Потерпілі та цивільні позивачі ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та їх представник ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав, наведених у позові, просили їх задовольнити.

Представник цивільного відповідача АТ «СГ «ТАС» (приватне) за довіреністю ОСОБА_16 в судове засідання не з`явився, подав відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки позивачами не надано належних та допустимих доказів про встановлення судом вини особи, відповідальність якої застрахована, у вчиненні ДТП, тобто доказів виникнення цивільно-правової відповідальності. Станом на 26.01.2023 року позивачі ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 не звертались до АТ «СГ «ТАС» (приватне) для отримання страхового відшкодування в порядку, передбаченому законодавством, внаслідок чого питання про виплату страхового відшкодування не розглядалось, а отже звернення їх до суду є безпідставним, оскільки факту порушення, невизнання або спорювання прав, свобод чи інтересів з боку АТ «СГ «ТАС» (приватне) не було. Отже, позивачами не дотриманий передбачений законодавством порядок та строк отримання страхового відшкодування. Витрати на лікування потерпілих не підтверджені розрахунковими документами. Щодо відшкодування шкоди ОСОБА_8 в сумі 24514,13 грн, то станом на 26.01.2023 року останній також не звертався до АТ «СГ «ТАС» (приватне) із повідомленням про ДТП та заявою про страхове відшкодування, не надавав автомобіль для огляду, що призвело до неможливості визначити розмір заподіяної шкоди, а отже ОСОБА_8 пропустив однорічний строк подачі заяви про страхове відшкодування та втратив право на отримання страхового відшкодування відповідно до чинного законодавства України.

Вирішуючи цивільний позов, суд дійшов висновку, що позовні вимоги потерпілих підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно із ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із положеннями ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода - відшкодовується особою, яка завдала, за наявностіїї вини.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.6 Постанови № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній правовій підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Частиною 1 ст. 1195 ЦК України визначено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, які особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року (далі Закон №1961-ІV) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 9 Закону №1961-ІV страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладання договору та зазначені в договорі страхування.

Відповідно до ст. 22 Закону №1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 23 Закону №1961-ІV визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, в тому числі, шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого, моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, які потерпілий фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону №1961-ІV у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Відповідно до ст. 26-1 Закону №1961-ІV страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судом встановлено, що згідно висновку судово-медичного експерта №131 від 10.04.2020 року у ОСОБА_5 виявлені такі тілесні ушкодження: а) тупа закрита травма лівої половини грудної клітки з переломом третього ребра зліва та забоєм нижньої долі лівої легені. Дане тілесне ушкодження утворилось від дії тупого твердого предмета або при ударі об такі, могло утворитись внаслідок удару об виступаючу частину салону автомобіля (кермо) в строк та при обставинах вкаханих в постанові та обстежуваним, за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що спричиняють тривалий розлад здоров`я; б) садна тильної поверхні правої кисті. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів або при ударах об такі, могли утворитись в строк та обставинах вказаних в постанові та обстежуваним, за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Згідно висновку судово-медичного експерта №132 від 10.04.2020 року у ОСОБА_7 виявлені такі тілесні ушкодження: а) садна лобної ділянки голови, струс головного мозку, забій шийно-грудного та поперекового відділів хребта. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів або при ударах об такі, могли утворитись внаслідок ударів об виступаючі частину салону автомобіля в строк та при обставинах вказаних в постанові та обстежуваною, за своїм характером належать до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; б) садна обох колінних суглобів. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів або при ударах об такі, могли утворитись в строк та при обставинах вказаних в постанові та обстежуваною, за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Згідно висновку судово-медичного експерта №133 від 10.04.2020 року у ОСОБА_6 виявлені такі тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма з переломом кісток мозкового черепа справа з розповсюдженням на його основу (лобної кістки черепа справа з поширенням на правий решітчастий лабіринт та медіальну стінку правої очної ямки) зі струсом головного мозку, крововиливами навколо обох очей та підшкірною гематомою лобної ділянки голови справа. Дане тілесне ушкодження утворилося від дії тупого твердого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею, або при ударі об такий, могло виникнути внаслідок удару об виступаючу частину салону автомобіля в строк та при обставинах вказаних в постанові та обстежуваним, за своїм характером відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення.

Отже, внаслідок вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 було заподіяно шкоду здоров`ю у виді вищевказаних тілесних ушкоджень.

Внаслідок ДТП, що сталася з вини відповідача ОСОБА_11 , належному потерпілому ОСОБА_8 на праві власності автомобілю марки «OPEL» моделі «KADETT», державний номерний знак НОМЕР_2 , завдано механічних пошкоджень.

Спричинення цих наслідків перебуває у причинному зв`язку із діяннями ОСОБА_11 , а саме вчиненням ним ДТП.

Цивільно-правова відповідальність законного володільця транспортного засобу «марки «FIAT», моделі «SCUDO», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_11 на період з 17.11.2019 року по 16.11.2020 року, тобто і на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована в АТ «СГ «ТАС» (приватне) згідно полісу №АО/6772083 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з страховою сумою (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, 130000 грн, розмір франшизи 2500 грн.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 р. у справі №465/4621/16-к встановлено, що положення ч. 1 ст. 128 КПК України щодо можливості пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні, зокрема, до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за завдану шкоду, треба розуміти як можливість пред`явлення зазначеного позову до будь-якої особи (фізичної або юридичної), яка за законом виконує обов`язок з відшкодування шкоди, завданої підозрюваним (обвинуваченим чи неосудною особою), як це має місце у випадку з МТСБУ у справі, що розглядається.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що цивільний позов може бути пред`явлено в межах кримінального провадження до МТСБУ як до цивільного відповідача, оскільки його зобов`язання витікають із положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Пред`явлення цивільного позову до страховика у кримінальному провадженні є можливим без попереднього звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що цивільний позов може бути пред`явлено в межах кримінального провадження окрім як до обвинуваченого, також і до страховика АТ «СГ «ТАС» (приватне) як до цивільного відповідача, оскільки його зобов`язання витікають із положень Закону № 1961-IV.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №3264/3265/22-26 від 28.10.2022 року вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «OPEL» моделі «KADETT», державний номерний знак НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , загальний легковий-хетчбек-В, повна маса 1380 кг, масою без навантаження 1070 кг, об`єм двигуна - 1397, 1990 року випуску, який зазнав механічних пошкоджень 20.02.2020 року, складає 27014,13 грн.

З повідомлень КНП «Шепетівська багатопрофільна лікарня» №50 від 11.03.2020 року та №20/91 від 20.01.2022 року, розрахунків №59 від 24.04.2020 року, оригіналів касових чеків вбачається, що ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні з 20.02.2020 по 03.03.2020 року 12 ліжко-днів з діагнозом: забій грудної клітки, забій н/долі лівої легені, перелом ІІІ ребер зліва;ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні з 20.02.2020 по 02.03.2020 року 11 ліжко-днів з діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозку, лінійний перелом лобної кістки спрва, пара орбітальна гематома обох очей, підшкірна гематома лобної ділянки голови, забій правого передпліччя та правої гомілки; ОСОБА_7 перебувала на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні з 20.02.2020 по 03.03.2020 року 12 ліжко-днів з діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозку, забій шийного та поперекового відділів хребта, забійні садна лобної ділянки голови, обох колінних суглобів. Ними було затрачено на лікування власні кошти, а саме: на лікування ОСОБА_5 в сумі 3382 грн, ОСОБА_6 в сумі 1510 грн, ОСОБА_7 в сумі 6122 грн, в тому числі витрачено кошти на медико-діагностичні послуги ОСОБА_7 в сумі 1440 грн, ОСОБА_5 в сумі 765 грн.

Враховуючи правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.06.2019 року у справі №465/4621/16-к провадження №13-24кс19, відповідно до якої для розгляду цивільного позову потерпілого до МТСБУ про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 Кримінального кодексу України в межах кримінального провадження, попереднє звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування у порядку, визначеному статтею 35 Закону № 1961-IV, не є обов`язковим, доводи цивільного відповідача АТ «СГ «ТАС» (приватне) з даного приводу є безпідставними, оскільки потерпілі не позбавлені були можливості звернутись безпосередньо до суду із вимогами про відшкодування заподіяної їм кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 286 КК України, шкоди.

Щодо доводів цивільного відповідача АТ «СГ «ТАС» (приватне) про строки звернення за відшкодуванням шкоди, заподіяної майну та здоров`ю потерпілих, то суд зазначає наступне.

ДТП, винуватим у якій визнано ОСОБА_11 , мала місце 20.02.2020 року, з цивільним позовом до суду потерпілі звернулись в рамках даного кримінального провадження 09.12.2022 року.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Згідно правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 року у справі №147/66/17: «Закон № 1961-IV передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 33-1.1 статті 33-1 Закону № 1961-IV).

Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)).

В іншій постанові Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок, що зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19).

Поняття «преклюзивні строки» здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю «позовна давність» (строк захисту порушеного права особи).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. У такому випадку договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі та може бути оформлений як окремий договір, і як пункт основного договору (частина перша статті 259 ЦК України). При цьому закон не передбачає, що позовна давність, встановлена законом, може бути скорочена за домовленістю сторін, що свідчить про те, що позовна давність на звернення до суду за захистом порушеного права визначається законом і може бути тільки збільшена.

Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Поряд із цим законодавством встановлюються також спеціальні строки позовної давності, зокрема, скорочені до одного року. Така позовна давність, яка закріплена статтею 258 ЦК України, визначена лише для вимог, зазначених у частині другій цієї норми, і зміст цієї норми не допускає розширеного тлумачення та передбачає такий строк для вимог про відшкодування шкоди, спричиненої наслідками ДТП.

Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат.

Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності.

Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України).

Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.

Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми.

З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.»

Враховуючи вищевикладене та те, що потерпілі звернулись безпосередньо до суду з позовними вимогами про відшкодування заподіяної здоров`ю шкоди до страховика в межах трьохрічного строку з моменту скоєння ДТП, цивільним відповідачем АТ «СГ «ТАС» (приватне) доказів на спростування понесених потерпілими ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 витрат на лікування за власні кошти суду не надано, суд вважає докази понесення таких витрат подані потерпілими, що містяться в матеріалах справи, належними та допустимими.

Крім того, з огляду на те, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України доведена та те, що внаслідок його вчинення потерпілим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які вимушено втратили соціальні зв`язки з оточуючими, що безумовно призвело до зміни їх звичного способу життя та викликало додаткові витрати матеріального характеру, заподіяно моральної шкоди, яка полягає у порушенні нормального способу життя, додаткових зусиллях, які їм необхідно було докладати для організації їх життя, перенесеного стресу, характеру та обсягу страждань, яких вони зазнали внаслідок заподіяння їм тілесних ушкоджень, їх наслідків, тривалості їх лікування, відсутність чітких критеріїв майнового виразу душевного болю, з урахуванням принципів виваженості, розумності та справедливості, майнового стану обвинуваченого, який не працює, являється особою з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання з порушеннями опорно-рухового апарату, та того, що моральна шкода не є способом збагачення, суд вважає необхідним визначити розмір моральної шкоди, завданої потерпілому ОСОБА_6 у розмірі 100000 грн, потерпілому ОСОБА_5 в розмірі 50000 грн, потерпілій ОСОБА_7 у розмірі 30000 грн.

Враховуючи конкретні обставини справи вказана сума моральної шкоди за своїм розміром, враховуючи наслідки злочину, фізичний та моральний стан потерпілих є достатньою сатисфакцією.

Відтак, суд вважає необхідним стягнути з АТ «СГ «ТАС» (приватне) на користь потерпілого ОСОБА_5 майнову шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, в сумі 3382 грн та моральну шкоду в сумі 169,10 грн. (5 % від 3382 грн), на користь потерпілого ОСОБА_6 майнову шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, в сумі 1510 грн та моральну шкоду в сумі 75,50 грн. (5 % від 1510 грн), на користь потерпілої ОСОБА_7 майнову шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілої, в сумі 6122 грн та моральну шкоду в сумі 306,10 грн. (5 % від 6122 грн).

В зв`язку з недостатністю вказаного страхового відшкодування для повного відшкодування завданої обвинуваченим шкоди, суд вважає необхідним з врахуванням добровільного відшкодування обвинуваченим по 2000 грн моральної шкоди ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 47830,90 грн, на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 97924,50 грн, на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 27693,90 грн, на користь ОСОБА_8 франшизу в розмірі 2500 грн.

Щодо страхового відшкодування на користь ОСОБА_8 в сумі 24514,13 грн, суд вважає за необхідне відмовити у його стягненні з АТ «СГ «ТАС» (приватне), з огляду на те, що ні позивачем ОСОБА_8 , ні його представником ОСОБА_9 не надано доказів як того, що потерпілий звертався до страховика протягом річного строку та у виплаті було відмовлено, так і того, що здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика та річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, а тому таке відшкодування зі страховика може бути проведено в судовому порядку в межах строку позовної давності.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на майно, підлягають скасуванню відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого згідно ст. 124 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_11 не обирався, підтсав для його обрання до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 373-374 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_11 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_11 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_11 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_11 , Акціонерного товариства «СГ «ТАС» (приватне) про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «СГ «ТАС» (приватне) на користь ОСОБА_5 майнову шкоду у розмірі 3382 (три тисячі триста вісімдесят дві) гривні та моральну шкоду в розмірі 169 (сто шістдесят дев`ять) гривень 10 копійок.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 47830 (сорок сім тисяч вісімсот тридцять) гривень 90 копійок.

В решті позову відмовити.

Цивільний позов адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 до ОСОБА_11 , Акціонерного товариства «СГ «ТАС» (приватне) про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «СГ «ТАС» (приватне) на користь ОСОБА_7 майнову шкоду у розмірі 6122 (шість тисяч сто двадцять дві) гривні та моральну шкоду в розмірі 306 (триста шість) гривень 10 копійок.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 27693 (двадцять сім тисяч шістсот дев`яносто три) гривні 90 копійок.

В решті позову відмовити.

Цивільний позов адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_11 , Акціонерного товариства «СГ «ТАС» (приватне) про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «СГ «ТАС» (приватне) на користь законного представника неповнолітнього ОСОБА_6 ОСОБА_7 майнову шкоду у розмірі 1510 (одна тисяча п`ятсот десять) гривень та моральну шкоду в розмірі 75 (сімдесят п`ять) гривень 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь законного представника неповнолітнього ОСОБА_6 ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 97924 (дев`яносто сім тисяч дев`ятсот двадцять чотири) гривні 50 копійок.

В решті позову відмовити.

Цивільний позов адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 до ОСОБА_11 , Акціонерного товариства «СГ «ТАС» (приватне) про відшкодування майнової шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 франшизу у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

У стягненні з Акціонерного товариства «СГ «ТАС» (приватне) на користь ОСОБА_8 страхового відшкодування у розмірі 24514 (двадцять чотири тисячі п`ятсот чотирнадцять) гривень 13 копійок - відмовити.

Речові докази:

- автомобіль марки «OPEL» моделі «KADETT», державний номерний знак НОМЕР_2 , що переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_8 залишити у останнього, скасувавши його арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 лютого 2020 року;

- автомобіль марки «FIAT», моделі «SCUDO», державний номерний знак НОМЕР_1 , що переданий на зберігання обвинуваченому ОСОБА_11 залишити у останнього, скасувавши його арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 лютого 2020 року.

Стягнути з ОСОБА_11 в дохід держави витрати за проведення судової інженерно-транспортної експертизи №10.4-0121:20 від 14 квітня 2020 року в сумі 1307 гривень 60 копійок; судової інженерно-транспортної експертизи технічного стану транспортного засобу № 10.2-0174:20 від 12 червня 2020 року в сумі 1307 гривень 60 копійок; судової інженерно-технічної експертизи №10.2-0177:20 від 18 червня 2020 року в сумі 1307 гривень 60 копійок; судової інженерно-технічної експертизи №10.4-0341:20 від 11 грудня 2020 року в сумі 2288 гривень 30 копійок; комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №570-22/571-22/1264-1265 від 23 серпня 2022 року в сумі 13213 гривень 90 копійок; комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №1698-1699/1801-1808 від 28 серпня 2022 року в сумі 15101 гривня 60 копійок; судової транспортно-товарознавчої експертизи №3264/3265/22-26 від 28 жовтня 2022 року в сумі 6040 гривень 64 копійки, а всього 40567 (сорок тисяч п`ятсот шістдесят сім) гривень 24 копійки.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_11 не обирати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга пода ється через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

В умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1