ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3132/23 Справа № 216/5800/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі в режимі відеоконференції кримінальне провадження за №0000015 від 11.01.2022 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Центрально-Міськогорайонного суду міста Кривого Рогу від 14.08.2023 року, якою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, освіта - середня спеціальна, знаходиться у фактичних шлюбних стосунках, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , раніше судимого

- 02.06.2020 року Саксаганським районним судом м.Кривого Рогу за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до двох років восьми місяців позбавлення волі. 03.12.2021 року звільнився з Синельниковської ВП №94 у зв`язку із відбуттям покарання;

- 21.01.2022 року Дніпропетровською обласною прокуратурою направлено обвинувальний акт за ч.3 ст.190 КК України до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області відносно ОСОБА_8

- 24.05.2022 року Криворізькою північною окружною прокуратурою направлено обвинувальний акт за ч.2 ст.190 КК України до Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу відносно ОСОБА_8

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 13.10.2023 року включно;

В С Т А Н О В И Л А:

в провадженні Центрально-Міськогорайонного суду міста Кривого Рогу на розгляді перебуває кримінальне провадження за №0000015 від 11.01.2022 року відносно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст190 КК України.

Ухвалою Центрально-Міськогорайонного суду міста Кривого Рогу від 14.08.2023 рокувідмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу; продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраний під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000015 від 11.01.2022 року стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст. 190 ч.3 КК України - на 60 днів, тобто до 13 жовтня 2023 року включно; постановлено залишити розмір застави визначений за ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.10.2022 р. у справі №216/2987/22.

На зазначене рішення обвинуваченим ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вищевказану ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі.

Наголошує, що свою провину визнає повністю та бажає відшкодувати завдану шкоду, однак перебуваючи під вартою здійснити вказане неможливо.

Зауважує, що правова кваліфікація його дій є невірною, та його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.190 КК України.

Звертає увагу, що на час перебування на волі встиг компенсувати завдану шкоду всім потерпілим, крім одного.

Зауважує, що прокурором надано неправдиві відомості щодо відсутності неповнолітніх дітей на його утриманні, оскільки в матеріалах справи має бути довідка про наявність неповнолітньої доньки на утриманні обвинуваченого.

Зазначає, що у останнього є житло, цивільна дружина, а тому ризики передбачені ст.177 КПК України, на які посилається прокурор у своєму клопотанні, є безпідставними.

Про дату, час та місце судового розгляду сторони кримінального провадження повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 , який просив апеляційну скаргу задовольнити, захисника адвоката ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги обвинуваченого та просив її задовольнити і замінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, прокурора ОСОБА_9 , який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні матеріали провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовується в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що пунктом 3 статті 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. Зокрема, ЄСПЛ послався на практику застосування статті 5 Конвенції у рішення «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства».

У вказаних рішеннях ЄСПЛ констатував, що основною метою статті 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Як вбачається з наявних матеріалів та встановлено судом, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, за який законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі до п`яти років. Виходячи із пред`явленого йому обвинувачення, існує реальний ризик, що усвідомлюючи розмір кримінального покарання яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, обвинувачений може вдатися до втечі та переховуватися від суду або звернутися до незаконного впливу на інших учасників провадження.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Центрально-Міськийрайонний суд міста Кривого Рогу 14.08.2023 року в обґрунтування прийнятого рішення про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, керувався тим, що ризики передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу в даному кримінальному провадженні, продовжують існувати.

За вказаним кримінальним провадженням відбувається судовий розгляд у суді першої інстанції, та рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого прийнято під час судового розгляду справи. При цьому, апеляційний суд зауважує, що прокуратурою, в порядку ч.4 ст.110, ст.291 КПК України, змінено обвинувачення та надіслано змінений обвинувальний акт до місцевого суду.

Судом апеляційної інстанції також зазначається правильність того, що при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого місцевий суд керувався вимогами ст. 177 КПК України, а також приписами Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголосивши, що суворість покарання, яке може бути призначене, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Дніпровський апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого є правильними, оскільки відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначених у п. 1-5 частини 1 вказаної статті.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

В оскаржуваній ухвалі суд обґрунтовано зазначив, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України до теперішнього часу існують та не зменшилися. Тобто, судом враховані: дані про особу обвинуваченого, обсяг обвинувачення та самі обставини інкримінованих злочинів, всі ризики, встановлені під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які з огляду на вказане не зменшилися та продовжують існувати.

Зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, судом цілком правильно зазначено, що запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів не передбачається можливим.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів погоджується з висновками суду, викладеними в ухвалі, та вважає, що суд врахував наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, зокрема, ризику переховування від суду, а також можливість вчинити нове кримінальне правопорушення.

Ймовірність настання негативних наслідків, продовжують існувати, вони не зменшились та більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою є недостатнім для запобігання вказаним ризикам, суд прийшов до обґрунтованого висновку доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою та неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що у даній конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

На даний час продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого у даному кримінальному провадженні, наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, у зв`язку з чим зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого і виключити ризики, пов`язані із звільненням його з під варти.

При цьому, колегія суддів не залишає поза увагою той факт, що судом першої інстанції передбачений альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, який фактично є більш м`яким запобіжним заходом, що і просить обвинувачений у свої апеляційній скарзі.

Таким чином, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виключити ризики, пов`язані із звільненням його із під варти.

З урахуванням наданих матеріалів та встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає рішення суду про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 законним, обґрунтованим та вмотивованим, а висновок про продовження строку тримання під вартою правильним, обмеження його права на свободу в цьому випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти ймовірній реалізації ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України і забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177,178,197,404,407,419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Центрально-Міськогорайонного суду міста Кривого Рогу від 14.08.2023, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді