Справа № 559/2413/22
Провадження № 1-кп/559/53/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року м. Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , перекладача ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000245 від 24.08.2022 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дубно Рівненської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, на утриманні має двоє малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 Кримінального кодексу України;

сторони провадження: прокурор ОСОБА_6 , обвинувачений (цивільний відповідач) ОСОБА_5 та його захисник (представник цивільного відповідача) адвокат ОСОБА_7 ,

а також з участю потерпілого (цивільного позивача) ОСОБА_9, його представника (представника цивільного позивача) адвоката ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

І. Суд визнає доведеним, що ОСОБА_5 20 серпня 2022 року о 13 год. 55 хв., перебуваючи за адресою: Рівненська область, м. Дубно, вул. АДРЕСА_11, поблизу будинку № 25, почув як у дворі вказаного будинку між потерпілим громадянином Італійської республіки ОСОБА_9 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , та його сусідами виник побутовий конфлікт, спричинений неприязними відносинами. В цей час у ОСОБА_5 виник кримінально протиправний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень. Реалізовуючи вказаний умисел, ОСОБА_5 того ж дня о 13 год. 55 хв. підійшов до потерпілого, який стояв спиною до нього, та, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 ( ОСОБА_9 ), розуміючи, що потерпілий є особою похилого віку, взяв у праву руку предмет, схожий на дерев`яну палицю, та умисно наніс ним потерпілому чотири удари, з яких по одному в потиличну ділянку голови, праве передпліччя за руку, ліву руку, праву частину сідниці, чим спричинив йому легкі тілесні ушкодження у вигляді підшкірних крововиливів лівої кисті, правого передпліччя та кисті, правої сідничної ділянки, потиличної ділянки голови. ОСОБА_5 своїми діями, що виразилися в заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України.

ІІ. Докази, здобуті під час судового розгляду із показань учасників кримінального провадження.

2.1. Потерпілий ОСОБА_9 ( ОСОБА_9 , живе по АДРЕСА_3 , вул. 85 років) в судовому засіданні дав показання, що в обвинувальному акті все вказано правильно, в дворі є відеокамера, на якій зафіксовано подію. Обвинуваченого знає давно, бо сусіди, обвинувачений веде аморальний спосіб життя та колись хотів допомогти йому стати на шлях, але у них часті конфлікти. Змушений був поставити 4 відеокамери. Він живе в Україні з 03.11.2003 і з того часу немає жодного дня спокою. Біля будинку по АДРЕСА_4 як прохід, стежка. В той день вийшов викинути сміття й зачепив випадково відро з картоплею, яке стояло біля сусідки ОСОБА_11 , й перевернулося. ОСОБА_11 вдарила його тим відром зліва, а потім справа, в передню частину живота, він відштовхнув її. Але потім на нього накинулись інші: його штовхнув син ОСОБА_12 , повалив на землю, але він встав. Його обступили з усіх сторін і не мав куди діватись. Прибігла ОСОБА_13 з палкою й там, де проїзд машини, був ОСОБА_14 - стояв за рослинами. ОСОБА_15 підійшов і одразу вдарив. Палку ОСОБА_16 дала ОСОБА_13 «ОСОБА_13», яка живе в тому ж будинку, а вхід із іншого боку. Ця палка лежить постійно біля вікна ОСОБА_11 й вона користується нею, щоб погрожувати людям. На камері чути і видно, як ОСОБА_13 казала ОСОБА_16 : «Дай йому, дай!». ОСОБА_17 наніс точно два удар позаду голови й по сідницям, може було й більше, але його обступили, а ОСОБА_17 був позаду і ззаду відчув удари та одразу дуже сильний біль. Ще була хвора жінка в кінці двору. Після ударів ОСОБА_15 пішов у сторону бару. Під час конфлікту сусіди не намагалися допомогти - ніхто не допомагав. Одразу хотів викликати поліцію й чекав їх усередині квартири. Вони приїхали відразу й він впустив їх у квартиру. Після цього хотів у сараї щось взяти, але руки не слухалися. Звернувся до лікаря й все оформляв. Лікувався, ходив здавав аналізи, назначили лікування й він його вдома виконував. Ніхто з вибаченнями чи щоб помиритися не звертався, ОСОБА_17 вибачення не просив. Цивільний позов підтримує. Після цього він майже не чує, слух погіршився після удару ОСОБА_17 . Щодо покарання то покладається на розсуд суду. Після цієї ситуації з дому і не виходять, навіть у гараж, йому страшно. Хоче довести справу до кінця, бо інакше не може виходити з дому.

2.2. Свідок ОСОБА_18 (дружина потерпілого, живе по АДРЕСА_3 , 57 років) - дала показання, що ОСОБА_5 - це їх сусід зверху. Тоді вона не бачила нічого, бо була в хаті, але бачила запис на камерах. Безпосередньо почула крик чоловіка під вікном: «Мене побили». Проживає тут з жовтня 2003 року, малий тоді ще ОСОБА_19 і його покійний брат росли в них на очах. Після смерті брата ОСОБА_19 вони підтримували. Чоловік, доки його не чіпали, агресії не проявляв. Після крику чоловіка вибігла і побачила: ОСОБА_20 , ОСОБА_5 , ОСОБА_21 і ОСОБА_22 , вони були радісні. Чоловік втратив слух. Почав дуже його втрачати, бо вдарили палицею по потилиці: раніше, до тих подій, слухав телевізор на 35, а зараз на 75 мусить йому включати і кричати на вухо. ОСОБА_23 бив його вже третій раз за три роки: 04.03.2021, 24.12.2021. Тому поставили камери, які записують і відео, і звук. Поліція про це знала. Лікуватися мусили їхати в Рівне. Пив таблетки, два дні не міг полежати, бо їздив все фіксував. Сімейний лікар приписував лікування й примочки.

2.3. Свідок ОСОБА_24 (сусідка до 2018-2019 років, 66 років) пояснила, що вже близько 5 років у дворі не живе, там мешкає син з сім`єю. Але знає обох: і обвинуваченого, й потерпілого, і неодноразово була свідком як у них була поліція. Раніше і питалася, що сталося, то ОСОБА_15 (обвинувачений) сказав, що то ОСОБА_25 покропив (труткою) йому машину, то відключив воду. 20.08.2022 була на АДРЕСА_11, приходила до сина, конфлікту не бачила, свідком події не була. ОСОБА_5 просив прийти в суд як свідка, щоб казала, що ОСОБА_25 робить протиправні й протизаконні дії.

2.4. Свідок ОСОБА_26 (сусідка, живе по АДРЕСА_5 , 72 роки) дала показання, що це все почалося з неї, це була субота. Вона вибрала картоплю й набрала її відро і залила водою, щоб дати ОСОБА_27 -переселенці. Почала мити й пішла, відволіклась. Побачила, що картопля перевернута. Що перший раз перекинув відро ОСОБА_9 бачила сусідка ОСОБА_28 - вона є хворою жінкою і часто сидить на вулиці на лавці. З ОСОБА_9 вони сусіди, живе з ним в одному коридорі. Вона набрала води, а вискочив ОСОБА_29 , і «скакнув» до неї, почав крутити їй руки - всі руки були сині, вдарив об ліву щоку, і «шмаляв нею по сітці». Тут десь взялись хлопці, люди позбігалися, хто там був - не знає. Підійшов десь ОСОБА_19 - не бачила, щоб він бив потерпілого, потерпілою була вона. Не бачила, щоб потерпілий ще комусь наносив тілесні ушкодження. Вони всі на дорозі «човплися». Вони напали на ОСОБА_29 - всі сусіди, а вона стояла радувалась спасінню. ОСОБА_5 спасав її. Вона вже вирвалась з рук італійця і той пішов далі, він вже був на асфальті, а вона на своїй стежці стояла. Біля неї була ОСОБА_30 . Їй здається, що ОСОБА_31 шкоду не робив, але знає, що ОСОБА_29 робив шкоду ОСОБА_19 . ОСОБА_26 кричала «Рятуйте!» і в неї були сині руки. Не бачила як ОСОБА_25 бив ОСОБА_32 , ОСОБА_30 як всі стояла. Палкою ОСОБА_33 не била - вирвав її мужчина, а в того ОСОБА_19 і вдарив ОСОБА_9 палкою, бачила, що в праве передпліччя і «по сраці, щоб не ліз». Сама вона тілесних ушкоджень ОСОБА_25 не наносила і про нанесення тілесних ушкоджень від ОСОБА_25 їй до правоохоронних органів не зверталась. Але вона працювала в СБУ і вони вже все знають.

2.5. Свідок ОСОБА_34 (сусідка, живе по АДРЕСА_3 , 70 років) дала показання, що це було десь о 14.45 год. 20.08.2020, бо в 15.00 забирають сміття, а вона якраз його виносила. Почула крик, попросила сусідку ОСОБА_35 віднести сміття, а сама прибігла за куток будинку, а там відра літають, нема чим захищатись. Побачила палку. Стояла з ОСОБА_11 , а ОСОБА_11 впритул з ОСОБА_9, який за руки її тримав. А захищатись нема чим, то взяла палку й дала її ОСОБА_36 . Вона тримала палку і тряслась як листок. Тікати нікуди було - там сітка і там. ОСОБА_15 дав по попі ОСОБА_29 , не стримався, й дав по попі. ОСОБА_9 нанесли 2 удари. Він, ОСОБА_25 , пихнув і ОСОБА_32 , і її на огорожу й пішов далі. Вона сама викликала поліцію. Уточнює, що ОСОБА_25 пхнув ОСОБА_32 на сітку вже як тікав, після того як йому "дали". ОСОБА_37 стояла з нею в проході й вона дала палку для охорони, щоб ті люди дали йому «по сраці». І нічого при цьому не говорила. ОСОБА_15 стояв позаду ОСОБА_25 , палка спочатку була там в мужчини якогось, але потім палку взяв ОСОБА_15 і дав по попі прочухана ОСОБА_9. Ще раз уточнює - вона вибігла на крик: відра літали, ОСОБА_30 й ОСОБА_9 шарпались - то вона його, то він її, вона сама прийшла ОСОБА_32 рятувати, захищати. Палку дала ОСОБА_36 , щоб трохи провчили ОСОБА_9. Конфлікт був коротенький - 1 хв і все. Приїхала поліція - не скоро, хвилин за 15-20, але приїхала. Того дня ОСОБА_9 більше не бачила. Тільки поліція поїхала, то пішла фасоль вибирати й через півгодини знову з ОСОБА_9 конфлікт.

2.6 Свідок ОСОБА_38 (сусідка, живе по АДРЕСА_6 , особа з інвалідністю ІІ групи, 69 років) Вона чистила квасолю, а жіночка мила картоплю. ОСОБА_39 захищався. ОСОБА_9 зачепив ОСОБА_39 . ОСОБА_9 копнув відро два рази - перший раз біля відра була ОСОБА_11 , і другий раз була. Потім він тим відром бив ОСОБА_32 і ОСОБА_40 . Бив ОСОБА_32 , прийшла ОСОБА_13 , то він бив ОСОБА_40 , а потім пішов бити ОСОБА_39 , а ОСОБА_15 захищався. ОСОБА_15 сам взяв палку в ОСОБА_26, палка була біля вікна. Крику наробили, хлопці збіглися, ОСОБА_41 ще був. ОСОБА_9 треба виселити. Він ОСОБА_40 в той момент бив - вона потім синя була. ОСОБА_9 тоді і ОСОБА_32 бив - синяки були. ОСОБА_15 вдарив по попі ОСОБА_25 . Але ОСОБА_25 знову пішов до ОСОБА_42 бити палкою. Виселити його треба, а ОСОБА_15 невинен. ОСОБА_9 ОСОБА_40 перекинув і бив ногами. Вона не обманює, це все було в один момент. Вона бігла рятувати ОСОБА_40 та ОСОБА_11 . Він ОСОБА_11 перший вдарив - в неї на руках синяки були, і ОСОБА_40 він бив. ОСОБА_9 сам винен, бо всіх людей б`є. ОСОБА_15 видер палку в ОСОБА_29 , який бив палкою ОСОБА_39 , і вдарив нею по заду ОСОБА_9. ОСОБА_9 тоді всіх разом бив у один момент: і ОСОБА_32 , і ОСОБА_40 ногами в голову копав, і ОСОБА_39 бив в тому самому місці. ОСОБА_15 почув крик і прибіг на крик і ОСОБА_9 почав бити ОСОБА_39 «по мордам», а потім ОСОБА_15 дав ОСОБА_25 палкою «по сраці» й все. ОСОБА_39 взяв палку в руки, а палка була у ОСОБА_36 в руках, яка взяла її захищатись. Потім ОСОБА_25 пішов до хати, поліція приїхала, а ОСОБА_9 того дня на вулиці більше не бачила - він ховався. Поліція її питала - казала, треба ОСОБА_9 виселити. За камери не знала.

2.7. Свідок ОСОБА_43 (матір обвинуваченого, живе по АДРЕСА_2 , 48 років) - була дома, вікна були відкриті та виходили в двір, почула крик тьоті ОСОБА_36 щось ніби «Рятуйте!» та побачила як її «шурпав» італієць «за барки», а вона як відштовхується. Попросила ОСОБА_39 допомогти. Син побіг перший, а вона за ним. Як прибігла, то побачила там тьотю ОСОБА_32 , тьотю ОСОБА_40 , тьотю ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ще якийсь чоловік був, вона та ОСОБА_15 . ОСОБА_9 й ОСОБА_15 дьоргали один одного - не били, а як шарпались. Не бачила, де взялась палка, просила ОСОБА_39 хоч не бити, але він вдарив один раз палкою по попі ОСОБА_25 . Куди поділась палка - не знає. У ОСОБА_11 на руках були сліди пальців. Вийшла ОСОБА_46 - дружина ОСОБА_25 , та вона попросила її забрати його. ОСОБА_9 ішов додому й знову перевернув те відро. То ОСОБА_46 забрала його додому. ОСОБА_15 ніколи перший ОСОБА_25 не чіпав.

2.8. Обвинувачений ОСОБА_5 спочатку повідомляв, що вину визнає частково, бо не спеціально вдарив ОСОБА_9 , а захищав бабусю, яку той бив. Цивільний позов не визнає повністю. Пробачення в потерпілого не просив і в судовому засіданні відмовився це зробити. Після дослідження всіх доказів повідомив суду, що вину визнає повністю, цивільний позов не визнає повністю, свідчення відмовився давати по ст. 63 Конституції України.

ІІІ. Інші докази, на які посилаються учасники, на підтвердження встановлених судом обставин кримінального правопорушення.

3.1. Заяву про вчинення кримінального правопорушення було прийнято у ОСОБА_9 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , який звернувся до поліції 23.08.2022 о 18:30 год. із нотаріально посвідченим перекладом заяви з італійської на українську та наданням медичних документів. Відомості в ЄРДР внесено 24.08.2022 о 08:40 год. і одразу розпочато розслідування кримінального правопорушення (а.с. 2-16, т.2).

3.2. Згідно медичної картки амбулаторного хворого 21.08.2022 о 09.15 год. ОСОБА_9 звернувся в травмпункт КНП «Дубенська міська лікарня» Дубенської міської ради і його стан було зафіксовано (а.с. 16, т.2).

3.3. Згідно висновку судово-медичної експертизи №122, що призначена згідно постанови дізнавача від 01.09.2022 і відбулась 01-02.09.2022, по факту спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , 1938 року народження, у нього виявлено тілесні ушкодження: підшкірні крововиливи лівої кисті, правого передпліччя та кисті, правої сідничної ділянки, живота, потиличної ділянки голови. Тілесні ушкодження виникли не менше ніж від шести травматичних впливів тупого (их) предмету (ів), могли утворитись від ударів руками та(чи) ногами, чи внаслідок дії інших тупих предметів без відображення їх властивостей (в тому числі внаслідок нанесення ударів палицею, головою тощо), загалом не характерні для утворення внаслідок падіння, можливо в термін, зазначений в постанові і які (як кожен в сукупності так і кожне окремо), згідно п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» (наказ №6 МОЗ України від 17.01.1995) відносяться до легких тілесних ушкоджень. Розташування виявлених у ОСОБА_9 ушкоджень на різних частинах тіла вказує на те, що взаємне розташування потерпілого та особи, яка наносила пошкодження, видозмінювалась та могло бути будь-яким. При цьому потерпілий міг знаходитись як в горизонтальному, так і у вертикальному положенні (а.с. 42-44, т.2).

3.4. Згідно протоколу слідчого експерименту від 22.09.2022 з участю потерпілого, статиста, перекладача, в присутності двох понятих, що проведено дізнавачем і відеозаписом до нього встановлено, що ОСОБА_9 показав на місці і розказав про обставини та механізм нанесення йому тілесних ушкоджень (а.с. 20-23, т.2).

3.5. Згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи №143/122, що призначена згідно постанови дізнавача від 23.09.2022 і відбулась 23.09.2022, по факту спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , 1938 року народження, додатково до вищезазначеного вказано, що: зазначений лікарями діагноз «травматичне пошкодження грудино-ключичного зчленування справа» не брався до уваги в зв`язку з не підтвердженням його рентгенологічно. Загалом локалізація та механізм виникнення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_9 може відповідати механізмові, на який він вказує під час проведення слідчих дій - шляхом нанесення ударів в зазначені ділянки: «… ОСОБА_11 відром кинула мені в спину, а саме відро влучило мені в ліве плече… В цей час вибіг ОСОБА_47 , який взяв палку (дерев`яну) з рук ОСОБА_42 та наніс нею один удар ззаду по голові та шиї… ОСОБА_48 наніс два удари палкою по руках, а потім наніс один удар палкою по правій ягодиці…» (а.с. 45-48, т.2).

3.6. Згідно протоколу огляду від 28.09.2022 відеозапису із запису з камер відео спостереження будинку АДРЕСА_4 , що надано за заявою ОСОБА_18 , яка з 21.10.2003 є дружиною ОСОБА_9 , встановлено:

-відеозапис розпочинається 20.08.2022 о 13:54:30 год. - чоловік в білій футболці та сірих шортах, яким є потерпілий ОСОБА_9 , рухається по бетонній доріжці біля будинку та збиває ногою металеве відро, яке знаходилось по ходу його руху та після чого продовжив рух вперед, але відразу повернувся до вхідних дверей будинку;

-20.08.2022 о 13:54:55 год. ОСОБА_9 знову пхнув ногою відро. В цей час до потерпілого підійшла невідома жінка, яка штовхнула його руками в живіт;

-20.08.2022 о 13:54:55 год. ОСОБА_9 штовхнув двома долонями в груди, яка після скоєного сіла на металеву сітку;

-20.08.2022 о 13:55:03 вищевказана жінка кинула металеве відро в потерпілого, який стояв на відстані близько 5 метрів задом до неї;

-20.08.2022 о 13:55:10 в сторону потерпілого підійшов невідомий чоловік, одягнутий у сіру футболку. Потерпілий ОСОБА_9 почав штурхатись з вищевказаною жінкою, а 20.08.2022 о 13:55:20 цей чоловік, тримаючи відро в правій руці, перебуваючи позаду потерпілого, обхвативши його за груди, повалив ОСОБА_9 на землю;

-20.08.2022 о 13:55:32 до вищевказаної невідомої жінки підійшла інша невідома жінка, одягнена в футболку жовтого кольору, та передала чоловіку, який перебував позаду потерпілого без верхнього одягу невідомий предмет, схожий на палицю та о 13:59:39 вказаний чоловік наніс палицею один удар в ділянку голови та шиї потерпілого, а також наніс удар по сідницях потерпілого. В цей час потерпілий ОСОБА_9 почав втікати та кричати. Точної кількості ударів палицею на відеозаписі не видно. Тоді потерпілий підбіг до вхідних дверей будинку та кричав, а з будинку вийшла невідома жінка в сукні синього кольору, з якою потерпілий почав спілкуватись та показувати пальцем. Відеозапис закінчується о 13:56:30.

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису, що є додатком до вищевказаного протоколу огляду і визнано речовим доказом згідно постанови дізнавача від 28.09.2022 встановлено, що подія зафіксована камерою спостереження будинку, в якому живуть потерпілий із дружиною, обвинувачений, а також свідки ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 (а.с. 15, 33-37 т.2).

3.7. Суд звертає увагу, що було задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 щодо допиту свідків захисту ОСОБА_53 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_54 , ОСОБА_52 , тому суд добре чув голоси людей, які давали безпосередні свідчення в залі суду, і голоси яких лунають з наданого запису камери відео спостереження: жінка з відром - голос дуже схожий на голос свідка ОСОБА_26 , жінка, яка передає предмет, схожий на палицю, - голос дуже схожий на голос свідка ОСОБА_50 , жінка в синій сукні - свідок ОСОБА_18 . Також під час проведення слідчого експерименту, впродовж усієї слідчої дії під відеозапис, незважаючи на присутність поліції, без кінця лунала нецензурна лайка в дворі на адресу ОСОБА_9 голосом, схожим на голос свідка ОСОБА_55 , що вказує на неадекватну поведінку і особливості сприйняття дійсності.

При виконанні ст. 290 КПК України від учасників заяв і зауважень не надійшло.

IV. Висновки суду щодо пред`явленого обвинувачення.

Отже, обвинувачений ОСОБА_5 визнає, що вчинив кримінальне правопорушення. Факт нанесення ОСОБА_5 ударів ОСОБА_9 у встановлений час та місці предметом, схожим на палку, підтверджується сукупністю досліджених судом матеріалів справи, та зафіксовано записом відеокамери, що на будинку поблизу місця події, де мешкають потерпілий і обвинувачений. Навіть свідки захисту, показання яких суд оцінює досить критично, оскільки вони не в повній мірі відповідають тому, що зафіксовано відеокамерою, вказують, що ОСОБА_5 наносив ОСОБА_9 удари. Так, показання свідка ОСОБА_26 в частині, що то вона «потерпіла» і її «рятували» очевидно спростовані наданим відеозаписом і такі показання свідка можливо пов`язані з індивідуальними особливостями світосприйняття особою, яка вже також у похилому віці, але в аспекті розгляду судом кримінального провадження не заслуговують на увагу. ОСОБА_56 , якій на момент події було 69 років, - теж особа похилого віку, яка вказує, що рятувала подругу ОСОБА_11 і себе, бо ОСОБА_9 їх на сітку кидав і нічого не говорила, а потім з відео встановлено, що ОСОБА_56 прийшла вже коли ОСОБА_9 розвернуся і пішов, вона ж взяла предмет, схожий на палку і спонукала криком обвинуваченого до активних дій. В подальшому ОСОБА_56 уточнила, що то вже як назад після події ОСОБА_9 повертався, то об сітку кинув, але і це не відповідає записам відео. Тобто, показання свідка ОСОБА_57 , щодо події спростовані записом камери відео спостереження. Свідок ОСОБА_58 є особою з інвалідністю ІІ групи та їй досить складно чітко формулювати свої думки в логічній послідовності, але з її показання виходить, що то ОСОБА_59 всіх бив одночасно: і ОСОБА_40 , і ОСОБА_32 , і ОСОБА_39 в один момент, чого насправді не було. І лише постійно повторює, що італійця треба виселити, тому суд не може об`єктивно відділити, де показання свідка ОСОБА_55 відповідають фактичним обставинам справи, а де ні, тож цілком їх до уваги не бере. Матір обвинуваченого свідок ОСОБА_60 вказує, що просила сина не бити ОСОБА_61 , але той наніс лише один удар «по попі» ОСОБА_9, що спростовано і відео, і показаннями інших свідків, та і кінцевою позицією самого обвинуваченого. Навіть в тому моменті, що свідок ОСОБА_60 дає показання, що свідок-дружина забрала після події ОСОБА_9 додому, - не відповідає зафіксованому на відео, адже потерпілий повернувся додому сам і з криками. Оскільки ОСОБА_60 матір обвинуваченого, яка зацікавлена в уникненні покарання або його пом`якшенні для сина, то суд її показання оцінює критично. А свідок ОСОБА_24 прямо сказала, що хоч вона події не бачила, але ОСОБА_5 просив її прийти в суд як свідка, щоб казала, що ОСОБА_25 вчиняє протизаконно.

В цій ситуації, суд звертає увагу, що усі свідки, окрім матері обвинуваченого та дружини потерпілого, є особами похилого віку та їх показання сприймаються з врахуванням цього фактору. В матеріалах наявний відеозапис безпосередньо події, що при збільшеномута уповільненому перегляді дає можливість об`єктивно встановити хронологію, послідовність і механізм. При цьому, показання потерпілого та свідка - його дружини узгоджуються з даними відеозапису. В підсумку, суд переконався, що майже всі свідки в тій чи іншій мірі приймали активну участь у події. Згідно судово-медичної експертизи, у ОСОБА_62 виявлено більше тілесних ушкоджень, але удари, що призвели до легких тілесних ушкоджень, про які вказано в обвинувальному акті і що розташовані на задній чи задньо-боковій поверхні тіла в ОСОБА_9 , наніс саме ОСОБА_5 і це суду доведено.

Те, що сам ОСОБА_5 називає це «захистом» іншої людини - також не заслуговує на увагу.

Розділ VIII КК України визначає обставини, що виключають кримінальну протиправність діяння. Серед них є необхідна оборона (ст. 36 КК України) та уявна оборона (ст. 37 КК України):

- необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади… Особа не підлягає кримінальній відповідальності, якщо через сильне душевне хвилювання, викликане суспільно небезпечним посяганням, вона не могла оцінити відповідність заподіяної нею шкоди небезпечності посягання чи обстановці захисту;

- уявною обороною визнаються дії, пов`язані із заподіянням шкоди за таких обставин, коли реального суспільно небезпечного посягання не було, і особа, неправильно оцінюючи дії потерпілого, лише помилково припускала наявність такого посягання. Уявна оборона виключає кримінальну відповідальність за заподіяну шкоду лише у випадках, коли обстановка, що склалася, давала особі достатні підстави вважати, що мало місце реальне посягання, і вона не усвідомлювала і не могла усвідомлювати помилковості свого припущення.

В ситуації, що мала місце в цій справі, в ОСОБА_5 відсутня обстановка необхідної чи уявної оборони інтересів іншої особи. Так, в протоколі огляду відеозапису ситуація зафіксована стримано, на відміну від того, що лунало під час перегляду відео: велика кількість нецензурної лайки від жінки з відром, яка буквально накинулась на ОСОБА_9 після випадку з його перевертанням, у тому числі почала штовхати його в нижню частину живота обома руками, поводила себе агресивно й таким чином, що явно не відповідає обстановці дріб`язкового побутового інциденту. На що ОСОБА_9 сильним рухом відкинув її від себе й жінка потрапила на металеву сітку позаду. Після чого ОСОБА_9 пішов далі стежкою від місця конфлікту в сторону дороги, але йому в спину полетіло металеве відро. На дорозі вже з усіх сторін потерпілого було оточено, з`явилась жінка, яка взяла предмет, схожий на палицю, з підвіконня і з криками: « ОСОБА_15 , дай йому! Дай!», - передала цей предмет, що опинився в руках чоловіку позаду ОСОБА_9 , який наніс удари. Тобто, якщо в цій ситуації і повинен був хтось оборонятись, то це потерпілий ОСОБА_9 , який і застосував фізичну силу у відповідь на агресію, що направлена була проти нього і в тій мірі, яка була достатня для припинення протиправного посягання. На цьому конфлікт мав бути вичерпано, адже потерпілий розвернувся й пішов. Але так не сталось і подальші події вже не носили характеру навіть гіпотетичної уявної оборони чи необхідної оборони свідка ОСОБА_26 , а переросли в розправу над потерпілим ОСОБА_9 , якому ОСОБА_5 з-заду наніс легкі тілесні ушкодження. Це ж підтверджується і кількістю нанесених ударів: не один, а яких було не менше чотирьох, що очевидно не узгоджується з версією захисту про уявну чи необхідну оборону, враховуючи що мова йде про 84 чоловіка, якого обступили та обмежили таким чином у можливості залишити місце події.

Вина ОСОБА_63 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України доводиться сукупністю зібраних досудовим розслідуванням, досліджених і проаналізованих судом доказів, а його початкову позицію щодо відсутності умислу, бо це був захист, суд розцінює критично як намагання уникнути кримінальної відповідальності.

За таких обставин, суд відповідно до загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, рівності перед законом та судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін тощо, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, в тому числі і щодо збирання, подання та оцінки доказів, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, робить висновок, що за результатами цього судового розгляду вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме: заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, - доведена, а тому він має бути покараний.

V. Щодо цивільного позову:

5.1. Короткий виклад позиції сторін.

Також у справі представником потерпілого в його інтересах заявлено цивільний позов, за яким просить стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 ( ОСОБА_9 ) моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 20000 грн., а також витрати за надання правової допомоги та за послуги перекладача (а.с. 71-80, 139-144 т.1).

Цивільний позивач і його представник просять задовольнити цивільний позов.

У судовому засіданні обвинувачений цивільний відповідач, якого підтримав захисник і відповідно представник цивільного відповідача, позов не визнав повністю.

5.2 Норми права, які застосував суд для вирішення цивільного позову.

Вирішуючи щодо позовних вимог, суд враховує, що за ч.5 ст. 127 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Таким чином, суд застосовує і положення ЦПК України. Зокрема, згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, суд звертає увагу, що цивільним позивачем надано суду докази, на підтвердження обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог. Цивільний відповідач заперечує проти позову, проте жодних доказів на підтвердження своїх заперечень суду не надав.

Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Стаття 21 Конституції України гарантує, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Стаття 26 Конституції України визначає, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

За ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності.

На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав .

Вимоги статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану... При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини

Згідно ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. За ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє позов.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 висловлено правову позицію у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони».

Вищезазначена постанова суду була ухвалена під час розгляду спору щодо інших цивільних правовідносин - за договором оренди землі. Проте суд використовує її в цій ситуації, щоб продемонструвати суть принципу добросовісності як стандарту поведінки, що сформульовано коротко і в доступній формі. Адже це має значення і при вирішенні цивільного позову в межах розгляду кримінального провадження, бо ілюструє, що суперечлива поведінка обвинуваченого не може розцінюватись як добросовісна. Суд звертає увагу, що обвинувачений визнає, що вчинив кримінальне правопорушення, завдав тілесних ушкоджень потерпілому і його захисник навіть просить врахувати каяття при призначенні міри покарання, але при цьому сам обвинувачений цивільний позов, в якому заявлена лише одна вимога - відшкодування завданих потерпілому збитків, - не визнає повністю. Така суперечлива поведінка ОСОБА_5 свідчить про його нещирість.

5.3. Фактичні обставини, встановлені судом, на додаток до вищезазначених.

5.3.1. Згідно копії запису лікаря в медичній картці від 02.12.2022 у ОСОБА_9 скарги на зниження слуху на обидва вуха. Захворювання пов`язує з травмою (ймовірно ЧМТ) 3 міс. тому. Зі слів - побиття. Діагноз: хронічна нейросенсорна глухуватість. Рекомендовано слухопротезування (а.с. 69, т.1).

5.3.2. ОСОБА_18 зверталась із заявою до начальника Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області від 06.07.2020, що в цей же день прийнята в поліції, з проханням прийняти міри до ОСОБА_5 , який, з її слів, не дає її сім`ї спокійно жити: 29.06.2020 він кинув цеглину в вікно, викликала поліцію. Зафіксувала цей факт, але відповіді не отримала. 01.07.2020 ОСОБА_5 прийшов до них в квартиру і в дверях накинувся з кулаками на чоловіка, розбороняла їх. Потім сам ОСОБА_5 викликав працівників поліції. Приїхали вони, прийшла його співмешканка і ще якийсь друг і при працівниках поліції обзивали чоловіка нецензурними словами, а працівники поліції не реагували (а.с. 70, т.1).

5.3.3. Згідно листа начальника Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області від 10.09.2020 №9229/208/01/3-2020, в період з 01.01.2020 до 09.09.2020 до відділу надходили повідомлення ОСОБА_18 : 05.01.2020 о 14:02 на стук, грюк з квартири, де живе ОСОБА_23 (складу адмінправопорушення не було); 29.06.2020 о 00:38, що виник конфлікт з сусідом за адресою АДРЕСА_7 ; 06.07.2020 вищезазначене повідомлення ОСОБА_18 , що просить прийняти міри до ОСОБА_5 (а.с. 71, т.1).

5.3.4. 04.03.2021 зареєстровано кримінальне провадження в ЄРДР №0000070 за ч.1 ст.125 КК України за заявою ОСОБА_9 , що 04.03.2021 близько 16.00 ОСОБА_5 наніс йому тілесні ушкодження (а.с. 72, т.1.).

5.3.5. Поліція повідомила ОСОБА_64 22.03.2021, що за заявами від 04.03.2021, 05.03.2021, 18.03.2021 ОСОБА_5 буде притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173 КУпАП (а.с. 73, т.1).

5.3.6. Згідно інформації поліції від 24.03.2021 за період з 18.08.2020 до 22.03.2021 ОСОБА_64 зверталась зі зверненнями щодо ОСОБА_5 9 разів: 18.08.2020, 18.09.2020, 29.09.2020, 03.12.2020, 08.12.2020, 11.12.2020, 28.01.2021, 01.03.2021, 04.03.2021 (а.с. 74, т.1).

5.3.7. До Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області 18.03.2021 надішла заява від представника ОСОБА_9 про вчинення відносно нього кримінального правопорушення ОСОБА_5 (а.с. 75-76, т.1). Ухвалою слідчого судді Дубенскього міськрайонного суду від 05.04.2021 було задоволено скаргу на невнесення відомостей в ЄРДР і зобов`язано Дубенський РВП ГУНП в Рівненській області внести відомості до ЄРДР за відповідною заявою (а.с. 77-78, т.1).

5.3.8. Між ОСОБА_9 як замовником та перекладачем ОСОБА_4 як виконавцем було укладено договір послуг з усного перекладу №27 від 21.09.2022 в рамках цього кримінального провадження, згідно акту виконаних робіт від 12.06.2023 замовник сплачує 10000 грн. без ПДВ (а.с. 67-68, 81-82, 143 т.1).

5.3.9. Між ОСОБА_9 , в інтересах якого діє ОСОБА_18 , як клієнтом, та адвокатом ОСОБА_8 укладено договір №55-10/22 про надання правової допомоги в цьому кримінальному провадженні і узгоджено гонорар в розмірі 6700 грн., що сплачено згідно квитанції до прибуткового касового ордера №22 від 17.10.2022 (а.с. 142, т.1).

5.4. Мотивована оцінка і висновки суду щодо цивільного позову та розподілу судових витрат.

Враховуючи, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення доведена суду наданими і дослідженими доказами, про що детально зазначено вище, то суд погоджується, що потерпілому ОСОБА_9 було завдано моральну шкоду обвинуваченим ОСОБА_65 . Розмір цієї шкоди суд вважає співмірним, адже сторона позивача довела свою позицію суду, а сторона відповідача - ні. Враховуючи ситуацію, 20 тис. грн. - це достатній розмір сатисфакції чоловіку глибоко похилого віку, якого було побито досить молодим обвинуваченим на вулиці в оточенні чисельних сусідів і на їх очах, і який мусив в подальшому захищати свої права, порушуючи кримінальне провадження приватного обвинувачення. Обвинувачений, хоч і визнав себе винним вже після дослідження всіх доказів судом, проте і пробачення не попросив.

Версію позивача про зниження слуху як наслідку удару палкою по потилиці, нанесеному відповідачем 20.08.2020, підтверджує свідок-дружина, яка вказує, що проблеми зі слухом почались після події, що розглядається в цій справі, сам потерпілий і відповідний медичний документ, що було видано з його слів за кілька місяців після події. Але суд враховує, що показання надані зацікавленими особами і з їх слів. Об`єктивні медичні дані щодо слуху людини до і після події, відповідний висновок судово-медичного експерта стороною позивача не надано, тому прямий безпосередньо причинний-наслідковий зв`язок між ударом і зниженням слуху суду не доведено і в цій частині суд погоджується з представником відповідача.

Проте, чи знизився у ОСОБА_9 слух саме внаслідок того, що йому ОСОБА_5 серед інших ударів наніс і удар палицею по потилиці, як про це стверджує сторона позивача, чи причиною цьому став вік людини, як заперечує сторона відповідача, - насправді для правильного вирішення справи значення не має і суд не покладає його в основу прийняття рішення. Сам факт нанесенні тілесних ушкоджень обвинуваченим в той спосіб, про який суд зазначив вище, а також необхідність захищати порушені права і порушений життєвий уклад тривалий час у потерпілого, суд вважає достатнім фактором для стягнення морального відшкодування в заявленому розмірі, що очевидно не призводить до збагачення потерпілого, а носить лише характер компенсації і відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Також у предмет доказування в цивільному процесі входить необґрунтованість судових витрат, якщо цивільний відповідач уважає їх завищеними, проте і в цій частині на обґрунтування заперечень доказів суду не надано. Заперечення проти витрат, що потерпілий мав право скористатись послугами перекладача за рахунок Державного бюджету України, бо таке право йому надано п.9 ч.1 ст. 56 КПК України і що міг залучити безоплатно правника, - не заслуговують на увагу. Надане право отримати перекладача не означає обов`язку потерпілого звертатись до слідчого та просити знайти йому перекладача за рахунок держави, бо навіть для цього необхідно якось порозумітись учасникам. Вказане підтверджується і тим фактом, що рукописна заява ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення була подана з нотаріально посвідченим перекладом з італійської на українську мову. Цей же висновок суду узгоджується із загальними принципами кримінального та цивільного процесу, зокрема диспозитивності, змагальності, свободи договору, добросовісності, поваги до людської гідності та ін. Потерпілий, який вважає, що його право порушене і йому завдані збитки кримінальним правопорушенням, вправі або звернутись до суду з цивільним позовом, що розглядатиметься в межах кримінального провадження, або після вирішення судової кримінальної справи вже в межах цивільного процесу з окремим позовом. І в другому з наведених випадків, тобто вирішення цивільної справи окремо від кримінальної, держава не надає за свій рахунок послуг перекладача для іноземного громадянина - все це має забезпечити собі сам цивільний позивач і в подальшому, в разі задоволення позову, відповідні витрати покладаються саме на відповідача. Людина вільна розпоряджатись своїми правами на власний розсуд і так як вона вважає за найкраще в ситуації, коли хоче захистити власне порушене право. Очевидно, що сам факт реалізації потерпілим своїх прав у той спосіб, який він вважає найефективнішим, не може звільняти від сплати понесених судових витрат особу відповідача, в випадку доведеності обґрунтованості позовних вимог. Крім того, послуги захисника, яким може бути лише професійний адвокат, за рахунок держави надаються обвинуваченому, а не потерпілому. Кримінальний процесуальний кодекс України не містить положень, які би зобов`язували орган досудового розслідування чи суд призначити потерпілому його представника.

Стороною позивача суду надані на підтвердження понесених витрат письмові докази. Суд вирішив задовольнити цивільний позов.

Згідно п.1-2 ч.3 ст. 133 ЦПК України до судових витрат, що пов`язані з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням перекладачів. За п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, яка визначає розподіл судових витрат між сторонами, ці витрати в разі задоволення позову покладаються на відповідача. Як і за ч.1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 по справі №826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Стороною позивача подано докази, які повною мірою підтверджують розмір понесених ним судових витрат, а стороною відповідача не подано докази на їх спростування, хоч суд надав достатньо часу стороні для реалізації прав. Розмір судових витрат не завищений. Розмір гонорару визначається як за погодженням адвоката з клієнтом, так і перекладача з клієнтом, а суд не втручається в ці правовідносини, окрім випадку, коли протилежна сторона доведе не співмірність витрат, чого в цій справі немає. Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає загальному принципу свободи договору.

Таким чином, враховуючи все вищезазначене, цивільний позов згідно ч.2 ст. 127, ч.1 ст. 129 КПК України, ч.1 ст.1167 ЦК України суд задовольняє, а також стягує понесені та документально підтвердженні витрати з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 .

VI. Щодо призначення покарання.

При призначенні обвинуваченому покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує: ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є кримінальним проступком; дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Суд враховує, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, востаннє засуджений 03.11.2014 Дубенським міськрайонним судом Рівненської області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до покарання в виді 3 років та 2 місяців позбавлення волі, якому зараховано згідно ч.5 ст. 72 КК України період попереднього ув`язнення з розрахунку день за два, а 17.10.2017 звільнений з виправної колонії по відбуттю строку покарання і повернувся проживати в м.Дубно (а.с. 50-51, 54, 59-69 т.2).

ОСОБА_5 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності та станом на момент вчинення кримінального правопорушення 20.08.2022 перебував під адміністративним наглядом згідно Закону України «Про адміністративний нагляд за особами звільненими з місць позбавлення волі». Так, згідно постанови Дубенського міськрайонного суду Рівненської від 11.11.2021 після звільнення за час проживання в м. Дубно ОСОБА_5 систематично вчиняє адміністративні правопорушення та був притягнутий до адміністративної відповідальності: 1)28.03.2021 за ч.2 ст. 126 КУпАП (керував транспортним засобом без такого права), 2)03.06.2021 за ч.1 ст. 127 КУпАП (порушення ПДР України пішоходом), 3)01.07.2021 за ч.1 ст. 175-1 КУпАП (куріння тютюнових виробів у громадському місці), 4)03.08.2021 за ст. 173 КУпАП (дрібне хуліганство), з наданих поліцією матеріалів суд встановив, що ОСОБА_5 дійсно звертався із заявою на адресу сусіда ОСОБА_9 , з яким має конфлікт: 1) 09.03.2021 - із сусідом працівниками поліції проведено профілактичну бесіду, 2) 05.07.2021 ОСОБА_5 просив його заяву про бійку із сусідом не розглядати, так як вони порозумілись, 3) 17.09.2021 ОСОБА_5 повідомив, що сусід погрожував підірвати будинок, за результатами виїзду працівників поліції на самого ОСОБА_5 складено протокол за неправдивий виклик працівників поліції. Постановою від 11.11.2021 ОСОБА_5 встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік (а.с. 70, т.2).

Також як на характеризуючу особу ОСОБА_5 обставину вказує наступне: вже під час розгляду цієї справи судом, засідання в якій було перенесено через погане самопочуття обвинуваченого, останній після засідання розбив вікно в квартирі потерпілого в присутності поліцейських, які вгамовували ОСОБА_5 . Згідно постанови Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 19.06.2023 ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП у виді 13 діб адміністративного арешту. Так, 13.06.2023 о 21 год 44 хв в АДРЕСА_4 , ОСОБА_5 вчинив дрібне хуліганство, а саме: нецензурно лаявся, образливо чіплявся до працівника поліції ОСОБА_66 , після чого розбив скло у квартирі на АДРЕСА_3 та завдав матеріальних збитків постраждалій ОСОБА_18 (свідок і дружина потерпілого) і вчинив дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян. ОСОБА_5 розбив вікно квартири, в якій проживають ОСОБА_9 та ОСОБА_18 , у той момент, коли на місці правопорушення вже перебували працівники поліції, які намагалися розібратися у ситуації за викликом з квартири, вікно в якій в подальшому ОСОБА_5 і розбив. При цьому, він перебував у стані з явними ознаками сп`яніння і його поведінка зафіксована на відповідному відеозаписі, є очевидно неадекватною та такою, що не відповідає обстановці. Вікно розбив демонстративно, у присутності представників влади, не реагуючи на зауваження, що якраз і є хуліганськими діями і свідчить про явну зневагу до встановлених суспільством правил співжиття і поведінки (а.с. 149-150, т.1).

ОСОБА_5 не перебуває на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра, не працює, не одружений, має двох дітей, зареєстрований один і скарг на нього від сусідів до ТОВ «Житловик-Дубно» не надходило, але надходили неодноразово від сусідів ОСОБА_18 та ОСОБА_9 до поліції (а.с. 76-78, т.1, 53-57, т.2).

Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 - відсутні. Хоч захисник просить врахувати щире каяття ОСОБА_5 при призначенні покарання і застосувати штраф, проте визнання вини не означає щирого каяття. Сам ОСОБА_5 не говорить про розкаяння, не робить належних висновків, за свій вчинок пробачення не попросив і не доклав жодних зусиль, щоб виправити ситуацію, а, навпаки, під час розгляду кримінального провадження ще й розбив вікно в квартирі, де живе потерпілий. Як і неможливо врахувати пом`якшуючою обставиною вчинення кримінального правопорушення внаслідок неправомірної поведінки потерпілого, як про це клопоче захист, оскільки судовим розглядом встановлено, що в день події 20.08.2022 ОСОБА_9 відносно ОСОБА_5 будь-яких неправомірних дій не вчиняв. З дослідженого відеозапису з камери спостереження з`ясовано, що жінка, яку ніби-то захищав ОСОБА_5 , першою накинулась на ОСОБА_9 з чисельною нецензурною лайкою і штовхнула його руками в живіт (там теж є тілесні ушкодження згідно висновку експерта, але проти неї потерпілим заява не подавалась і кримінальне провадження в приватному обвинуваченні ініційовано не було), бо він зачепив відро, після чого той відштовхнув її на металеву сітку і пішов далі. На цьому сусідський конфлікт, що розпочався через не варту уваги дрібницю, міг бути вичерпаний, але цього не сталось, і, зрештою, обвинувачений наніс удари чоловіку глибоко похилого віку. Таким чином, в справі наявна обтяжуюча покарання обставина, - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, адже потерпілому на момент події було вже 84 роки.

Вирішуючи питання щодо міри покарання, беручи до уваги вказані вище обставини в їх сукупності, суд не вважає за можливе застосувати до ОСОБА_5 , який має непогашену судимість за два корисливі злочини і не працює, покарання в виді грошового стягнення штрафу чи виправних робіт, що відбуваються за місцем роботи. Суд робить висновок, що ОСОБА_5 необхідно призначити покарання згідно санкції ч.1 ст.125 КК України в виді громадських робіт на максимальній межі цього виду покарання. Саме безоплатні суспільно корисні роботи в випадку ОСОБА_5 є найбільш ефективним стягненням, це є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення, що відповідає меті покарання, визначеній ст.50 КК України. Одночасно суд роз`яснює ОСОБА_5 , що згідно ч.2 ст. 389 КК України ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт тягне за собою кримінальну відповідальність: кримінальне правопорушення карається арештом на строк до шести місяців або обмеженням волі на строк до трьох років.

Запобіжний захід ОСОБА_5 не застосовувався, витрати за проведення судової експертизи відсутні. Долю речових доказів вирішити згідно ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.100, 127-129, 366-371, 373-376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і призначити покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт.

Цивільний позов задовольнити: стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 ( ОСОБА_9 ) моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень, витрати за надання правової допомоги в розмірі 6700 (шість тисяч сімсот) гривень та витрати за надання послуг перекладача в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.

Речовий доказ: DVD-R- диск із відеозаписом камери спостереження будинку на АДРЕСА_4 , - залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подано апеляцію до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Дубенський міськрайонний суд з підстав, передбачених ст. 394 КПК України. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Прокурору, представнику потерпілого, обвинуваченому та його захиснику повний текст вироку вручається в день проголошення його резолютивної частини в умовах дії воєнного стану згідно ч.15 ст. 615 КПК України.

Цивільний позивач: ОСОБА_9 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин Італійської республіки, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_8 , паспорт НОМЕР_1 , 5616, виданий 29.06.2016, РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник цивільного позивача: адвокат ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3

Цивільний відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_9 , проживає за адресою: АДРЕСА_10 , паспорт НОМЕР_3 , 5616, виданий 22.01.2019, РНОКПП НОМЕР_4 .

Представник цивільного відповідача: адвокат ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5

Суддя: ОСОБА_1