ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 640/9334/19 Номер провадження 11-кп/814/400/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисника законного представника обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000121 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, неодружений, непрацюючий, несудимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.1 ст.122 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 та ст.104 КК України ОСОБА_9 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу.

Постановлено стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_10 майнову шкоду в сумі 2880 грн та 10000 грн моральної шкоди.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_9 визнаний винуватим у тому, що він 09 січня 2019 року близько 23 год. 30 хв., перебуваючи у підсобному приміщенні на третьому поверсі гуртожитку №5 Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» (НТУ ХПІ) за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 79/5, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків умисно завдав потерпілому ОСОБА_10 один удар кулаком правої руки в область лівої нижньої щелепи, внаслідок чого заподіяв йому тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості у вигляді косого перелому лівого суглобового виростку нижньої щелепи без зміщення.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду першої інстанції та визнати ОСОБА_9 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

При цьому зазначає про недопустимість показань свідка ОСОБА_11 , оскільки він був понятим під час проведення слідчого експерименту із потерпілим, проте в судовому засіданні був допитаний як свідок не слідчого дії, а по суті провадження.

Стверджує про зацікавленість цього свідка, оскільки він є товаришем потерпілого, а з обвинуваченим у нього склалися неприязні відносини.

У зв`язку з наведеними обставинами вважає недопустимим доказом протокол слідчого експерименту з потерпілим, а також висновок судово-медичної експертизи, складений на підставі даних, отриманих під час цієї слідчої дії.

Ставить під сумнів достовірність висновку судово-медичної експертизи щодо виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень з огляду на наявність у нього травми руки, відомості щодо якої у висновку експерта не відображені.

Вважає неналежним доказом відеозапис з камер спостереження гуртожитку від 09 січня 2019 року, оскільки він не містить даних, що підтверджують винуватість ОСОБА_9 .

Зазначає, що суд першої інстанції, стверджуючи у вироку про те, що потерпілий був тверезим, залишив поза увагою дані рапорту чергового відділу поліції від 10 січня 2019 року, за змістом якого серед ознак діагнозу потерпілого зазначено «алкоголь».

Наголошує, що показання усіх свідків, якими суд обґрунтовує доведеність вини ОСОБА_9 , є показаннями з чужих слів і жоден зі свідків не бачив події кримінального правопорушення.

Стверджує, що заява потерпілого від 09 січня 2019 року, витяг з ЄРДР, а також рапорт чергового від 10 січня 2019 року не можуть бути доказами вчинення кримінального правопорушення.

Вказує про недоведеність розміру заподіяної шкоди у кримінальному провадженні, оскільки наявні чеки не дають змоги встановити, що ліки були придбані для лікування саме потерпілого.

Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, його захисника та законного представника на підтримання доводів поданої апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість судового рішення, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин підтверджується сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом.

При цьому суд першої інстанції, виконуючи приписи ст.94 КПК України, ретельно перевірив зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_9 пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку.

Суд навів переконливі аргументи на обґрунтування своїх висновків, тому колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги про недоведеність винуватості ОСОБА_9 та недопустимість певних доказів такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження і вимогах закону з огляду на таке.

Факт перебування ОСОБА_9 09 січня 2019 року близько півночі на одинці з потерпілим у підсобному приміщенні гуртожитку, після чого останній повідомив про його побиття, а також наявність між ними конфлікту з приводу паління в туалеті, ніким із учасників провадження не оспорюється.

Водночас, суд обґрунтовано узяв до уваги показання потерпілого ОСОБА_10 , який був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, а самі показання є стабільними, логічними, послідовними та узгоджуються з іншими доказами по справі.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий підтвердив, що у нього виникла словесна перепалка з обвинуваченим, бо у туалеті гуртожитку було напалено, після чого вони вдвох з ОСОБА_9 зайшли в підсобне приміщення, де той наніс йому удар кулаком в щелепу з лівої сторони.

Після цього потерпілий пішов до своєї кімнати, викликав поліцію та швидку допомогу і його забрали до лікарні, де зробили рентген та наклали шви.

Такі показання потерпілого підтверджуються даними протоколу проведеного з ним слідчого експерименту та висновком судового експерта, який встановив наявність у ОСОБА_10 закритої травми нижньої щелепи у вигляді косого перелому лівого суглобового виростку без зміщення, яка утворилася від ударної травматичної дії тупого твердого предмету.

При цьому судовий експерт зазначив, що показання ОСОБА_10 в цілому не суперечать наявним судово-медичним даним в частині способу спричинення та механізму утворення встановлених у нього тілесних ушкоджень, можливість утворення яких в умовах однократного падіння потерпілого на площину («з висоти власного зросту») малоймовірна.

Також ці докази узгоджуються з показаннями в судовому засіданні свідків: ОСОБА_12 (якому ввечері 09 січня 2019 року подзвонив ОСОБА_9 та повідомив, що він когось побив і просив допомогти уникнути відповідальності); ОСОБА_13 (який пояснив, що того вечора в гуртожитку виник конфлікт, під час якого ОСОБА_10 запропонував ОСОБА_9 поговорити, після чого через деякий час побачив у потерпілого почервоніння з лівої сторони обличчя, а він пояснив, що ОСОБА_9 вдарив його кулаком); ОСОБА_11 (який увечері 09 січня 2019 року побачив ОСОБА_10 з тілесними ушкодженнями на обличчі і той сказав, що його вдарив ОСОБА_9 ); ОСОБА_14 голови студентської ради НТУ «ХПІ» (який підтвердив, що 09 січня 2019 року близько 23 год. до нього в кімнату зайшов ОСОБА_9 та сказав, що розбив челюсті хлопцю).

Більше того, наведені показання потерпілого та свідків щодо обставин події підтверджуються даними відеозапису з камери спостереження, розташованої у коридорі гуртожитку, в полі зору якої знаходиться вхід до підсобного приміщення.

Доводи захисника про недопустимість показань свідка ОСОБА_11 , оскільки він був понятим під час слідчого експерименту із потерпілим, проте в судовому засіданні допитаний як свідок не слідчого дії, а по суті провадження, є неприйнятними.

Метою слідчого експерименту за змістом ч.1 ст.240 КПК України є перевірка і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Саме з метою перевірки і уточнення відомостей прокурор, слідчий має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, експериментального відтворення моделі об`єктивної реальності для того, щоб переконатись у ймовірності версії, побудованої на вже наявних відомостях.

Дійсно свідок ОСОБА_11 був залучений понятим під час проведення слідчого експерименту за участю потерпілого, під час якого той відтворив обстановку та обставини вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим у підсобному приміщенні гуртожитку НТУ «ХПІ», вказавши на місце, де вони знаходилися, а також як ОСОБА_9 наніс йому удар кулаком у ліву частину обличчя.

Згідно усталеної судової практики участь понятих є гарантією правильного безпосереднього сприйняття під час провадження слідчих дій обставин та фактів, що мають значення для кримінального провадження, їх належного фіксування в процесуальних документах. Свідчення понятого базуються на обставинах, свідком яких він був. Понятого необхідно розглядати як незаінтересованого суб`єкта пізнавальної діяльності, який посвідчує власним підписом об`єктивність результату проведення слідчих дій.

Як видно з протоколу, поняті, в тому числі і ОСОБА_11 , засвідчили своїми підписами проведення слідчого експерименту 17 січня 2019 року без будь-яких застережень чи зауважень.

Допит ОСОБА_11 у якості свідка проведено судом з дотриманням положень ст.352 КПК України, оскільки він давав показання під присягою, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань.

Жодних об`єктивних даних вважати показання ОСОБА_11 недостовірними у суду не було і додатково захисником в апеляційній скарзі таких підстав не наведено.

Таким чином, колегія судді не вважає допит цього свідка судом першої інстанції по суті обвинувачення істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки його свідчення в якості понятого також базуються на обставинах, свідком яких він був, а тому його показання обґрунтовано покладено в основу обвинувального вироку, що не суперечить вимогам закону.

У зв`язку з наведеними обставинами відсутні підстави вважати недопустимими доказами протокол слідчого експерименту з потерпілим та висновок судово-медичної експертизи, складений на підставі даних, отриманих під час цієї слідчої дії.

Необґрунтовано ставить захисник під сумнів і достовірність висновку судово-медичної експертизи щодо виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень.

Відповідно до ч.1 ст.101 КПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Як видно з висновку судово-медичної експертизи №09-60/2019, він відповідає вимогам ст.102 КПК України, дослідження проведені експертом у передбачений законом спосіб, а саме на підставі ухвали слідчого судді за клопотанням слідчого, експерт попереджений про кримінальну відповідальність за ст.384, ст.385 КК України за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причини від виконання покладених на них обов`язків.

При цьому допитана в судому засіданні експерт ОСОБА_15 підтвердила, що нею було особисто оглянуто потерпілого, досліджено всю представлену медичну документацію, яка описана у висновку, зафіксовано у ОСОБА_10 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості у вигляді косого перелому лівого суглобового виростку нижньої щелепи без зміщення за питаннями, поставленими для вирішення експертом.

Об`єктивних даних, які б ставили під сумнів висновок судово-медичного експерта, колегією суддів не встановлено.

Непереконливими є і доводи захисника, що показання усіх свідків, якими суд обґрунтовує доведеність вини ОСОБА_9 , є показаннями з чужих слів.

Відповідно до ч.1 ст.97 КПК України показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи.

Для визначення того, чи є показання, в яких передаються висловлювання іншої особи, показаннями із чужих слів у розумінні ст.97 КПК України, необхідно встановити, чи надаються або використовуються ці висловлювання іншої особи для доведення існування того факту, про який стверджується в цьому переданому висловлюванні.

Показання, які містять висловлювання іншої особи, надані з метою доведення того, що інша особа висловилася саме так за певних обставин, не можуть вважатися показаннями із чужих слів відповідно до ст.97 КПК України, оскільки у такому разі вони є повідомленням про факт висловлювання, який свідок безпосередньо спостерігав.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 дійсно не бачили як обвинувачений наносив удар потерпілому, проте про обставини вчинення злочину ці свідки дізналися зі слів ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , тобто вони особисто сприймали їх безпосередні висловлювання щодо обставин події.

Зазначення у рапорті чергового відділу поліції від 10 січня 2019 року серед ознак діагнозу потерпілого слова «алкоголь» вочевидь не спростовує висновків суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину.

Оцінивши докази в їх сукупності, місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_9 та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.122 КК України, оскільки він спричинив потерпілому умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обираючи міру покарання, місцевий суд дотримався вимог ст.65, ст.50, ст.75 та ст.104 КК України.

При вирішенні питання про розмір відшкодування майнової та моральної шкоди, суд першої інстанції, всупереч доводам апеляційної скарги, правильно оцінив докази на обґрунтування позовних вимог, врахував конкретні обставини і наслідки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, встановив розмір майнової шкоди, характер і глибину моральних страждань потерпілого, інші негативні впливи внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень, .

При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції правильно виходив із засад розумності виваженості та справедливості та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення зазначених у вироку сум, з чим погоджується і колегія суддів.

При цьому місцевий суд належним чином мотивував своє рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути провадження і ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2021 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції безпосередньо до суду касаційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4