Справа № 462/2973/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/173/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 000291 за апеляційною скаргою прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 24.01.2023 року у кримінальному провадженні № 0000291 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Червоноград, Львівської області, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судженого,

обвинуваченогоу вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2,3 ст.307 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

встановила:

Прокурор подав апеляційну скаргу на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 24.01.2023 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2,3 ст. 307 КК України та обрано покарання:

- за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України 4 роки позбавлення волі, без конфіскації майна;

- за ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України 6 років позбавлення волі, без конфіскації майна.

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим обрано остаточне покарання ОСОБА_7 6 років позбавлення волі, без конфіскації майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахується з моменту фактичного затримання з 08 травня 2022 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 - залишено у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Заходи забезпечення кримінального провадження, вжиті ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12 травня 2022 року, - скасувати.

Вирішено питання з речовими доказами в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Ухвалити новий вирок, яким:

- визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 307 КК України 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч. 3 ст. 307 КК України 9 років позбавлення воліз конфіскацією майна.

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим обрати остаточне покарання ОСОБА_7 - 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, апелянт вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.69 КК України, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Апелянт покликається на те, що суд першої інстанції обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , врахував характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, який є особливо тяжким злочином, його наслідки, мотиви скоєння злочину, а саме: скоєння злочину з метою особистого збагачення, особу обвинуваченого, який є молодого віку, раніше не суджений, позитивно характеризується за місцем проживання, місцями навчання, є членом Церкви Християн Віри Євангельської, має розлади здоров`я, а також те, що обвинувачений визнав свою винність у скоєному злочині, активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся, що є обставинами, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, які обтяжують покарання - відсутні тому суд вважав, що покарання обвинуваченому слід обрати на підставі ст. 69 КК України.

Окрім цього, суд, врахувавши щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання, не мотивував належним чином, у яких саме діях виражалось відповідне ставлення ОСОБА_7 до скоєного. Щире каяття повинно ґрунтуватись на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, бажанні виправити ситуацію, що склалася. Усі ці обставини є пом`якшуючими, однак їх не можна віднести до таких, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Водночас, суд першої інстанції, приймаючи зазначене рішення, не дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального законів, не врахував у повній мірі і не надав об`єктивної та всебічної оцінки всім обставинам, які мають значення для призначення особі покарання, а саме ступеню тяжкості, обставинам вчинення злочину і даним про особу обвинуваченого, належних і достатніх мотивів застосування ст. 69 КК України не навів. Суд не розмежував і не вказав, які саме обставини справи і дані про особу є такими, що пом`якшують покарання, а які з них такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а відтак рішення про застосування ст. 69 КК України не можна вважати обґрунтованим та вмотивованим.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання з метою збуту наркотичних засобів, у невстановлений органом досудового розслідування час та спосіб, але не пізніше 08 травня 2022 року, отримав (придбав) наркотичний засіб канабіс, який розфасував у три поліетиленові пакети, які зберігав при собі з метою подальшого збуту.

В подальшому, ОСОБА_7 , 08 травня 2022 року, близько 15:30 год., перебуваючи в смт. Рудно-Львів по вул. Володимира Великого, поруч із будинком №3Б, маючи умисел на незаконне зберігання з метою збуту наркотичного засобу канабіс, був зупинений працівниками поліції, та в нього при собі було виявлено три поліетиленові пакети, в яких знаходився наркотичний засіб канабіс, загальною масою 1 240, 28 грам.

Окрім цього, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання, зберігання з метою збуту наркотичних засобів та психотропних речовин, у невстановлений органом досудового розслідування час та спосіб, але не пізніше 08 травня 2022 року, отримав (придбав) психотропні речовини та наркотичні засоби, які розфасував у: три прозорі поліетиленові пакети, в які помістив 35 згортків обмотаних ізоляційною стрічкою білого, синього та зеленого кольорів в яких знаходився особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, загальною масою 51, 07 грам; один прозорий поліетиленовий зіп-пакет із 7 згортками обмотаними ізоляційною стрічкою червоного кольору в середині із психотропною речовиною амфетаміном, загальною масою 8, 6682 грам; один стакан з-під йогурту в середині із 47 гіпсовими формами із вмістом в них зіп-пакетів обмотаних ізоляційною стрічкою в середині із психотропною речовиною амфетаміном, загальною масою 9, 2807 грам, які в сукупності складають 17, 9489 грам, що є особливо великим розміром амфетаміну, згідно з наказом міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу; один прозорий поліетиленовий зіппакет в середині із 70 таблетками, які містять особливо небезпечну психотропну речовину 3,4 метилендіоксиметамфетамін (МДМА) загальною масою 13, 8986 грам; один прозорий поліетиленовий зіппакет в середині із особливо небезпечною речовиною ЛСД, з метою подальшого збуту, а також речі, за допомогою яких ОСОБА_7 здійснював розфасування та упакування наркотичних засобів, які останній зберігав за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 .

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 про задоволення апеляційної скарги, міркування захисника обвинуваченого ОСОБА_9 , підтримане обвинуваченим ОСОБА_7 , які просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, перевірені документи та докази, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченому ОСОБА_7 , обрано покарання в межах санкції статі обвинувачення, метою якого є запобігання подальшого вчинення кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень передбачених: ч. 2 ст. 307 КК України, оскільки він вчинив незаконне придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів, у великих розмірах та за ч. 3 ст. 307 КК України, оскільки він вчинив незаконне придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів, особливо небезпечних психотропних речовин, в особливо великих розмірах.

При цьому судом першої інстанції, при обранні виду і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , було враховано характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, який є особливо тяжким злочином, його наслідки, мотиви скоєння злочину, а саме: скоєння злочину з метою особистого збагачення, особу обвинуваченого, який є молодого віку, раніше не суджений, позитивно характеризується за місцем проживання, місцями навчання, є членом Церкви Християн Віри Євангельської, має розлади здоров`я, а також те, що обвинувачений визнав свою винність у скоєному злочині, активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся, що є обставинами, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, які обтяжують покарання відсутні, а тому, суд вважав, що покарання обвинуваченому слід обрати на підставі ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі встановленої санкцією ч. 2 ст. 307 та ч. 3 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі, без конфіскації майна, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 , яке є неможливим без ізоляції від суспільства, а також з метою попередження нових злочинів та на переконання суду саме таке покарання відповідатиме гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують покарання. Дотримання цих вимог з приводу загальних засад призначення покарання необхідне, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Суддею першої інстанції призначено обвинуваченому покарання в межах санкцій статей обвинувачення нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті 307 ч.2, 3 КК України особливої частини КК.

Дане покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, підстав для його пом`якшення колегія суддів не вбачає.

На думку колегії суддів таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Обираючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції виходив не тільки із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, а й з надання можливості засудженому виправитись та запобігти вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Апеляційні доводи прокурора не спростовують встановлені в суді першої інстанції фактичні обставини справи та обґрунтування щодо призначеної обвинуваченому міри покарання. Вагомих підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більшої міри покарання в суді апеляційної інстанції, не встановлено.

У зв`язку із зазначеним та обставинами встановленими в суді першої інстанції колегія суддів не вбачає підстав вважати призначене ОСОБА_7 покарання явно несправедливим через його м`якість.

Доводи поданої апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Покликання прокурора про те, що судом першої інстанції необгрунтовано враховані пом`якшуючі обставини і для застосування ст. 69 КК України і як такі, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення є голослівними, оскільки судом детально перевірені обставини справи та їм дана належна правова оцінка, як і даним про особу обвинуваченого.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним й обґрунтованим, призначене покарання відповідає особі обвинуваченого, відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст.ст. 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 24.01.2023 року у кримінальному провадженні № 0000291 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2,3 ст.307 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою - в той же строк з моменту отримання копії рішення.

Головуючий:

Судді: