Житомирський апеляційний суд
Справа №285/4804/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (дистанційно),

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали контрольного провадження № 285/4804/21 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19 квітня 2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, до 17 червня 2023 року,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати йому більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою без повного та всебічного з`ясування обставин справи. Посилається на відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та недоведеність прокурором їх існування. Зазначає, що з 2016 року він не ухилявся від явки до суду та не переховувався, а перебував на лікуванні в м.Київі. Вказує, що судом першої інстанції порушено його право на захист, оскільки його не було завчасно повідомлено про розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, і оскаржувану ухвалу було постановлено без участі захисника.

В ухвалі суду зазначено, що у провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів, оскільки строк дії запобіжного заходу спливає, а ризики, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу не зникли і існують на даний час, тому до нього не може бути застосовано іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.

Враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, ризики, які зазначені в клопотанні прокурора не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №285/4804/21, в провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Ухвалою цього ж суду від 30.11.2022 року, в зв`язку з систематичною неявкою в судові засідання обвинуваченого ОСОБА_7 , відсутністю його за місцем проживання та перебування, останнього було оголошено в розшук (а.п.47-48).

Згідно протоколу затримання (а.п.51-52), ОСОБА_7 було затримано на виконання цієї ухвали 26.02.2023 року в м.Києві.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27.02.2023 року обвинуваченому ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 27.04.2023 року (а.п.57-58).

19.04.2023 року в підготовчому судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спливає, а ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися та продовжують існувати.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу.

Зокрема, ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Приймаючи рішення про задоволення вказаного клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку апеляційного суду, судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 176-178, 196, 331 КПК України.

Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Так, судом першої інстанції було враховано, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років.

Також судом враховано, що ОСОБА_7 офіційних джерел доходів не має, дані про стан його здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, характеристику обвинуваченого, те що він перебував у розшуку, а також наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема те, що перебуваючи на волі, під загрозою можливого покарання, обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою.

Вказані обставини підтвердив прокурор і при апеляційному розгляді справи.

Враховуючи зазначене та доведеність прокурором неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про недоведеність наявності зазначених ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину та перебував у розшуку в цьому кримінальному провадженні, а тому під тяжкістю можливого покарання може переховуватися від суду у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Вказання апелянта на те, що на час розшуку він перебував на лікуванні в лікарні м. Києва, а тому доводи прокурора про його переховування від суду не відповідають дійсності, апеляційний суд вважає необгрунтованими, оскільки обвинувачений змінив місце свого проживання, не повідомивши про це суд. Крім того, як вбачається з копії медичної карти амбулаторного хворого, наданої обвинуваченим, він звертався до лікаря з приводу ГРІ в травні та грудні 2022 року, проте, місцезнаходження медичної установи не зазначено. Вказана обставина, а саме звернення до лікаря, на думку апеляційного суду, не є поважною причиною зміни місця проживання та перебування, а свідчить про ухилення від явки до суду та не повідомлення суд про зміну місця проживання або перебування.

Ризик можливого незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження обґрунтований тим, що всі учасники кримінального провадження судом ще не допитані на стадії судового розгляду, тому є достатні підстави вважати, що ризик впливу на них існує.

Також, апелянтом не наведено доказів щодо зменшення ризиків, які існували під час постановлення судом ухвали про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 .. Колегія суддів вважає, що вказані ризики не зменшилися, враховуючи наведені обставини.

Зазначення апелянтом про те, що до нього можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_7 не доведено наявність достатніх стримуючих факторів від порушень ним своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів звертає увагу, що стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_7 не змінилися з часу обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині.

Доводи обвинуваченого про те, що суд першої інстанції порушив його право на захист, оскільки його не було завчасно повідомлено про розгляд клопотання прокурора про продовження про строку тримання під вартою, і оскаржувану ухвалу було постановлено без участі захисника, апеляційний суд вважає безпідставними з наступних підстав.

Як вбачається з журналу судового засідання від 19.04.2023 року (а.п.157), письмове клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого було підтримано прокурором в судовому засіданні, яке проводилося за участі обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції, який відмовився від захисника під час його розгляду та не забажав іншого захисника.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив вказаний факт, та вказав, що свої інтереси в апеляційному суді також буде захищати самостійно і адвокат йому не потрібен.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що право на захист обвинуваченого ОСОБА_7 не порушено, оскільки відповідно до ст.52, ч.3 ст.54 КПК України участь захисника не є обов`язковою в даному випадку і відмова від захисника була прийнята судом першої інстанції з дотриманням зазначених вимог закону.

Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження відносно ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Частиною 4 статті 183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Проте, враховуючи, що попередньою ухвалою суду від 27.02.2023 року до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави і з даною ухвалою погодився апеляційний суд лише зменшивши розмір застави, колегія суддів вважає за можливе визначити обвинуваченому розмір застави з метою не погіршення його становища (57-58,145-148).

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що ухвала суду підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19 квітня 2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, до 17 червня 2023 року включно - змінити.

Відповідно до ч.2 ст.404 КПК України визначити обвинуваченому ОСОБА_7 заставу в розмірі тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 80 520 (вісімдесят тисяч п`ятьсот двадцять) грн., яка може бути внесене як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою у строк дії ухвали на відповідний депозитний рахунок (Одержувач коштів: Житомирський апеляційний суд, код одержувача: 42261525, МФО: 820172, Банк: ДКСУ у м. Києві, рахунок: UA0085932).

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.п.1,2,3,4 ч.5 ст.194 КПК України :

1) прибувати до суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи зареєстрований без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну місця проживання та/або роботи;

4) утриматися від спілкування з потерпілим, свідками в даному кримінальному провадженні.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

В іншій частині ухвалу суду залишити без зміни.

Строк дії ухвали до 17.06.2023 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: