Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/3624/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2023 року слідчий суддя Подільського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі представника власників майна ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , власника майна - ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_6 розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 , яка полягає в неповерненні тимчасово вилученого майна,-

В С Т А Н О В И В :

Адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернувся до Подільського районного суду м. Києва із скаргою на бездіяльність слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 , яка полягає в неповерненні тимчасово вилученого майна.

В обґрунтування скарги зазначив, що 31.03.2023 у Департаменті культури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) за місцем роботи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - у офісних приміщеннях нежитлової будівлі в літ «А» за адресою: АДРЕСА_1 , на третьому поверсі, слідчий СВ Подільського УП ГУНП у місті Києві ст. лейтенант поліції ОСОБА_8 проводила обшук приміщень.

Даний обшук було проведено на підставі ухвали слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 29.03.2023 про дозвіл на проведення обшуку. Ухвалою було надано прокурору Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , а також слідчим Подільського УП ГУНП у м. Києві, які входять у групу слідчих у кримінальному провадженні № 0000495 від 26.12.2022, дозвіл на проведення обшуку у нежитловій будівлі в літ «А» за адресою: м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, 3, 3 поверх, кабінет та приймальня ОСОБА_9 , з метою виявлення та вилучення: купюр доларів США, чорнових записів, технічної, оцінювальної документації, бланків документів та печаток.

На думку заявника, зазначена ухвала містила ряд недоліків, таких як: резолютивна частина рішення не містила конкретного переліку записів, документів, печаток, що мали вилучатися під час обшуку, та не містила відомостей про власників приміщень у яких мав проводитись обшук. Також, зазначена ухвала суду не передбачала участі оперативних співробітників поліції у обшуку.

Вважає, що вилучене майно та документи не мають жодного значення для досудового розслідування, проте їх відсутність через вилучення суттєво утруднює особисте приватне життя та трудову діяльність ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА).

В судовому засіданні адвокат скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання як необгрунтованого. Крім того, в судовому засіданні прокурором було долучено ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 12.04.2023 про арешт майна, яке було вилучено під час проведення обшуку 31.03.2023.

Заслухавши думку сторін, вивчивши скаргу та додані до неї документи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування регламентовано главою 26, параграфом 1, ст. 303-308 КПК.

У частині 1 статті 303 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, що підлягають оскарженню на стадії досудового розслідування.

Зокрема, згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК слідчому судді підлягає оскарженню бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом управлінням поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000495 від 26.12.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2 КК України.

На підставі ухвали слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 29.03.2023 було проведено обшуку у нежитловій будівлі в літ «А» за адресою: м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, 3, 3 поверх, кабінет та приймальня Миколи Шуляка, з метою виявлення та вилучення, зокрема: купюр доларів США, чорнових записів, технічної, оцінювальної документації, бланків документів та печаток.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Згідно положень ч.ч. 8, 9 ст. 236 КПК України, особи, у присутності яких здійснюється обшук, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу обшуку. Другий примірник протоколу обшуку разом із доданим до нього описом вилучених документів та тимчасово вилучених речей (за наявності) вручається особі, у якої проведено обшук, а в разі її відсутності - повнолітньому членові її сім`ї або його представникові.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 5 статті 9 КПК України, передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Згідно зі ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

У судовому засіданні встановлено, що вилучене майно на поверненні якого наполягає представник власників, підпадає під критерії, визначені ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 29.03.2023 на підставі якої працівниками органу досудового розслідування проведено слідчу дію - обшук.

Відтак, вилучене майно, не є тимчасово вилученим майном, а тому не може застосовуватися порядок, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України, та процедура за ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу.

Разом з тим, відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна у відповідності до ст. ст. 94,132, 173 КПК України, слідчий суддя повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу арешту майна; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального судочинства.

Як вбачається з долученої прокурором до матеріалів справи в судовому засіданні ухвали Подільського районного суду м. Києва від 12.04.2023 про арешт майна, на майно яке було вилучено під час проведення обшуку 31.03.2023 та яке просить повернути власник майна, було накладено арешт.

На підставі викладеного, враховуючи ту обставину, що на тимчасово вилучене майно вже накладено арешт на підставі ухвали Подільського районного суду м. Києва від 12.04.2023, слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність вимог скарги в цій частині.

Крім того, підстав для задоволення вимог скарги про ініціювання порушення кримінального провадження щодо працівника поліції ОСОБА_11 слідчий суддя не вбачає, оскільки ч. 2 ст. 307 КПК України визначений вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути прийняті за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування. Ініціювання порушення кримінального провадження до вказаного переліку не входить.

З огляду на наведене, в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 100, 169-170, 236, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 , яка полягає в неповерненні тимчасово вилученого майна - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Cлідчий суддя

Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1