Номер провадження: 11-кп/813/1258/23
Справа № 513/124/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , діючого в інтересах ОСОБА_7 на вирок Саратського районного суду Одеської області від 02.03.2023 року, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Шкарівка Білоцерківського району Київської області, громадянина України, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, фізичної особи підприємця, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Оскаржуваним вироком Саратського районного суду Одеської області від 02.03.2023 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України в період іспитового строку зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Також вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Згідно оскаржуваного вироку:

ОСОБА_7 15 жовтня 2022 року приблизно о 22 годині 36 хвилин, грубо порушив пункти: 2.3. "б"; 12.2; 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі - Правил), які зобов`язують водія:

п. 2.3. "Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) Бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі";

п. 12.2. "У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги";

п. 18.1. "Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека".

Так, в зазначений день та час водій ОСОБА_7 керуючи технічно справним автопоїздом у складі сідлового тягача марки "RENAULT PREMIUM", реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки "KOGEL SN 27", реєстраційний номер НОМЕР_2 рухався в темний час доби по асфальтованому, сухому дорожньому покриттю автодороги М-15 зі сполученням "Одеса-Рені", в межах села Миколаївка-Новоросійська, Білгород-Дністровського району Одеської області, на не освітленій прямій ділянці дороги, де організований двосторонній рух і проїзна частина має по одній смузі для руху в обох напрямках, що позначені горизонтальною дорожньою розміткою, з боку міста Одеса у напрямку міста Рені, у смузі свого напрямку руху.

На ділянці 95 км + 750 м вказаної автодороги наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який позначений дорожніми знаками 5.38.1 - 5.38.2 Розділу 33 Правил дорожнього руху України та дорожньою розміткою 1.14.1 Розділу 34 Правил дорожнього руху України, водій ОСОБА_7 вкрай уважним не був, заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації не вжив, маючи об`єктивну можливість визначити факт наближення до нерегульованого пішохідного переходу, на якому можуть знаходитись люди, не зменшив швидкість, щоб дати дорогу пішоходу, для якого може бути створена небезпека, а проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховував на їх відвернення, продовжив рух не зменшуючи швидкість та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який перебував в межах нерегульованого пішохідного переходу.

В результаті ДТП пішоходу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 спричинено тілесні ушкодження:

а) відкрита черепно-мозкова травма: садно та забійна рана лобової ділянки зліва з відкритими переломами лівої брівної дуги та верхньої стінки лівої орбіти; розмізчення шкіри верхньої повіки лівого ока; садно нижньої повіки лівого ока; садно лівої виличної ділянки; садно лівої щічної ділянки; забійна рана спинки носа з відкритими переломами кісток носа; забійна рана лобової ділянки справа з відкритими переломами луски лобової кістки справа, тім`яної, потиличної кісток, правої брівної дуги, верхньої, задньої та медіальної стінок правої орбіти; розрив твердої мозкової оболонки на лобовій частці правої півкулі; крововиливи під м`які мозкові оболонки на випуклих поверхнях обох півкуль; розмізчення і травматична ампутація лобової частки правої півкулі; забійна рана лобово-скроневої ділянки справа; садно правих виличної та щічної ділянок; забійна рана правого крила носа, верхньої, нижньої губи, нижньої щелепи справа з відкритими переломами верхньої та нижньої щелепи;

б) закрита травма грудної клітки і живота: множинні садна грудної клітки справа і зліва; перелом лівої ключиці; перелом рукоятки грудини; переломи лівих ребер: 1-7-го ребер по середньоключичній лінії, 2-10-го ребер по передній пахвовій лінії, 1-8-го ребер по задній пахвовій лінії; переломи правих ребер: 1-2- го ребер по середньоключичній лінії, 1-10-го ребер по передній пахвовій лінії, 1- 9-го ребер по задній пахвовій лінії, 1-9-го ребер по лопатковій лінії; розрив міжреберних м`язів І міжребір`я справа та зліва; множинні розриви пристінкової плеври в проекції переломів ребер; крововиливи під пристінковою плеврою в проекції переломів ребер; розрив серцевої сумки; відрив аорти та легеневого стовбуру від серця; множинні розриви стінок шлуночків серця; крововиливи біля коренів легень; множинні крововиливи під плеврою легень; множинні розриви легеневої плеври і тканини легень;

в) закрита травма живота і пахової ділянки: множинні садна та забійна рана передньої черевної стінки зліва; розриви капсули і тканини правої частки печінки; садно правої клубової ділянки; забійна рана калитки зліва;

г) травма кінцівок: 2 синця задньої поверхні верхньої третини правого передпліччя; забійна рана задньої поверхні нижньої третини лівого плеча з відкритим переломом нижньої третини лівої плечової кістки; забійна рана задньої поверхні лівого ліктьового суглобу; садна та забійна рана передньої поверхні верхньої третини лівого стегна з відкритим переломом верхньої третини лівої стегнової кістки; садна та забійна рана передньо-внутрішньої поверхні верхньої третини правої гомілки з відкритими переломами верхніх третин правих велико- та малогомілкової кісток.

Смерть ОСОБА_9 перебуває в прямому причинному зв`язку з наявною у нього поєднаною травмою голови, тулуба та кінцівок у вигляді відкритих переломів склепіння черепу, розриву твердої мозкової оболонки, крововиливів під м`які мозкові оболонки, розмізчення і травматичної ампутації лобової частки правої півкулі, перелому лівої ключиці, перелому рукоятки грудини, множинних переломів ребер, розриву серцевої сумки, відриву аорти та легеневого стовбуру від серця, множинних розривів стінок шлуночків серця, множинних розривів легеневої плеври і тканини легень, розривів капсули і тканини печінки, відкритих переломів лівої плечової кістки, лівої стегнової кістки, правих велико- та малогомілкової кісток, заподіяних йому при дорожньо-транспортній події.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 2.3. "б"; 12.2.; 18.1. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, стало умовою та причиною виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті ДТП.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи висновки суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження просить пом`якшити обвинуваченому покарання, призначене оскаржуваним вироком суду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не врахував обставини вчинення злочину, особу обвинуваченого, його позитивні характеристики, добровільне повне відшкодування завданої шкоди та поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, що він є фізичною особою-підприємцем та здійснює вантажні перевезення, що є єдиним джерелом його доходів та позбавлення його права керування транспортними засобами негативно позначиться на матеріальному становищі його сім`ї.

Такох захисник зазначаэ, що обвинувачений раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце реєстрації та проживання, за місцем проживання і останнім роботи характеризується з позитивної сторони, має стійкі соціальні зв`язки, одружений, проживає разом зі своєю сім`єю, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

За час проведення досудового слідства він вже багаторазово пожалкував про скоєний ним злочини, навчений та покараний наріканням оточуючих людей, у скоєному проявив щиросердне розкаяння, знайшов можливість найти підхід до потерпілої, яка прийняли його каяття, вибачення.

Обвинувачений ОСОБА_7 вважає себе особою, яка може та спроможна зробити вірні висновки на майбутнє і виправитися без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі цього, захисник просить вирок Саратського районного суду Одеської області відносно ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Потерпіла, будучи належним чином повідомленою, в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, причин своєї неявки суду не повідомила, а тому, за згодою учасників судового провадження, розгляд апеляційної скарги проводиться без її участі.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду:

обвинувачений та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити та змінити вирок в частині призначеного покарання;

прокурор заперечував проти апеляційної скарги захисника обвинуваченого та просив залишити її без задоволення, а вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, вчиненого за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам, ніким не оскаржується.

Оскільки висновки суду про доведеність вини обвинуваченого, а також правильність кваліфікації дій жодна із сторін не оскаржує, то вирок у цій частині перегляду не підлягає.

Відповідно до змісту статей 50, 65 КК України покарання має на меті виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції у повній мірі врахував вимоги ст. 65 КК України. При звільненні обвинуваченого від відбування показання з випробуванням та встановленням іспитового строку з покладенням на ОСОБА_7 ряду обов`язків у відповідності до вимог ст.ст. 75, 76 КК України, було враховано конкретні обставини справи, викладені дані про особу винного, наявність обставини, що пом`якшують покарання, позицію прокурора та потерпілої щодо призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Водночас, при призначенні покарання суд має враховувати тяжкість кримінального правопорушення, його наслідки та усі обставини даного кримінального провадження в сукупності, які дійсно давали суду підстави для призначення відповідного покарання.

У п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286, ст.287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону при призначенні покарання.

Так судом першої інстанції при призначенні остаточного покарання враховано характер допущених обвинуваченим порушень правил дорожнього руху, особу обвинуваченого, яка вперше притягається до кримінальної відповідальності, одружений, є фізичною особою підприємцем, позитивно характеризується, на обліках в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також обставини, що пом`якшують покарання, а саме його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, законодавцем віднесено до злочинів проти безпеки руху.

Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (рішення ЄСПЛ у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. the United Kingdom») від 29 червня 2007 року).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, з огляду на допущені ним порушення «Правил дорожнього руху», а саме того, що наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не зменшив швидкість, продовжив рух та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , перебував в межах нерегульованого пішохідного переходу що призвело до смерті потерпілого.

На думку апеляційного суду, зазначеним обставинам у їх сукупності місцевий суд дав належну правову оцінку, передусім з точки зору суспільної небезпеки винної особи та характеру вчиненого кримінального правопорушення.

При цьому слід звернути увагу на те, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування такої обставини потребує лише більш виваженого та обережного підходу при обранні заходу примусу, виходячи із загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

Таким чином, у цьому конкретному випадку, покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами не сприятиме досягненню його мети, яка також полягає у запобіганні вчинення обвинуваченим нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

У зв`язку із зазначеним вище, на переконання колегії суддів, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 основне та додаткове покарання з позбавленням прав керування транспортними засобами, відповідає вимогам ст. 65 КК України, підстав для його зміни в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим, призначене покарання відповідає особі обвинуваченого, а відтак підстав для зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , діючого в інтересах ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Саратського районного суду Одеської області від 02.03.2023 року, стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4