Провадження № 1-кс/760/290/23
У Х В АЛ А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання власника майна ОСОБА_3 , поданого в її інтересах представником адвокатом ОСОБА_4 , про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0000627 від 26 травня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.6 ст.111-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Представник власника майна ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 звернувся в її інтересах до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням, в якому просить скасувати арешт застосований згідно ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 09 листопада 2022 року у справі №760/16068/22.

В обґрунтування клопотання зазначив, що арешт згідно з ухвалою слідчої судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_5 у справі №760/16068/22 від 09 листопада 2022 року накладено необґрунтовано.

03 листопада 2022 року слідчими у вказаному кримінальному провадженні, посилаюсь на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2022 року у справі №760/14757/22, проведено обшук у володінні ОСОБА_3 у квартирах АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , в ході якого було вилучено ноутбук та чотири мобільних телефони.

Однак, резолютивна частина ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2022 року (справа №760/14757/22) містить відомості про надання дозволу на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_4 .

При цьому, що органу досудового розслідування було достовірно відомо, що у володінні ОСОБА_3 є саме три квартири, а не одна. Вказане встановлено в ході виконання доручення прокурора у кримінальному провадженні та підтверджується рапортами оперативного підрозділу СБУ, а також протоколом допиту свідка.

Не зважаючи на вказане, дозволу на проведення обшуків у квартирах АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 за вказаною адресою - не було, що свідчить про проведення обшуку в порядку статті 233 КПК України до постановлення ухвали слідчого судді.

Водночас, стороною обвинувачення ухвал про проведення обшуку в квартирах АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5 , не отримано, що свідчить про те, що все майно вилучене згідно протоколу обшуку від 03 листопада 2022 року перебуває у володінні сторони обвинувачення незаконно.

Указане свідчить про те, що вилучені речі отримані стороною обвинувачення протиправно, що являється окремою підставою для відмови в арешті майна ОСОБА_3 .

Також слідчому заборонено вилучення комп`ютерних систем та мобільних терміналів зв`язку. Водночас, законодавець чітко вказав, що у разі необхідності, слідчий оглядає подібні технічні носії під час обшуку та здійснює копіювання інформації із них під час обшуку, чого слідчим не здійснено, з чого слідує висновок, що у вилученні вказаних носіїв не має процесуальної необхідності. Разом із тим, в разі наявності систем логічного захисту на носіях інформації, законодавець надав можливість їх вилучення. Зі змісту протоколу обшуку від 03 листопада 2022 року вбачається, що жодного слова щодо огляду змісту носіїв під час обшуку, виявлення в них важливої для органу досудового розслідування інформації чи систем логічного захисту - не відмічено, що свідчить про безпідставність вилучення майна ОСОБА_3 .

Зауважує, що представником власника майна вживалися заходи щодо отримання копії відеозапису з обшуку, однак сторона обвинувачення його приховує. Таким чином, слідчий суддя не правильно трактував зміст долучених до клопотання документів, не врахував зміни до КПК України згідно із Законом №2137-IX від 15 березня 2022 року, не дослідив відеозапис проведення обшуку, що потягло за собою необґрунтоване застосування арешту.

Зазначив, що ні у протоколі огляду, ні в постанові про визнання речовим доказом не зазначено жодної із ознак, передбачених в статті 98 КПК України, а той факт, що підставою накладення арешту є збереження речового доказу, свідчить про необґрунтованість судового рішення.

У клопотанні про арешт майна зазначалося, що слідчим винесено постанову про призначення судової комп`ютерно-технічної експертизи. Однак такі твердження не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Крім того, клопотання про арешт майна подано не уповноваженою особою, оскільки згідно ст.64-2 КПК України виключно прокурор є суб`єктом звернення щодо майна третьої особи. Натомість клопотання подано слідчим.

ОСОБА_3 є власником вилучено майна, не являється підозрюваною особою та не має жодного відношення до обставин розслідуваного стороною обвинувачення кримінального провадження. З нашої точки зору, подальша дія ухвали Солом`янського районного суду м. Києва є такою, що необґрунтовано порушує право власності останньої.

Учасники судового провадження в судове засідання не з`явились, про час, дату і місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Представник власника майна ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 подав до суду заяву, в якій вказав, що підтримує подане клопотання в повному обсязі, просить його задовольнити, а судове засідання проводити без його участі.

Прокурор Київської міської прокуратури ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання, в якому просив розглядати клопотання без участі прокурора, проти задоволення клопотання адвоката заперечив, а також надав копію постанови про доручення проведення експертизи комп`ютерної техніки від 04.11.2022 року та флеш-носій з відеозаписом проведення обшуку 03 листопада 2022 року

Дослідивши клопотання та додані до нього копії документів, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення даного клопотання з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 09 листопада 2022 року у справі №760/16068/22 (провадження №1-кс/760/5274/22) накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на майно, вилучене в ході проведення 03 листопада 2022 року обшуку за адресою: АДРЕСА_4 у кримінальному провадженні №0000627 від 26 травня 2022 року, а саме: ноутбук марки HP s/n 5cg7311d8v, мобільний телефон «OPPOA72» модель СРМ2067 IMEI НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 без сім карти, мобільний телефон Iphone 13 Pro Max, MLKM3LL/A, S/N НОМЕР_3 без сім карти, мобільний телефон Iphone 7, MN952KH/A, S/N НОМЕР_4 без сім карти, мобільний телефон Iphone 11 Pro, MWCH2LL/A, S/N НОМЕР_5 без сім карти.

Так, при вирішенні питання про накладення арешту в рамках кримінального провадження №0000627 від 26 травня 2022 року слідчий суддя дійшов висновку про наявність достатніх підстав вважати, що у слідства існує досить фактів та інформації, які об`єктивно переконують в тому, що предмети, про які йдеться в клопотанні, можуть мати доказове значення для кримінального провадження. Вилучені документи, на які прокурор просить накласти арешт, можуть бути важливими для встановлення істини у справі та беззаперечно необхідні для повного, об`єктивного, всебічного та неупередженого розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Представник власника майна ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 звернувся в її інтересах до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням, в якому просить скасувати арешт застосований згідно ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 09 листопада 2022 року у справі №760/16068/22, оскільки ОСОБА_3 як власник вилученого майна, не є підозрюваною особою та не має жодного відношення до обставин розслідуваного стороною обвинувачення кримінального провадження. Подальша дія ухвали Солом`янського районного суду м. Києва є такою, що необґрунтовано порушує право власності останньої.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України.

Згідно з ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч. 2 ст. 174 КПК України).

Також, вирішуючи питання про скасування арешту майна, слідчий суддя зобов`язаний урахувати відповідну практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно суспільний інтерес; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям та з дотриманням принципу справедливої рівноваги. ЄСПЛ констатує порушення державою ст.1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя врахував, що існує можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, адже воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

При цьому, як вбачається з ухвали слідчого судді від 09 листопада 2022 року прокурор зазначав, що вилучене майно може бути предметом, засобом чи знаряддям кримінальних правопорушень, а вилучені речі можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження.

Водночас, положення кримінального процесуального закону не визначають переліку обставин, які дозволяють констатувати, що відпала потреба у застосуванні арешту майна, - як засобу забезпечення кримінального провадження. Однак логічне тлумачення відповідної норми, - дає підстави зробити висновок, що вказане може мати місце у випадку, коли перестануть існувати підстави, з огляду на які було накладено арешт.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.6 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Прокурор заперечив проти скасування арешту майна та додав до матеріалів справи лише постанову про доручення проведення судової експертизи комп`ютерної техніки від 04 листопада 2022 року. Жодних аргументів на підтвердження необхідності арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 09 листопада 2022 року у справі №760/16068/22 на майно, не навів.

Також прокурор не надав жодних доказів на підтвердження того, що майно, на яке накладено арешт є предметом, засобом чи знаряддям кримінальних правопорушень, а також, що воно містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження.

Постанова про доручення проведення судової експертизи комп`ютерної техніки була винесена слідчим ще 04 листопада 2022 року, проте прокурор не надав відомостей, про те, які обставини встановлені у результаті проведення такої експертизи. Також, прокурором не надано доказів на підтвердження того, що указана експертиза на час розгляду клопотання виконується, чи існують обставини, які перешкоджають у її проведенні.

Відтак, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором не доведено необхідність арешту майна та можливість використання такого майна як доказу у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, передбачено, що при розгляд справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини при здійсненні правосуддя неодноразово звертав увагу на: структуру статті 1 Першого протоколу, а саме «три норми»: Ця стаття містить три окремі норми. Перша норма, яка має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма стосується випадків позбавлення майна і підпорядковує його певним умовам вона міститься в другому реченні частини першої. Третя норма визнає, що держави мають право, зокрема, контролювати використання майна, відповідно до загальних інтересів, шляхом запровадження законів, які вони вважають необхідними для забезпечення такої мети; ця норма міститься в частині другій.

Перед тим як з`ясувати, чи було дотримано першу норму, Суд повинен встановити застосовність у цій справі решти двох норм. Рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) від 23 вересня 1982 року, заяви №№7151/75; 7152/75, серія А, №52.

Крім того, Європейський суд з прав людини наголошує, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання у право безперешкодного користування своїм майном передбачає «справедливу рівновагу» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.

Суд також наголошує на тому, що втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті частини другої статті 1 Протоколу №1, має забезпечити «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Важливість забезпечення цієї рівноваги відбивається в структурі статті 1 загалом, а отже, й у частині другій. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою.

Все вищенаведене свідчить про відсутність у кримінальному провадженні відомостей, які б виправдовували подальше втручання у правомірне володіння ОСОБА_3 належним її на праві власності майном, а також про відсутність правомірних підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

З огляду на наведене, арешт на майно, який накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 09 листопада 2022 року у справі №760/16068/22 (провадження №1-кс/760/5274/22) у кримінальному провадженні №0000627 від 26 травня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.6 ст.111-1 КК України, необхідно скасувати, оскільки в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба

Керуючись статтями 98, 131, 132, 170-173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт на майно, який накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 09 листопада 2022 року у справі №760/16068/22 (провадження №1-кс/760/5274/22) у кримінальному провадженні №0000627 від 26 травня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.6 ст.111-1 КК України, а саме на майно, вилучене під час проведення 03 листопада 2022 року обшуку за адресою: АДРЕСА_4 , а саме: ноутбук марки HP s/n 5cg7311d8v, мобільний телефон «OPPOA72» модель СРМ2067 IMEI НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 без сім карти, мобільний телефон Iphone 13 Pro Max, MLKM3LL/A, S/N НОМЕР_3 без сім карти, мобільний телефон Iphone 7, MN952KH/A, S/N НОМЕР_4 без сім карти, мобільний телефон Iphone 11 Pro, MWCH2LL/A, S/N НОМЕР_5 без сім карти.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Солом`янського

районного суду м. Києва ОСОБА_1