ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11кп/818/897/23 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2 Категорія: ч.3 ст.185 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме потерпілого ОСОБА_9 , належним чином повідмоленого про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Київського районного суду м. Харкова від 04 05 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пархомовка, Краснокутського району Харківської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не судимого, не працюючого, не одруженого, зареєстрований: АДРЕСА_1 ,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та виправдано його за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди у розмірі 877675 грн. та моральної шкоди в розмірі 15000 грн. залишено без розгляду.

Вирішено долю речових доказів та судових витрат відповідно до ст.ст. 100, 126 КПК України.

Як встановлено дослідженням матеріалів справи, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 16.03.2018 року, приблизно о 14:00 годині, діючи умисно, маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, таємно зробивши дублікат ключів, незаконно проник до складського приміщення, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав чуже майно, належне потерпілому ОСОБА_9 , попередньо викликавши вантажний автомобіль, в який погрузив вищевказаний товар, а саме покришки для скутерів ТМ «GAMA» в загальній кількості 50 шт., вартістю - 16950 грн. та камери для скутерів ТМ «MOTORCYCL original tube WINNER» в загальній кількості 2425 шт., вартістю - 126100 грн., а всього на загальну вартість 143050 грн., відповідно до висновку судово - товарознавчої експертизи №284 від 15.08.2018.

Заволодівши у такий спосіб майном ОСОБА_9 , ОСОБА_7 покинув місце вчинення злочину з викраденим майном та розпорядився ним у подальшому на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальні збитки на вищевказану суму.

Вказані дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадання чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у приміщення.

Крім того, як встановлено органом досудового розслідування, 21 01 2021 року, близько 21-00 години, більш точний час під час досудового розслідування встановити не виявилося можливим, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи умисно та протиправно, повторно, незаконно надавав ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , котре розташоване за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 , для незаконного вживання вищевказаною особою особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якої заборонено канабіс.

Вказані дії ОСОБА_10 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.317 КК України, як надання приміщення для незаконного вживання психотропної речовини, вчинене повторно.

Під час судового розгляду, дослідивши та проаналізувавши надані стороною обвинувачення докази, допитавши обвинуваченого, свідків, суд першої інстанції дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено в судовому засіданні складу кримінального правопорушення, що інкриміновано обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.3 ст. 185 КК України, а саме, що він скоїв 16.03.2018 року таємне викрадання чужого майна (крадіжку) ОСОБА_9 , загальною вартістю 143050 грн., поєднане з проникненням у приміщення складу за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим, відповідно до вимог, зазначених п.3 ч.1 ст.373 КПК України, дійшов висновку, що ОСОБА_7 підлягає виправданню.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаними рішеннями суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в якій просить скасувати вирок за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Крім того, просить повторно дослідити докази на підтвердження вини ОСОБА_7 а саме: допитати потерпілого ОСОБА_12 та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , дослідити письмові докази заяву ОСОБА_15 від 23.03.2018 року, заяву ОСОБА_12 , договір про прийняття на реалізацію від 12.10.2017 року разом з переліком товару та акт інвентаризації від 28.03.2018, висновку товарознавчої експертизи № 284 від 15.08.2018, 4 клопотання експерта ОСОБА_16 від 03.08.2021 про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової економічної експертизи № 18460,7 повідомлення експерта про неможливість надання висновку експерта № 18460 від 13.10.2021; дослідити обставини вказані в мотивувальній частині апеляційної скарги та ухвалити свій вирок, яким обвинуваченого ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор посилався на те, що під час судового розгляду залишились недослідженими обставини, з`ясування яких, має суттєве значення для ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, а саме, судом не було винесено ухвали за результатами розгляду клопотання експерта, згідно якого він просив надати додаткові матеріали, необхідні для проведення судової економічної експертизи № 18460, а саме: інвентаризаційний опис товару ФОП ОСОБА_9 на 28.03.2018 року; документи обліку (первинні, регістри) ФОП ОСОБА_9 , що містять відомості оприбуткування, вибуття та обліковий залишок товару станом про на 28.03.2018, по якому проведено інвентаризацію та встановлено нестачу; договір, на підставі якого здійснювались фінансово господарські взаємовідносини між ФОП ОСОБА_15 та ФОП ОСОБА_9 ». Як вказує прокурор, суд не відповів на це клопотання судового експерта та не повідомив його про можливість надання додаткових матеріалів на проведення додаткової судово-економічної експертизи, також експерту не було поставлене питання про проведення експертизи за наявними матеріалами, у зв`язку з чим, експертиза залишилась без виконання та 13.10.2021 експертом направлено повідомлення про неможливість надання висновку експерта № 18460.

Крім того, прокурор вважає необґрунтованим посилання суду на відсутність доказів на підтвердження того, що вчинено крадіжку майна саме потерпілого ОСОБА_9 , оскільки суду було надано Договір комісії на реалізацію товарів від 17.10.2017, разом з переліком товару та акт інвентаризації від 28.03.2018, які підтверджують факт належності викраденого майна саме ОСОБА_12 . Відповідно до п.1.1. вказаного договору, ФОП ОСОБА_9 отримав від ТОВ «ПРАЙМ СТАР ШИППІНГ» для реалізації продукцію і товари. Відповідно до переліку товарів, для реалізації надано покришки для мопедів розміром 275-17 в кількості 300 шт., розміром 250-17 в кількості 500 шт., розміром 300-18 в кількості 200 шт., розміром 300-8 в кількості 200 шт., розміром 350-8 в кількості 200 шт., розміром 300-10 в кількості 400 шт., розміром 350-10 в кількості 200 шт., розміром 400-10 в кількості 100 шт., розміром 130160-13 в кількості 300 шт., розміром 120170-12 в кількості 300 шт.

Також, передано камери для мопедів, а саме камера 2.75-17 в кількості 7000 шт., камера 2.50-17 в кількості 2000 шт., камера 3.00-10 в кількості 5000 шт., камера 2.50-10 в кількості 1000 шт., камера 3.00-8 в кількості 100 шт., камера 3.50-8 в кількості 1000 шт., камера 2.50-16 в кількості 500 шт., камера 4.00-10 в кількості 500 шт., камера 300-18 в кількості 500 шт., камера 350-18 в кількості 1000 шт., камера 3.75-19 в кількості 1000 шт., камера 130/60-13 в кількості 500 шт., камера 120/70-1217:38 в кількості 500 шт.

Як вказує прокурор, під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_12 вказував, що в складському приміщенні, розташованому за адресою АДРЕСА_2 він зберігав належне майно, а саме покришки та камери до скутерів, яке в подальшому реалізовував на ТЦ «Барабашово». Аналогічні покази надали свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

На думку прокурора, факт наявності майна підтверджується договором про прийняття на реалізацію від 17.10.2017, разом з переліком товару та актом інвентаризації від 28.03.2018 року.

Прокурор вважає, що показання потерпілого з приводу того, що складське приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , де за поясненнями потерпілого перебувало його майно, використовувалось також і свідком ОСОБА_15 та іншими особами, не спростовує факт належності майна ОСОБА_12 , оскільки під час допиту в суді, ОСОБА_15 повідомив, що викрадене майно належало саме потерпілому. Крім того, свідок приймав участь в інвентаризації та був згоден, як з кількістю і видом викраденого майна, так і з його належністю ОСОБА_12 .

Тому прокурор вважає, що належність викраденого майна саме ОСОБА_12 повністю підтверджується доказами, безпосередньо дослідженими судом, а висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду

Посилання у вироку на те, що відомості до ЄРДР за № 0001343 були внесені на підставі заяви ОСОБА_15 від 23.03.2018, щодо викрадення в нього майна за адресою: АДРЕСА_2 , вважає таким, що не відповідає дійсності, оскільки, суд в оскаржуваному вироку від 04.05.2023 вказує, що ОСОБА_15 подано заяву від 23.03.2018 року до поліції, в якій вказано про прийняття заходів до працівника складу на ім`я « ОСОБА_17 », який працював та допустив розтрату, сума збитків уточнюється. При цьому, як зазначає прокурор, в заяві не вказано про належність майна ОСОБА_15 чи завдання йому збитків, а лише вказано обставини, згідно яких: «... Його вантажник на ім`я ОСОБА_17 , який працював на складі, допустив розтрату, сума збитків уточнюється.» Прокурор вважає, що незважаючи, на те, що заяву про вчинення злочину подано ОСОБА_15 , потерпілим у провадженні визнаний ОСОБА_12 ,, якого визнано та 17.10.2018 допитано у відповідному процесуальному статусі.

Прокурор вважає, що висновки суду щодо дослідження заяви ОСОБА_15 містять суперечності та не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що в березні 2018 року йому зателефонував ОСОБА_13 та повідомив, що хоче приїхати в п`ятницю, аби поремонтувати мотоцикл, та сказав, що хоче заїхати на склад. Після чого, ОСОБА_18 в п`ятницю подзвонив та повідомив про те, що бачив, як ОСОБА_7 завантажував товар зі складу до автомобіля таксі. На його питання ОСОБА_7 відповів, що краде товар. ОСОБА_13 попросив його приїхати та написати заяву до поліції, оскільки ОСОБА_12 не було в місті в той день. Також свідок ОСОБА_15 пам`ятає, що в заяві про злочин він написав, що ОСОБА_19 викрав товар у ОСОБА_20 . В інвентаризації приймав також участь разом з ОСОБА_20 та рахували товар, якого немає та який залишився. Потерпілий ОСОБА_12 під час допиту в суді вказав, що поліцію щодо крадіжки товару викликав ОСОБА_15 , оскільки ОСОБА_20 в цей час не було в місті, після чого він також написав заяву до поліції. На думку прокурора, показання ОСОБА_15 та ОСОБА_12 відповідають матеріалам кримінального провадження, зокрема під час досудового розслідування останнього визнано потерпілим у кримінальному провадженні.

Крім того, прокурор вважає, що висновки суду щодо невідповідності вартості викраденого майна, яка була встановлена відповідно до показань ОСОБА_12 , акту інвентаризації та висновку товарознавчої експертизи № 284 від 15.08.2018 є необґрунтованими, оскільки відповідно до акту інвентаризації встановлена нестача, у тому числі, покришок для скутерів ТМ «GAMA» в загальній кількості 50 шт., вартість 1 однієї такої покришки, відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 284 від 15.08.2018, становить 339 грн, а загальна вартість 50 шт. 16950 грн. Також встановлена нестача, у тому числі, камер для скутерів ТМ «МОTORCYCL original tube WINNER» в загальній кількості 2425 шт., вартість 1 однієї такої камери, відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 284 від 15.08.2018, становить 52 грн., а вартість 2425 шт. 126100 грн, загальна сума збитків становить 143050 грн.

Посилання суду у вироку на те, що «допитані в суді свідки взагалі не надають показань щодо обставин крадіжки саме 16.03.2018, а посилання свідків на те, що ОСОБА_7 визнавав свою провину у крадіжці під час їх спілкування є недоречним», прокурор вважає необґрунтованими, оскільки, як вбачається з письмових доказів наданих суду, слідча (розшукова) дія впізнання особи за фотознімками проведена із свідком ОСОБА_21 21.11.2018, тобто, майже через 8 (вісім) місяців з моменту вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, на думку прокурора, зі спливом значного часу, свідок не зміг вказати точну дату, коли він бачив обвинуваченого. У той же час, будучи допитаним під час судового засідання, свідок вказав на ОСОБА_7 , як на особу, яка замовила вантажне таксі та завантажувала речі зі складу розташованого за адресою АДРЕСА_2 .

Прокурор вважає, що у вироку не зазначено, в чому покази свідків є недоречним та якими доказами спростовуються, оскільки свідок ОСОБА_18 під час допиту в суді повідомив, що 23.03.2018 приблизно о 15.30-16.00 приїхав до складського приміщення, яке знаходиться по вул. Карінська. Заїхавши у двір, свідок побачив, що напроти складського приміщення знаходиться мікроавтобус білого кольору. Підійшовши до задньої частини автомобіля, побачив, що склад у відчиненому стані, а в приміщенні складу побачив ОСОБА_22 ( ОСОБА_19 ), на що свідок запитав, де дядя ОСОБА_23 ( ОСОБА_20 ), на що ОСОБА_19 відповів, що він перебуває там сам і попросив не розповідати про вказаний факт ОСОБА_20 . Після чого ОСОБА_13 запитав протягом якого періоду ОСОБА_7 потрапляв без дозволу в складське приміщення, на що останній повідомив, що тиждень, також він сказав, що викрав 8-10 мішків з товаром. Також свідок поясняв, що після вказаних подій ОСОБА_7 запропонував підвезти свідка, на що останній погодився. По дорозі вони домовились, що ОСОБА_7 розповість наступного дня все ОСОБА_12 , на що він погодився. Трохи пізніше свідок зателефонував ОСОБА_7 та сказав, щоб він зателефонував ОСОБА_24 та все розповів, або зателефонує сам свідок. Після чого ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_24 та розповів про те, що він здійснював крадіжки.

Також свідок ОСОБА_15 в суді надав показання, про те що 23.03.2018 приблизно о 16.00 йому зателефонував племінник ОСОБА_25 та повідомив, що коли він ставив у двір, де знаходиться складське приміщення, мопед, побачив що склад відчинений, а у дворі знаходиться мікроавтобус. У складі був ОСОБА_26 , який завантажував в автомобіль мішки з камерами для колес мопеда. Також сказав, що він зайшов до складу, де окрім ОСОБА_22 , нікого не було. Він запитав у нього, чи є хтось з власників, так як ніколи ОСОБА_22 без дозволу власників в склад не пускали, на що останній повідомив що сам.

Приблизно через годину ОСОБА_15 зателефонував ОСОБА_27 та повідомив, що йому дзвонив ОСОБА_22 , який сказав, що він викрав товар зі складу.

у Відповідно до оскаржуваного вироку вбачається, що судом досліджені відеозаписи надані слідчому ОСОБА_12 , в тому числі і з датою 16.03.2018, на яких неможливо встановити точно особу обвинуваченого ОСОБА_28 .0.

Крім того, як вказує прокурор, потерпілий ОСОБА_12 в суді повідомив, що особисто переглядав записи 3 камер відеоспостереження від 16.03.2018 та 23.03.2018, що знаходиться біля складського приміщення, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , де останній зберігав належний товар, та впізнав на них обвинуваченого ОСОБА_7 , який без дозволу потерпілого вивозив зі складу по АДРЕСА_2 , товар. Свідок ОСОБА_15 під час допиту в суді також повідомив, що на території подвір`я, де ОСОБА_12 орендує складське приміщення, встановлені камери відеоспостереження, на відеозаписах з яких, було зафіксовано, що 16.03.2018 та 23.03.2018 ОСОБА_22 завантажував товар без відома власника товару.

Прокурор вважає, що суд однобічно дослідив докази, прийнявши сторону невинуватості ОСОБА_7 та, не погоджуючись з кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України, суд фактично встановив в діях ОСОБА_7 ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, при цьому не змінивши кваліфікацію кримінального правопорушення, а виправдавши особу.

У зв`язку з вищевикладеним, прокурор просить дослідити у цьому кримінальному провадженні докази, на підтвердження вини ОСОБА_7 , a саме: допитати потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , дослідити письмові докази, а саме заяву ОСОБА_15 від 23.03.2018 року, заяву ОСОБА_12 договір про прийняття на реалізацію від 17.10.2017 разом з переліком товару та акт інвентаризації від 28.03.2018, висновку товарознавчої експертизи № 284 від 15.08.2018, клопотання експерта ОСОБА_16 від 03.08.2021 про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової економічної експертизи № 18460, повідомлення експерта про неможливість надання висновку експерта № 18460 від 13.10.2021

Прокурор вважає, що вина обвинуваченого у вказаному кримінальному провадженні підтверджується наступними доказами, а саме:

- заявою ОСОБА_15 від 23.03.2018; актом інвентаризації товарно-матеріальних цінностей станом на 28.03.2018;

- договором оренди ОСОБА_12 павільйону; - договором комісії на реалізацію товарів від 17.10.2017 року та актом прийняття ОСОБА_12 та передачі товарів (покришки, камери для мопедів) на реалізацію до 17.10.2018 року, з переліком товарів (23 найменування);

- висновком судової товарознавчої експертизи № 284 від 15.08.2018 року;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 15.06.2018 року свідку ОСОБА_21 ;

- заявою ОСОБА_12 про залучення відеоматеріалів з ТЦ «Барабашова» за 16.03.2018 року та 23.03.2018;

- протоколом огляду слідчим від 20.06.2018 відеозапису, диском з відеозаписом, фототаблицею;

- постановою слідчого СВ Київського ВП ГУНП в Харківській області від 20.06.2018 про визнання речовим доказом;

- протоколом огляду предметів від 18.10.2018;

- постановою про визнання речовими доказами від 18.10.2018;

- роздруківкою викликів таксі (а.с. 211 т.1). протоколом пред`явлення особи для впізнання від 18.10.2018 свідку ОСОБА_21 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 21.11.2018 свідку ОСОБА_29 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 21.11.2018 свідку ОСОБА_21 .

Враховуючи викладене, прокурор вважає виправдувальний вирок від 04.05.2023 відносно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор в судовому засіданні просила про задоволення апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 вважали, що підстави для задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення відсутні, подавши заперечення на апеляційну скаргу.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Конституція України, зокрема, стаття 62, гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на його користь, саме у цьому і полягає основоположний принцип презумпції невинуватості.

Колегія суддів констатує, що у правовій державі при ухваленні судового рішення не допускається обвинувальний ухил, по суті якого кожен, хто постав перед судом повинен бути визнаний винним, а навпаки гарантується та усіляко забезпечується презумпція невинуватості особи. Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу. При цьому, саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Вказане означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у людини не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Якщо не буде доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, відповідно положень, передбачених п.2 ч.1 ст.373 КПК України, ухвалюється виправдувальний вирок. При цьому, як зазначено в п.1 ч.3 ст.374 КПК України, в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

Усталена практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10 07 2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14 08 2008 року у справі «Кобець проти України» - п.43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11 07 2013 року у справі «Веренцов проти України» - п.86, «Яллох проти Німеччини»).

Виправдовуючи ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, суд першої інстанції з достатньою повнотою мотивував своє рішення та з урахуванням отриманих в суді доказів дійшов вірного висновку щодо недоведеності вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Колегією суддів встановлено, що, ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч.2 ст.22 КПК України, згідно якого сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив всі без виключення представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Діючи відповідно до вищевказаних норм та перевіряючи оскаржуваний вирок, колегія суддів встановила, що в судовому засіданні суду першої інстанціїОСОБА_7 винним себе у висунутому йому обвинуваченні не визнав, в судовому засіданні просив його виправдати, пояснення щодо обставин справи не надавав.

В судовому засіданні судом першої інстанції були досліджені докази, які сторона обвинувачення поклала в основу обвинувачення ОСОБА_7 , зокрема :

- заяву ОСОБА_15 від 23.03.2018 року до поліції про прийняття заходів до працівника складу на ім`я ОСОБА_17 , який працював та допустив розтрату, сума збитків уточнюється. (а.с. 163 т.1);

- відомості щодо інвентаризації товарно-матеріальних цінностей станом на 28.03.2018 року на орендованому складі за адресою: АДРЕСА_2 , де зазначено, що нестача товару складає 877675 грн. (а.с. 164-166 т.1);

- договори оренди ФОП ОСОБА_9 павільйону на торговому центру « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 03.11.2015, 01.09.2017. (а.с. 172-173 т.1);

- відомості, що викладені у договорі комісії на реалізацію товарів від 17.10.2017 року та акту прийняття ОСОБА_9 та передачі товарів (покришки, камери для мопедів) на реалізацію до 17.10.2018 року, з переліком товарів (23 найменувань) на загальну суму 967500 грн. (а.с. 167-172 т.1);

- висновок судової товарознавчої експертизи № 284 від 15.08.2018 року, де вказано, що загальна ринкова вартість об`єктів дослідження, за показаннями ОСОБА_15 , щодо викраденого в нього майна, складає 2008921 грн. станом на 16.03.20218 року. (а.с. 184-203 т.1);

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 15.06.2018 року свідку ОСОБА_21 , який із 4 пред`явлених осіб впізнав ОСОБА_30 , якого бачив, коли привіз товар на Центральний ринок в м. Харкові та який приймав товар (а.с. 174-177 т.1);

- заява ОСОБА_9 про залучення відеоматеріалів з ТЦ «Барабашова» за 16.03.2018 року та 23.03.2018 року, протокол огляду слідчим від 20.06.2018 року відеозапису, диск з відеозаписом, фото таблиця, постанова слідчого СВ Київського ВП ГУНП в Харківській області від 20.06.2018 року про визнання речовим доказом (а.с. 178-181 т.1);

- протокол огляду предметів від 18.10.2018 року, а саме відеозапису за адресою: м. Харків, ТЦ «Барабашова» від 16.03.2018 року в 14-05, де вказано, що на відеозапису зафіксовано, що два чоловіка знаходяться біля гаражів, після чого під`їжджає мікроавтобус, виходить з нього чоловік ( ОСОБА_21 ), відчиняє двері автомобіля, чоловіки загружають до мікроавтобусу мішки білого кольору (приблизна кількість 83 шт.) та упаковки з шинами (приблизна кількість шин - 50 шт.), після чого сідають у автомобіль та від`їжджають (а.с. 205-206 т.1);

- постанова про визнання речовими доказами від 18.10.2018 року (дисків з відеозаписами) (а.с. 207 т.1);

- роздруківка викликів таксі (а.с. 211 т.1);

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 18.10.2018 року свідку ОСОБА_21 , який із 4 пред`явлених осіб впізнав особу під номером №3, якого бачив 16.03. на замовлення ТЦ «Барабашова» та який вантажив товар до його автомобіля. Довідки про те, яка особа була впізнана свідком з зазначенням ФІО немає (а.с. 208-209 т.1);

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 21.11.2018 року свідку ОСОБА_29 , який із 4 пред`явлених осіб впізнав особу під номером №2 ( ОСОБА_7 ), який робив замовлення на ТЦ «Барабашова» 23.03.2018 та не загружав товар (а.с. 212-214 т.1);

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 21.11.2018 року свідку ОСОБА_21 , який із 4 пред`явлених осіб впізнав особу під номером №2 ( ОСОБА_7 ), який робив замовлення на ТЦ «Барабашова», по приїзду загружав товар до мікроавтобуса (а.с. 215-217 т.1);

Також, в судовому засіданні були допитані заявлені стороною обвинувачення, потерпілий ОСОБА_9 та свідки ОСОБА_13 ,, ОСОБА_21 , ОСОБА_29 , ОСОБА_15 та свідок, заявлений стороною захисту ОСОБА_31 .

Крім того, судом першої інстанції, за клопотанням сторони захисту, була призначена судово-економічна експертиза для вирішення питань: чи підтверджується документально нестача товарно-матеріальних цінностей станом на 16.03.2018 року (дата вчинення злочину), або на 28.03.2018 року (дата інвентаризації) у потерпілого ОСОБА_9 ? Якщо так, то на яку суму? Проте, вказана експертиза проведена не була, оскільки експерту не було надано додаткових матеріалів, зокрема: інвентаризаційного опису товару ФОП ОСОБА_9 на 28.03.2018 року; документів обліку (первинні, регістри) ФОП ОСОБА_9 , що містять відомості про оприбуткування, вибуття та обліковий залишок товару станом на 28.03.2018 року, по якому проведено інвентаризацію та встановлено нестачу; договір, на підставі якого здійснювались фінансово-господарські взаємовідносини між ФОП ОСОБА_15 та ФОП ОСОБА_9 .

Оцінивши сукупність зібраних та наданих стороною обвинувачення доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а також кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено в судовому засіданні складу кримінального правопорушення, інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.3 ст. 185 КК України, а саме те, що він скоїв 16.03.2018 року таємне викрадання чужого майна (крадіжку) ОСОБА_9 , загальною вартістю 143 050 грн., поєднане з проникненням у приміщення складу за адресою: АДРЕСА_2 .

Дослідивши надані стороною обвинувачення письмові докази на підтвердження заподіяної шкоди та її розміру, а саме висновок судової товарознавчої експертизи № 284 від 15.08.2018 року щодо загальної ринкової вартості об`єктів дослідження станом на 16.03.2018 року, за показаннями ОСОБА_32 щодо викраденого у нього майна, яка складає 2008921 грн. та акт про результати проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, станом на 28.03.2018 року, який складений комісією у складі: ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 щодо наявності нестачі покришок та камер на загальну суму 877675 грн. та 408625 грн., а також беручи до уваги, вказаний в обвинувальному акті розмір матеріальної шкоди, спричиненої крадіжкою товарів ОСОБА_9 який складає 143050 грн. і вказану ОСОБА_35 в позовній заяві суму майнової шкоди, що дорівнює 877 6675 грн., суд дійшов висновку, що взагалі сума майнової шкоди за епізодом крадіжки 16.03.2018 року у розмірі 143050 грн., яка вказана в обвинувальному акті, не підтверджена належними та допустимими доказами, усунути які, суд позбавлений можливості. При цьому, призначена судом судово-економічна експертиза для усунення розбіжностей та встановлення розміру майнової шкоди, також не була проведена, оскільки потерпілим не було надано експерту додаткових матеріалів на підтвердження розміру завданої йому шкоди та можливості визначення такого розміру, який вказаний у обвинувальному акті, або інший.

Крім того, суд вважав, що стороною обвинувачення під час розгляду справи, не було надано доказів на підтвердження належності викраденого майна саме ОСОБА_9 , враховуючи, що у відомостях за результатами інвентаризації від 28.03.2018 року, не міститься даних щодо документів обліку (первинних регістрів) як ФОП ОСОБА_9 , а також відомостей про оприбуткування, вибуття та обліковий залишок товару станом на 28.03.2018 року, по якому проведено інвентаризацію та встановлено нестачу.

Дослідивши наданий стороною обвинувачення договір оренди павільйону на ТЦ «Барабашова» №304938 від 03.11.2015 року, зі строком дії до 31.12.2015 року, суд встановив відсутність адреси даного павільйону та вважав не підтвердженим належними доказами посилання сторони обвинувачення на ті обставини, що в складському приміщенні, розташованому за адресою АДРЕСА_2 , було належне саме потерпілому ОСОБА_9 майно, а саме товар, який вказаний у договорі про прийняття на реалізацію від 17.10.2017 року та акті інвентаризації від 28.03.2018 року.

Судом також враховано, що за поясненнями свідків і самого потерпілого, складське приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , використовувалось також свідком ОСОБА_15 , потерпілим ОСОБА_9 та іншими особами.

Крім того, суд врахував, що відомості до ЄРДР за № 0001343, були зареєстровані та внесені на підставі заяви ОСОБА_15 від 23.03.2018 року, щодо викрадення в нього майна за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.163 т.1).

На підставі вищезазначеного, проаналізувавши всі докази сторони обвинувачення та заперечення сторони захисту, суд дійшов висновку, щодо відсутності належних доказів вартості матеріальної шкоди, яка завдана потерпілому ОСОБА_9 , внаслідок неправомірних дій ОСОБА_7 16.03.2018 року з кваліфікацією за ч.3 ст. 185 КК України.

Також судом були досліджені відеозаписи, надані слідчому ОСОБА_9 , в тому числі від 16.03.2018 року, після перегляду яких, суд дійшов висновку про неможливість точного встановлення особи обвинуваченого ОСОБА_7 , а також неможливість визначення точного розміру майна, яке грузилося в автомобіль, оскільки воно є неконкретизованим, так як в протоколі огляду відеозапису від 18.10.2018 року, слідчим зазначено про загрузку до автомобіля мішків білого кольору в приблизній кількості 83 шт. та упаковок з шинами, в приблизній кількості шин 50 шт., що є неконкретизованим та позбавляє суд взагалі визначити, яке саме майно було викрадено 16.03.2018 року та в якій кількості.

Судом також була надана оцінка всім показанням свідків в судовому засіданні, внаслідок чого, суд вважав, що органами досудового розслідування не було надано доказів причетності ОСОБА_7 до вчиненого, по інкримінованого обвинуваченому за ч.3 ст. 185 КК України епізоду від 16.03.2018, оскільки свідок ОСОБА_21 не зміг назвати точну дату в березні 2018 року, коли його викликали для перевозки і коли він впізнав Троцького, а дата вчиненого також відсутня, під час впізнання ним обвинуваченого в протоколі впізнання осіб за фотознімками від 21.11.2018 року, що суд тлумачив, як сумніви на користь обвинуваченого.

Суд вважав, що надана стороною обвинувачення, в якості доказів, роздруківка викликів (а.с. 211 т.1 ), не містить відомостей щодо їх ідентифікації та відомостей про отримання її слідчим від уповноваженої особи, що свідчить про недопустимість даного доказу за ст. 86 КПК України.

Показання інших, допитаних судом свідків, суд до уваги не прийняв, оскільки вони взагалі не надавали показання стосовно обставин крадіжки саме 16.03.2018 року, а посилання свідків на те, що ОСОБА_7 визнавав свою провину у крадіжці під час їх спілкування, суд вважав недоречним. Крім того, суд врахував, що з відеозаписів від 16.03.2018 року неможливо визначити та ідентифікувати особу, яка присутня під час загрузки товару в автомобіль та можливо причетна до крадіжки товару.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення у скоєнні кримінального правопорушення за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадання чужого майна (крадіжка) ОСОБА_9 , 16.03.2018 року, загальною вартістю 143050 грн., поєднане з проникненням у приміщення складу за адресою: АДРЕСА_2 , не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, внаслідок чого вважав, що ОСОБА_7 підлягає виправданню, у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного кримінального правопорушення.

Поряд з цим, судом зазначено, що стороною обвинувачення під час судового розгляду не було здійснено будь-яких змін обвинувачення відносно ОСОБА_7 , як і не було подано, не порушуючи вимоги ст. 22 КПК України, до суду будь-яких клопотань про проведення додаткових експертиз або про вилучення майна чи про тимчасовий доступ або інші процесуальні дії, в порядку КПК Україні, в тому числі і шляхом проведенні певних слідчих дій.

Колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження в апеляційному порядку та повторно дослідивши докази, про дослідження яких просив прокурор, погоджується з доводами суду першої інстанції щодо правильності оцінки доказів у кримінальному провадженні, оскільки судом при прийнятті рішення дотримано вимоги діючого законодавства.

Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.

За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Положенням ст. 17 КПК України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її винуватість не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватості особи поза розумним сумнівом.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, обов`язок доказування зазначених обставин, покладається на слідчого, прокурора та в установлених КПК України випадках на потерпілого.

Обвинувальний вирок може бути постановлено судом лише в тому випадку, коли винуватість обвинуваченої особи доведено поза розумним сумнівом.

Тобто дотримуючись засад змагальності та, виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна та безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, що є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин було вчинено, і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

При цьому, оцінка доказів у вироку, відповідно до ст. 94 КПК України, є виключною компетенцією суду, який постановив вирок.

При перевірці доводів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції інстанцій.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, оцінивши кожний доказ відповідно до ст. 94 КПК України, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у діях ОСОБА_7 складу злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Так, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що стороною обвинувачення не надано суду належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про вчинення саме ОСОБА_7 таємного викрадання чужого майна (крадіжки) ОСОБА_9 , 16.03.2018 року, загальною вартістю 143050 грн., поєднаного з проникненням у приміщення складу за адресою: АДРЕСА_2 .

Частина 3 статті 185 КК України передбачає відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднану з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, або що завдало значної шкоди потерпілому.

Об`єктивна сторона крадіжки полягає у незаконному, безоплатному вилученні чужого майна поза волею власника, та вважається закінченою з моменту вилучення майна і наявності реальної можливості розпоряджатися ним як своїм власним. Із суб`єктивної сторони крадіжка передбачає тільки прямий умисел, з корисливим мотивом та корисливою метою.

Слід зазначити, що предметом крадіжки є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи. При цьому, розмір майна, яким заволоділа винна особа, визначається лише вартістю цього майна, яке виражається лише в грошовій одиниці. Вартість майна визначається за роздрібними закупівельними цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розмір відшкодування завданим злочином збитків, за відповідними цінами, на час вирішення справи в суді. За відсутності зазначених цін на майно, його вартість може бути визначена шляхом проведення відповідної експертизи.

Як вбачається з обвинувального акту, потерпілому ОСОБА_9 спричинена майнова шкода від неправомірних дій 16.03.2018 року в розмірі 143050 грн.. В акті про результати проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей на 28.03.2018 року зазначено про наявність нестачі покришок та камер на загальну суму 877675 грн. та 408625 грн.

За результатами проведеної органами обвинувачення судової товарознавчої експертизи № 284 від 15.08.2018 року, загальна ринкова вартість об`єктів дослідження складає 2008921 грн., станом на 16.03.2018 року. При цьому слід зазначити, що вказана експертиза була проведена на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова із зазначенням обставин справи, відповідно до яких, невстановлена особа, діючи таємно, проникла до складських приміщень на ТЦ «Барабашова» та викрала майно, належне гр. ОСОБА_15 , тим самим, спричинила останньому матеріальну шкоду. При цьому, обставини справи були з`ясовані на підставі допиту потерпілого ОСОБА_32 , щодо викраденого в нього майна (а.с.184-203 т.1)

Звертаючись до суду з позовними вимогами про відшкодування матеріальних збитків від злочину, ОСОБА_9 вказав про спричинення йому майнової шкоди від крадіжки товарів на загальну суму 877675 грн., зазначаючи, що це є саме така ринкова закупівельна вартість викраденого товару і саме в цьому об`ємі заподіяні збитки. При цьому, в обвинувальному акті органом обвинувачення зазначається шкода, завдана ОСОБА_9 , в результаті крадіжки 16.03.2018 , на суму 143050 грн.

Враховуючи такі розбіжності в розмірі спричиненої майнової шкоди, судом була призначена судово-економічна експертиза, для вирішення питань: чи підтверджується документально нестача товарно-матеріальних цінностей станом на 16.03.2018 року (дата вчинення злочину), або на 28.03.2018 року (дата інвентаризації) у потерпілого ОСОБА_9 ? Якщо так, та на яку суму?

Вказана експертиза проведена не була, з тих причин, що експерту не було надано додаткових матеріалів, зокрема: інвентаризаційного опису товару ФОП ОСОБА_9 на 28.03.2018 року; документів обліку (первинні, регістри) ФОП ОСОБА_9 , що містять відомості про оприбуткування, вибуття та обліковий залишок товару станом на 28.03.2018 року, по якому проведено інвентаризацію та встановлено нестачу; договору, на підставі якого здійснювались фінансово-господарські взаємовідносини між ФОП ОСОБА_15 та ФОП ОСОБА_9 .

Слід зазначити, щокримінальне провадження, відповідно до ч.ч.1,2 ст.22 КПК України, здійснюється на основі змагальності, шо передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами і закріплює рівність прав сторін на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів.

При цьому, на суд відповідно до ч.6 зазначеної статті, покладено обов`язок, згідно з яким він, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, має створити умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків. Для їх виконання, суд, забезпечуючи реалізацію їхніх прав та виконанняв змагальному провадженні, повинен мати можливість за допомогою сторін, а також незалежно від них дослідити подані ними докази всіма процесуальними засобами, зокрема, судовими діями, які закон дає у його розпорядження.

При цьому, суд не несе обов`язку збирання додаткових доказів вини чи невинуватості обвинуваченого. Однак він зобов`язаний перевірити подані сторонами докази.

Саме з цією метою, судом за клопотанням сторони захисту, була призначена судово-економічна експертиза для підтвердження або спростування нестачі товарно-матеріальних цінностей станом на 16.03.2018 року або на 28.03.2018 року у потерпілого ОСОБА_9 та уточнення суми збитків. Проте, вказана експертиза проведена не була, внаслідок того, що експерту не було надано додаткових матеріалів, про які ним було зазначено в клопотанні.

Як з`ясовано апеляційним судом під час розгляду справи, судом першої інстанції було доведено до відома сторін про наявність вказаного клопотання та необхідності надання експерту додаткових матеріалів для проведення експертизи, чого сторонами зроблено не було, внаслідок чого, експерт був позбавлений можливості надати висновок.

А отже, суд першої інстанції, цілком обґрунтовано дійшов висновку про те, що сума майнової шкоди за епізодом крадіжки 16.03.2018 року у розмірі 143050 грн., яка зазначена в обвинувальному акті, не підтверджена належними та допустимими доказами, і усунути ці розбіжності щодо розміру шкоди, суд позбавлений можливості.

А тому, доводи апеляційної скарги прокурора щодо невиконання судом обов`язку щодо судового контролю та нездійснення дій, направлених на виконання клопотання експерта, є необґрунтованими.

Слід зазначити, що матеріали справи взагалі не містять будь-яких документів щодо ведення підприємницької діяльності ОСОБА_9 за період з 17.10.2017 року по 16.03.2018 або по 28.03.2018 на час складання інвентаризаційного акту, а тому, зробити висновки щодо кількості реалізованого за цей час товару, залишків, станом на 16.03.2018 або на 28.03.2018, зробити неможливо. Необхідність надання цих відомостей була зазначена експертом в клопотанні, в якому він просив надати: відомості щодо інвентаризаційного опису товару ФОП ОСОБА_9 на 28.03.2018 року; документи обліку (первинні, регістри) ФОП ОСОБА_9 , що містять відомості про оприбуткування, вибуття та обліковий залишок товару станом на 28.03.2018 року, по якому проведено інвентаризацію та встановлено нестачу; договору, на підставі якого здійснювались фінансово-господарські взаємовідносини між ФОП ОСОБА_15 та ФОП ОСОБА_9 . Відсутність зазначених відомостей унеможливлює підрахування наявного на день викрадення товару та визначення завданої шкоди.

При цьому, «сличительная ведомость результатов инвентаризации товарно-матеріальних ценностей» складена ОСОБА_15 , як приватним підприємцем (а.с.165-166 т.1), в заяві про вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_15 зазначено відомості такого змісту: «Прошу принять меры моему грузчику кладовщику по имени Женя, который работал у меня на складе, допустил растрату, сумма уточняется» (а.с.163 т.1) до

Слід врахувати, що матеріали інвентаризації вважаються повними, якщо в їх складі є: накази або розпорядження про проведення інвентаризації та склад інвентаризаційної комісії, порівняльні відомості або акти наслідків інвентаризації, інвентаризаційні описи (акти) про фактичну наявність цінностей у натурі на початок і кінець інвентаризаційного періоду, письмові пояснення матеріально відповідальних осіб щодо наслідків інвентаризації, рішення, протоколи, накази з розгляду і затвердження результатів інвентаризації, підписи матеріально відповідальних осіб про включення ними в звіти на момент інвентаризації усіх прибуткових і видаткових документів та про відсутність у них наявності грошей та документів, що належать підприємству. Вказані матеріали обов`язково додаються до акту документальної ревізії на початок і кінець інвентаризаційного періоду, в якому виявлено недостачу або лишки, при виявленні не облікованих товарів чи матеріалів за всі міжінвентарізаційні періоди.

Між тим, у відомостях за результатами інвентаризації від 28.03.2018 року не міститься даних щодо документів обліку (первинних регістрів) потерпілого ФОП ОСОБА_9 , відомостей про оприбуткування, вибуття та обліковий залишок товару станом на 28.03.2018 року, по якому проведено інвентаризацію та встановлено нестачу.

Крім того, з пояснень ОСОБА_9 та ОСОБА_15 , наданих ними під час судового розгляду, вбачається, що ОСОБА_7 допомагав ОСОБА_9 та іншим на ринку грузити товар. Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо реалізації ОСОБА_9 або ОСОБА_15 товарів, із зазначенням кількості та суми реалізованого товару за кожний день торгівлі, починаючи з моменту, коли ОСОБА_36 отримав товар на реалізацію, а саме з 17.10.2017 року та по 28.03.20218, щоб зробити висновок, що 16.03.2018 або 23.03.2018 в автомобіль відвантажувався саме викрадений товар або товар, який був реалізований. Показання свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_37 , в цьому випадку, не підтверджують та не спростовують висновків щодо викрадення товарів, оскільки свідки описують лише факт загрузки товару до автомобіля. Проте, якого товару, в якій кількості та з яких підстав, вони пояснити не змогли. Огляд відеозаписів, також не дає змоги визначити особу, яка на ньому зазначена.

Пояснення свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , щодо визнання ОСОБА_7 факту крадіжки, ніякими об`єктивним доказами не підтверджені, а тому, суд обґрунтовано їх до уваги не прийняв.

В договорі оренди №304938/н від 03.11.2015 року, вказаний об`єкт оренди торговий павільйон з торг. площею 14.43 м2 в Торговому центрі «Барабашово», строк дії вказаного договору оренди з 01.12.2015 по 31.12.2015, включно. При цьому, будь-яких відомостей щодо адреси зазначеного павільйону або інших документів, із зазначенням назви цього павільйону і його адреси, матеріали справи не містять (а.с.172 т.1).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності в матеріалах справи доказів щодо знаходження в складському приміщенні, розташованому за адресою АДРЕСА_2 , саме майна, належного потерпілому ОСОБА_9 , зокрема, товару, який вказаний у договорі про прийняття на реалізацію від 17.10.2017 року та акту інвентаризації від 28.03.2018 року, не підтверджено належними та допустимими доказами. При цьому, судом було враховано і те, що за поясненнями свідків і самого потерпілого, складське приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , де за поясненнями потерпілого перебувало його майно, використовувалось і свідком ОСОБА_15 , і потерпілим ОСОБА_9 , а також іншими особами.

Також матеріали справи містять Витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в яких містяться відомості щодо реєстрації, як суб`єкта фізичної особи підприємця та відомості щодо припинення вказаної діяльності відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_15 , згідно яких ОСОБА_9 зареєстрований як ФОП 31.03.2008, припинив діяльність 31.03.2015, після чого, знов був зареєстрований 11.04.2018, ОСОБА_15 був зареєстрований як ФОП 06.10.2006, а припинив свою діяльність 16.11.2006. Тобто, як вбачається з вказаних відомостей, на день вчинення крадіжки, 16.03.2018, ані ОСОБА_9 ані ОСОБА_15 не здійснювали підприємницьку діяльність (а.с.23-29 т.2). На спростування цих відомостей будь-яких інших доказів стороною обвинувачення та потерпілим не надано.

А тому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності належних і допустимих доказів на підтвердження належності викраденого майна саме ОСОБА_9 .

При цьому суд у своєму рішенні навів детальний аналіз досліджених ним доказів, у тому числі й тих, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі, і зазначив мотиви, виходячи з яких, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованому йому злочину не підтверджується поза розумним сумнівом.

Незгода прокурора з оцінкою наданих суду доказів не може свідчити про те, що їх було досліджено з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Твердження, наведені прокурором в апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків, викладених у вироку суду першої інстанції та не містять вагомих доводів, які би дозволили суду апеляційної інстанції дійти переконання, що рішення було постановлено з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону або з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, які можуть поставити під сумнів його законність.

Будь яких доказів на спростування висновків суду першої інстанції щодо недопустимості визнаних судом доказів, апеляційна скарга прокурора не містить, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги задоволенню не підлягають.

За таких обставин, виходячи із положень, викладених у ст.404 КПК України, колегія суддів перевірила рішення суду першої інстанції з точки зору його законності і обґрунтованості, що передбачає оцінку його відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, а також дослідженим у судовому засіданні доказам та дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги викладених у виправдувальному вироку висновків не спростовують, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п. 1 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Виправдувальний вирок Київського районного суду м. Харкова від 04 05 2023 року по справі щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачувався за ч.3 ст.185 КК України та виправданий судом на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, тобто, у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :

___________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4