Номер провадження:1-кс/521/3270/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ВСТУПНА ЧАСТИНА

Дата і місце постановлення ухвали:

12 вересня 2023 року, м. Одеса.

Назва та склад суду, секретар судового засідання:

Малиновський районний суд м. Одеси у складі слідчого судді ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2

Найменування (номер) кримінального провадження:

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000788 від 25.11.2022 року.

Закон України про кримінальну відповідальність, що передбачає кримінальне правопорушення:

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 190, ч.3 ст. 190 КК України.

Сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

Слідчий ОСОБА_3 , представник власника майна ОСОБА_4

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєї ініціативи воно розглядається:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся слідчий з клопотанням про арешт майна, яке було 20.06.2023 року було вилучено під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон Самсунг ІМЕЙ1: НОМЕР_1 , ІМЕЙ2: НОМЕР_2 , з сім-картою НОМЕР_3 ; мобільний телефон Ксяоми в корпусі сірого кольору ІМЕЙ1: НОМЕР_4 , ІМЕЙ2: НОМЕР_5 ; мобільний телефон Айфон 11 в корпусі зеленого кольору, імей НОМЕР_6 з сім-картою НОМЕР_7 в чохлі фіолетового кольору; банківська карта «Приват банк» № НОМЕР_8 ; банківська карта «Пумб» № НОМЕР_9 ; банківська карта «Пумб» № НОМЕР_10 ; сім-карта Київстар № НОМЕР_11 ; банківська карта «Приват банк» № НОМЕР_12 ; грошові кошти у сумі 5000 доларів США; грошові кошти у сумі 169000 гривень із забороною розпорядження та користування майном.

Слідчий у судовому засіданні просив задовольнити клопотання, наводячи доводи на підтримку своєї позиції.

Представник власника майна у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання, наводячи доводи на підтримку своєї позиції.

Встановлені судом обставини із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів:

З клопотання слідчого та наданих матеріалів вбачається, що на початку листопада 2022 року, особа на ім`я ОСОБА_5 , шляхом обману, використовуючи мережу Інтернет під приводом видачі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, заволодів грошовими коштами ОСОБА_6 у сумі 5000 гривень.

Крім того, 20.06.2023 року, невстановлена особа, зловживаючи довірою під приводом виготовлення дублікату посвідчення водія заволоділа грошовими коштами ОСОБА_7 у сумі 9315 гривень.

Крім того, 20.06.2023 року, невстановлена особа, зловживаючи довірою під приводом виготовлення дублікату посвідчення водія заволоділа грошовими коштами ОСОБА_8 у сумі 7778 гривень.

За даним фактом 25.11.2022 року почато досудове розслідування, про що до ЄРДР внесені відповідні відомості про вчинене кримінальне правопорушення за №0000788.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався:

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

В даному випадку, вилучене майно підпадає під критерії, передбачені п.1, п.3 та п.4 ч.2 ст. 167 КПК України та на даний час є достатні підстави, які передбачені абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України, що в подальшому вказане майно може бути приховано, пошкоджено або знищено.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Зазначене майно є речовим доказом так як вказане майно зберегло на собі сліди скоєння кримінального правопорушення, було предметом кримінально протиправних дій та є грошима, які були набуті кримінально протиправним шляхом (ст. 98 КПК України).

Так, вилучені мобільні телефони та сім карти доводять зв`язок особи з іншими особами та потерпілими.

Вилучені банківські карти доводять переказ грошових коштів та їх подальше переведення у готівку.

При цьому, у судовому засіданні слідчий повідомив, що звернувся з відповідними клопотаннями для перевірки обставин переказу грошових коштів та зв`язку з потерпілими за допомогою цих мобільних телефонів та банківських карток.

Щодо вилучених грошових коштів у сумі 5000 доларів США та 169000 гривень, то необхідно зазначити, що відповідно до витягу з ЄРДР за №0000788, особа заволоділа грошовими коштами трьох потерпілих у сумі 22093 гривні. Вказані грошові кошти могли бути грошовими коштами, якими особа заволоділа під час скоєння кримінального правопорушення та перевела у готівку за допомогою вилучених банківських карт.

На підставі вищевикладеного вбачається, що предметом кримінально протиправних дій за кримінальним провадженням є грошові кошти у сумі 22093 гривні, щодо інших вилучених грошових коштів, а саме 5000 доларів США та 146907 гривень, то слідчий суддя не вбачає законних підстав, передбачених кримінальним процесуальним кодексом для накладення арешту на грошові кошти.

Таким чином, вилучене майно, а саме: мобільні телефони з сім картками, банківські карти та грошові кошти у сумі 22093 гривні, відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Інше вилучене майно, а саме 5000 доларів США та 146907 гривень необхідно повернути, так як воно не відноситься до кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000788.

При цьому, сторона обвинувачення, серед іншого, вказує, що вилучене майно підлягає спеціальній конфіскації, проте відповідно до матеріалів клопотання не вбачається, щоб жодній особі за кримінальним провадженням було повідомлено про підозру, що відповідно до ч.4 ст. 170 КПК України, унеможливлює накладення арешту на майно з цієї підстави.

Щодо посилання сторони захисту на те, що за кримінальним провадженням обшук був проведений за місцем проживання іншої особи, то необхідно зазначити, що відповідно до клопотання вбачається, що ОСОБА_9 була обізнана про незаконну діяльність та перевірка причетності вилучених речей до кримінального провадження здійснюється стороною обвинувачення шляхом подання відповідних клопотань, про що зазначено вище.

Крім того, у ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

При цьому, у Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні ч.1 ст. 1 Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Також, у Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що вимога законності, яка випливає з «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права.

Необхідно зазначити, що у Рішенні «Серявін проти України», ЄСПЛ розглянув справу у якій йшлося про втручання органів державної влади у володіння майном особи, тому слідчий суддя вважає, що вказане рішення певним чином відображає природу правовідносин, які склалися у цій справі.

Як вже було зазначено вище, положення КПК України, зокрема ст. 170 КПК України, передбачають накладення арешту на майно, яке є речовим доказом за кримінальним провадженням.

Щодо дотримання принципу верховенства права, то відповідно до ч.1 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Також, відповідно до ч.2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку втручання у мирне володіння майном особи державними органами було законним та таким, що відповідає принципу верховенства права, так як вказане майно було вилучено під час обшуку, після чого орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

Таким чином, дії органів державної влади відповідають положенням КПК України та принципу верховенства права, з чого вбачається, що втручання не було свавільним і задовольнило вимогу законності.

Щодо забезпечення "справедливого балансу" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, то в даному випадку інтереси суспільства щодо здійснення досудового розслідування, де майно є речовим доказом, перевагає вимозі захисту основоположних прав конкретної особи в частині мирного володіння майном фізичної або юридичної особи.

З викладеного вбачається, що, в даному випадку, втручання органів влади у захищене право не суперечить загальній нормі, зазначеній у ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод».

Таким чином, слідчий суддя вважає, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права власника майна, оскільки без застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження не можливо виконати завдання кримінального провадження в частині захисту суспільства та держави від кримінальних правопорушень.

Крім того, сторона захисту у судовому засіданні вказувала на те, що клопотання про арешт майна було подане до суду пізніше, ніж через 48 годин після вилучення майна.

Відповідно до абз.2 ч.5 ст. 171 КПК України у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 КПК України, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Як вбачається з матеріалів клопотання, обшук було проведено 20.06.2023 року, сторона обвинувачення звернулася з клопотанням про арешт майна 22.06.2023 року. При цьому, виходячи з судової практики, вказані клопотання не реєструються одразу після подання, а реєструються з урахуванням першочерговості. Тобто, момент подачі клопотання не є моментом його реєстрації та розподілу. Вказані дії здійснюються співробітниками суду з урахуванням завантаженості.

Крім того, відповідно до п.1 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого або прокурора у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 КПК України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, у випадках, передбачених ч.5 ст. 171 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.

Таким чином вбачається, що кримінальний процесуальний закон передбачає певну процедуру дій власника або представника власника майна у разі тимчасового вилучення майна та його неповернення, та з урахуванням вільного використання своїх прав, вони могли звернутися з відповідною скаргою до слідчого судді у разі неповернення тимчасово вилученого майна.

При цьому, необхідно зазначити, що Глава 17 КПК України «Арешт майна» не передбачає таку підставу для відмови в накладенні арешту, на яку вказує представник власника майна.

Викладаючи мотиви прийнятого рішення, щодо обставин скоєного кримінального правопорушення та наявних доказів, слідчий суддя вважає за необхідне дотриматися балансу між мотивуванням судового рішення, що передбачено ч.1 ст. 370 КПК України та недопустимістю розголошення відомостей досудового розслідування, що передбачено ст. 222 КПК України.

Крім того, слідчий суддя, в томі числі приймає до уваги рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 року по справі «Серявін та інші проти України» та Висновок Консультаційної ради європейських судів № 11 (2008). Згідно з пунктом 41 зазначеного Висновку обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент сторін на підтримку кожної підстави.

Керуючись ст.ст. 132, 170, 172, 173, 175 КПК України, слідчий суддя, -

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА:

Висновки суду:

Клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування внесеного до ЄРДР за №0000788 від 25.11.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1, ч.3 ст. 190 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке 20.06.2023 року було вилучено під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон Самсунг ІМЕЙ1: НОМЕР_1 , ІМЕЙ2: НОМЕР_2 , з сім-картою НОМЕР_3 ; мобільний телефон Ксяоми в корпусі сірого кольору ІМЕЙ1: НОМЕР_4 , ІМЕЙ2: НОМЕР_5 ; мобільний телефон Айфон 11 в корпусі зеленого кольору, імей НОМЕР_6 з сім-картою НОМЕР_7 в чохлі фіолетового кольору; банківська карта «Приват банк» № НОМЕР_8 ; банківська карта «Пумб» № НОМЕР_9 ; банківська карта «Пумб» № НОМЕР_10 ; сім-карта Київстар № НОМЕР_11 ; банківська карта «Приват банк» № НОМЕР_12 ; грошові кошти у сумі 22093 гривні.

Заборонити розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

В накладенні арешту на майно, яке 20.06.2023 року було вилучено під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти у сумі 5000 доларів США; грошові кошти у сумі 146907 гривень відмовити, що є підставою для виконання дій, передбачених ч.3 ст. 173 КПК України, а саме повернення майна.

Копію ухвали надіслати слідчому, прокурору.

Виконання ухвали про арешт майна негайно доручити слідчому та прокурору, в порядку, передбаченому Постановою КМ України № 1104 від 19.11.2012 року.

Строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження:

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1