В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/426/23

Провадження № 1-кп/348/205/23

21 червня 2023 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Надвірна кримінальне провадження №0000025 від 30.01.2023 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя: АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, працюючого по тимчасових заробітках, розлученого, на утриманні немає нікого, згідно ст.89 КК України несудимого, українця, громадянина України,

у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисні дії, які виразились у пособництві в підробленні посвідчення водія, з метою власного використання. Крім того, ОСОБА_4 вчинив умисні дії, які виразились у використанні завідомо підробленого документа.

Кримінальні проступки ним вчинено при наступних обставинах:

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи обізнаним із порядком видачі посвідчення водія та допуску до керування транспортним засобом, у травні місяці 2022 року вирішив у протиправний спосіб придбати фіктивне посвідчення водія на своє ім`я з метою подальшого його використання у власних потребах, а саме для керування транспортними засобами.

Разом з тим, пунктом 16 постанови КМУ за №340 від 08.05.1993 року «Про затвердження положення про порядок видачі посвідчення водія та допуску до керування транспортними засобами» визначено, що посвідчення водія на право керування транспортним засобом однієї з категорій видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, встановленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний і практичний іспити в сервісному центрі МВС.

Однак, в порушення вказаних вимог чинного законодавства, достовірно знаючи, що для отримання посвідчення водія необхідно пройти підготовку водіїв та скласти теоретичний і практичний іспити, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки та свідомо бажаючи їх настання, з метою підробки невстановленою в ході досудового розслідування особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, ОСОБА_4 передав персональні дані паспорта та ідентифікаційного коду і сприяв таким чином як пособник вказаній особі у виготовленні підробленого посвідчення водія, яке надає право керування транспортними засобами.

На підставі отриманих від обвинуваченого персональних даних про нього та його фотозображення, невстановленою особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, у невстановлений час та в невстановленому місці було виготовлено підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 11.07.2022 року, категорії «В, С», на ім`я ОСОБА_4 , видане нібито територіальним сервісним центром МВС №5142.

11.07.2022 року близько 17 год. 00 хв. перебуваючи на території сервісного центру МВС №2641, що у м.Івано-Франківськ по вул.Коновальця, 229, обвинувачений ОСОБА_4 наручно отримав вищевказане посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 11.07.2022 року та передав невстановленій слідством особі грошову винагороду в сумі 9000 грн. 00 коп.

Згідно висновку експерта №СЕ-19/109-23/1499-ДД від 07.02.2022 року, бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 за способом нанесення зображення та первинними елементами захисту не відповідає бланкам посвідчення водія, які знаходяться в офіційному обігу.

Крім того, 30.01.2023 року близько 07 год. 30 хв. поліцейським СРПП Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 під час виконання службових обов`язків у с.Зелена, Надвірнянського району, за порушення правил дорожнього руху було зупинено автомобіль марки «Chevrolet Niva», д.н.з. НОМЕР_2 , водієм якого був обвинувачений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В ході перевірки документів останній, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки та свідомо бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що він не проходив курси підготовки водіїв, теоретичний і практичний іспити в сервісному центрі МВС не складав та посвідчення водія у встановлений законом спосіб йому не видавалось, пред`явив поліцейському СРПП Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 завідомо підроблений документ - посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 11.07.2022 року категорії «В, С» на його ім`я, вчинивши такими діями використання завідомо підробленого документа.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних проступків, при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю та пояснив, що в мережі «інтернет» він побачив оголошення про виготовлення водійських посвідчень без здачі іспитів та проходження медичної комісії. В подальшому він за допомогою месенджера «viber» зв`язався з особою, яка розмістила дане оголошення та узгодив з нею вартість такої послуги, що становила 9000 грн. 00 коп., а також поцікавився які категорії можливо відкрити та чи дане водійське посвідчення буде внесено в базу територіального сервісного центру МВС.

Його запевнили, що можуть відкрити категорії «В» та ОСОБА_6 , а всі необхідні відомості після здійснення оплати коштів будуть внесені в базу ТСЦ.

Він погодився, переслав свої анкетні дані на адресу, яку йому повідомили в процесі переписки.

В подальшому, десь в перших числах липня місяця, точно не пам`ятає, йому прийшло повідомлення приїхати 11.07.2022 року в м.Івано-Франківськ та забрати виготовлене посвідчення водія.

В цей же день він зустрівся в м.Івано-Франківськ на вул.Коновальця із незнайомим йому чоловіком, який передав йому виготовлене водійське посвідчення, а він в свою чергу гроші в сумі 9000 грн. 00 коп.

Отримавши посвідчення, він повернувся додому та в подальшому використовував його під час керування транспортним засобом марки «Chevrolet Niva», д.н.з. НОМЕР_2 , який належав його брату.

30.01.2023 року близько 07 год. 30 хв. ранку він відвозив в м.Надвірна свого племінника та його дівчину, однак в с.Зелена, Надвірнянського району був зупинений працівниками поліції.

Зазначає, що під час перевірки документів він сам повідомив поліцейському, що дане водійське посвідчення він отримав не в сервісному центрі, а виготовив через мережу «інтернет».

Усвідомлює, що вчинив умисні кримінальні правопорушення, у вчиненому розкаюється та обіцяє стати на шлях виправлення. Запевнив суд, що подібного більше не повторить, просить суд суворо його не карати.

Беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та зважаючи на те, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового процесу, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразились у пособництві в підробленні посвідчення водія, з метою власного використання, а також у використанні завідомо підробленого документа, правильно кваліфіковано за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України.

При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує приписи статей 50, 65 КК України, зі змісту яких випливає, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Саме не зазначені критерії призначення кримінального покарання звернуто увагу Верховним Судом у постанові від 10.07.2018 року (справа № 148/1211/15-к).

У постанові від 14.06.2018 року (справа № 760/115405/16-к) ВС України зазначено, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила кримінальне правопорушення, залежно від особливостей цього кримінального правопорушення і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Крім того, ВС України у постанові від 09.10.2018 року (справа №756/4830/17-к) звернуто увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК України) вчинене у конкретному випадку кримінально-протиправне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінальних правопорушень, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 ч.1 ст.65 КК України поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає відмінність в оцінці виду та розміру покарання принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти кримінальні правопорушення, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю кримінального правопорушення, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого кримінального правопорушення. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого кримінального правопорушення, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, суд також враховує, що у постанові від 18.09.2019 року (справа №166/1065/18) ВС України зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння кримінального правопорушення, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки.

Аналогічна правова позиція сформована у постанові ВС України від 27.11.2019 року (справа №629/847/15-к).

Крім того, при вирішенні питання щодо виду та розміру покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує, що ВС України у постанові від 17.04.2018 року (справа №298/95/16-к) зазначено, що у частині другій статті 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

Як з`ясовано судом в ході розгляду даного провадження, ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, які відносяться відповідно до вимог ст.12 КК України до категорії кримінальних проступків, проте у вчиненому розкаявся і активно сприяв їх розкриттю, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Отже, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ч.ч.1, 2 ст.66 КК України, суд враховує повне визнання вини у вчиненому на стадії досудового розслідування та судового розгляду, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обтяжуючих покарання ОСОБА_4 обставин судом не встановлено.

Таким чином, аналізуючи встановлені судом відомості, що характеризують особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують його покарання, поведінку обвинуваченого до і після вчинення кримінальних правопорушень, приписи статей 50, 65 КК України, роз`яснення ВС України, викладені у постанові від 17.04.2018 року, суд приходить до переконання, що йому слід призначити покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, в межах, встановлених в санкціях інкримінованих йому відповідних частин статті КК України, а саме у виді штрафу.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Таким чином, суд вважає, що на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_4 слід визначити у виді штрафу.

Суд дійшов до такого висновку, оскільки метою покарання згідно з приписами ч.2 ст.50 КК України є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Підстав для застосування ст.ст.69, 75 КК України при призначенні ОСОБА_4 покарання, суд не вбачає.

На переконання суду, обраний обвинуваченому такий вид та розмір покарання, відповідатиме не тільки тяжкості вчинених ОСОБА_4 кримінальних правопорушень та обставинам провадження, але й особі самого обвинуваченого, є обгрунтованим та буде відповідати меті покарання.

Щодо запобіжного заходу, суд констатує наступне:

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, запобіжний захід щодо обвинуваченого на стадії досудового розслідування та судового розгляду не обирався. Таким чином, запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на момент розгляду даного провадження відсутній.

Беручи до уваги обставини вчинення кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, а також те, що суд прийшов до висновку про призначення ОСОБА_4 покарання не пов`язаного із арештом чи обмеженням волі, а саме у виді штрафу, суд вважає за можливе не обирати запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу.

Відшкодування судових витрат належить вирішити з додержанням вимог ст.124 КПК України.

У відповідності до ч.4 ст.174 КПК України, вирішенню підлягає питання щодо скасування арешту, накладеного на тимчасово вилучене майно.

Питання речових доказів слід вирішити, керуючись правилами, викладеними в ст.100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні №0000025 від 30.01.2023 року - не заявлявся.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.100, 124, 174, 369, 370, 371, 373, 374, 381, 382, 394, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України штраф у розмірі 400 (чотириста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 (шість тисяч вісімсот) грн. 00 коп.;

- за ч.4 ст.358 КК України штраф у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_4 визначити штраф у розмірі 400 (чотириста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 (шість тисяч вісімсот) грн. 00 коп.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя: АДРЕСА_1 , в користь держави 2265 грн. 36 коп. за проведення у даному кримінальному провадженні судової технічної експертизи документів, висновок експерта №СЕ-19/109-23/1499-ДД від 07.02.2023 року.

Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_7 від 31.01.2023 року із забороною користування, розпоряджання та відчуження на: посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 11.07.2022 року, видане на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вилучене в ході огляду місця події від 30.01.2023 року скасувати.

Речовий доказ: посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 11.07.2022 року, видане на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вилучене в ході огляду місця події від 30.01.2023 року, яке згідно ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_7 від 31.01.2023 року зберігається при матеріалах кримінального провадження №0000025 від 30.01.2023 року, в Надвірнянському районному суді Івано-Франківської області (справа №348/426/23, номер провадження 1-кп/348/205/23), після набрання даним вироком законної сили знищити.

Вирок суду може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_4 в той самий строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1