У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу начальника Білозерського відділу Олешківської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 серпня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно

ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Станіслав Білозерського району Херсонської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 111-1 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000265.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_5 ,

підозрювана - ОСОБА_6 ,

захисник - ОСОБА_7 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 серпня 2023 року відносно підозрюваної ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладенням обов`язку з`являтись за викликом слідчого, прокурора або суду на весь строк досудового розслідування та розгляду справи в суді, а також на строк до 01.10.2023 р. встановити обов`язки: не залишати місце мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора та суду в період з 17.00 год. до 09.00 год.; не виїжджати за межі м. Миколаєва; повідомляти про зміну засобів зв`язку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на 60 діб.

Узагальнені доводи апелянта.

На обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження.

На думку прокурора, приймаючи рішення про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя не надав належної оцінки тим фактам, що остання обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, з конфіскацією майна або без такої, її чоловік перебуває у Федеративній республіці Німеччина, тобто наявний ризик переховування від слідства та суду. При цьому, ОСОБА_6 неодноразово контактувала з особами, які можуть бути обізнані про її незаконну діяльність, їй відомі місця мешкання свідків та їх контактні дані, тому наявний ризик незаконного впливу на свідків.

Крім того, кримінальне правопорушення ОСОБА_6 було направлене проти територіальної цілісності та недоторканості України, а також проти основ національної безпеки, вчинене останньою свідомо, що свідчить про можливість повторного вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалюючи рішення, прокурор вважає, що слідчий суддя безпідставно не прийняв до уваги вимоги ч. 6 ст. 176 КПК України, згідно яким, інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, за наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не може бути застосований до осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111-1 КК України.

За наведених обставин, прокурор вважає, що відносно ОСОБА_6 слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Слідчим відділом УСБ України в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000265 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 у період з 23.09.2022 р. по 27.09.2022 р., діючи за попередньою змовою з іншими невстановленими особами (щодо яких здійснюється досудове розслідування у іншому кримінальному провадженні), діючи з прямим умислом, усвідомлюючи свою протиправну діяльність та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, в порушення Конституції України, Закону України «Про всеукраїнський референдум», Закону України «Про правовий режим воєнного стану», прийняла участь у проведенні незаконного референдуму, добровільно взявши на себе повноваження так званого «члена ДВК № 427», та у період з 23-27 вересня 2022 року з урною для бюлетенів та наданими їй бюлетенями, у супроводі озброєних військових РФ здійснила по-дворовий обхід жителів с. Станіслав Херсонського району Херсонської області з метою їх залучення до голосування щодо входження Херсонської області у склад РФ. Під час проведення референдуму ОСОБА_6 активно пропонувала мешканцям с. Станіслав проголосувати шляхом поставлення відповідних відміток у бюлетені, вела облік громадян по списку, які проголосували під час проведення незаконного референдуму, а також активно закликала осіб, які не хотіли приймати участь у голосуванні шляхом висловлювання закликів про позитивні зміни у їх житті під керівництвом російської влади.

Наслідком таких незаконних та неправомірних дій ОСОБА_6 стало визнання РФ незаконного референдуму таким, що відбувся та незаконного приєднання територій Херсонської області до її складу, всупереч Конституції та законів України.

01.08.2023 р. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно підозрюваної ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та інших фігурантів у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Врахувавши те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, що підтверджується долученими до клопотання матеріалами, наявність ризиків переховування підозрюваної від слідства та суду та незаконного впливу на свідків, проте, з урахуванням характеру кримінального правопорушення, даних про особу підозрюваної, слідчий суддя дійшов висновку, що вагомість вказаних ризиків є вкрай низькою, і утримання підозрюваної під вартою є недоцільним, що є підставою для обрання їй запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, що буде запорукою належної процесуальної поведінки підозрюваної.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення підозрюваної та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали, надані судом та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За змістом ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим видом запобіжних заходів і повинен застосовуватись лише тоді, коли прокурор доведе, що інший запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Крім цього, за змістом ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто у виді тримання під вартою.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має перебувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказані вимоги закону та норм міжнародного права слідчим суддею дотримані не в повному обсязі.

Так, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів дійшов висновку про причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 111-1 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.

Так, наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання, зокрема, дані протоколів огляду мережі інтернет щодо підготовки, проведення незаконного референдуму та прийняття Херсонської області до складу РФ, допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та інші долучені матеріали, свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 111-1 КК України, тобто у колабораційній діяльності, а саме у добровільній участі в проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, вчиненій за попередньою змовою групою осіб.

Вирішуючи питання про необхідність застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд приходить до висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та підстав, які виправдовують прийняття такого рішення.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Матеріали клопотання слідчого містять дані, які вказують на наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик того, що ОСОБА_6 може переховуватись від слідства та суду, з огляду на обставини інкримінованого їй кримінального правопорушення та можливого покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, з конфіскацією майна або без такої.

Оцінюючи наявність ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує, те, що відповідно обставин інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 111-1 КК України, остання, знайома зі свідками, які є мешканцями одного села, де проживала підозрювана, і яким можуть бути відомі обставини кримінального правопорушення, тому ризик незаконного впливу на свідків є доведеним.

Апеляційний суд вважає, що прокурором не доведено наявності такого ризику, як вчинення підозрюваною ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення лише через те, що остання, на думку прокурора, діяла з прямим умислом, тому в цій частині висновки слідчого судді є вірними.

Отже, зважаючи на доведення прокурором наявності ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на імперативні вимоги ч. 6 ст. 176 КПК України, згідно яким, під час дії воєнного стану, до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ст. 111-1 КК України, за наявністю ризиків, визначених ст. 177 КПК України, в даному випадку, застосовуванню підлягає лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд погоджується з доводами прокурора про те, що слідчим суддею недостатньо враховані всі обставини та наявні ризики, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою.

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри та ризиків, з числа передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вагомість наявність доказів вчинення ОСОБА_6 інкримінованого їй кримінального правопорушення, фактичні обставини провадження, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання її винуватою, данні про особу підозрюваної, яка хоча і має певні соціальні зв`язки, але це не завадило їй вчинити тяжкий злочин, вік стан здоров`я та інші обставини, апеляційний суд, вважає за необхідне задовольнити клопотання слідчого та застосувати відносно підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Саме такий вид запобіжного заходу, на переконання апеляційного суду, зможе забезпечити на даній, початковій стадії досудового розслідування, виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків та дозволить уникненню встановлених ризиків.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 219 КПК України, досудове розслідування повинно бути закінчено, протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

З урахуванням дати повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 111-1 КК України - 01.08.2023 р., строк тримання останньої під вартою не може перевищувати більше двох місяців з даної дати.

За змістом положень п. 5 ч. 4 ст. ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 111 КК України.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваної ОСОБА_6 , апеляційний суд приходить до висновку, що на даний час, підстав для визначення розміру застави не має.

Отже, виходячи з вимог, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді - скасуванню, з постановленням нової ухвали, якою клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід задовольнити, застосувавши відносно останньої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу начальника Білозерського відділу Олешківської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 серпня 2023 року про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - скасувати.

Постановити нову ухвалу. Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 задовольнити.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 29.09.2023 р. без визначення розміру застави.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ _____________ _____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3