ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/937/23 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілого - ОСОБА_8 ,

представника потерпілого - ОСОБА_9

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

захисника - ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2023 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0001317 від 12.09.2019, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2023 року ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, пенсіонера, який раніше судимим не був, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , визнано невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення за частиною 1 статті 286 КК України, та виправдано, у зв`язку з недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Згідно вироку, ОСОБА_10 визнаний невинним в тому, що 12.09.2019 приблизно о 12:00 годині, керуючи технічно справним автомобілем Volkswagen Transporter р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Героїв Праці зі сторони вул. Академіка Павлова у бік вул. Барабашова в місті Харкові.

Біля будинку №18 по вул. Героїв Праці в м. Харкові, водій ОСОБА_10 , діючи необережно, почав здійснювати маневр лівого повороту заїжджаючи при цьому на територію подвір`я, порушив вимоги пунктів 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, згідно яких:

- п. 10.1 - «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»,

- п. 10.4 - «Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в 'їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот.

За наявності трамвайної колії посередині проїзної частини водій нерейкового транспортного засобу, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям, повинен дати дорогу трамваю, проявив необачність, перед початком здійснення маневру лівого повороту не переконався, що його дії будуть безпечними та не створять небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не надав переваги у русі мопеду Honda Dio р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , який рухався у зустрічному напрямку та допустив зіткнення з вищевказаним мопедом, внаслідок чого водій ОСОБА_8 , отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому діафіза лівої ліктьової кістки на межі верхньої та середньої третини і на межі середньої і нижньої третини без зсуву.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 12-14/662-А/19 від 28.10.2019, вказані тілесні ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я.

Відповідно до висновків судової автотехнічної експертизи № 7/975/976СЕ-19 від 21.10.2019 у даній дорожній обстановці водій автомобілю Volkswagen Transporter р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_10 повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України.

У даній дорожній обстановці технічна можливість запобігання даної ДТП для водія автомобіля Volkswagen Transporter р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_10 визначалася виконанням ним вимог пунктів 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України.

В даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля Volkswagen Transporter р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_10 вбачаються невідповідності вимогам пунктів 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковані за частиною 1 статті 286 КК - тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Не погодившись з зазначеним вироком, потерпілий ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Київського районного суду м. Харкова від 27.04.2023 скасувати, дослідити матеріали кримінальної справи № 953/22279/19 відносно ОСОБА_10 , ухвалити обвинувальний вирок, визнавши ОСОБА_10 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України та призначити йому максимальне покарання, передбачене санкцією статті.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги потерпілий вказує, що вирок ухвалений з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, яке полягає у тому, що судом першої інстанції не було вжито необхідних заходів для всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин справи, докази були оцінені не належним чином - з точки зору достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку не достатні для прийняття відповідних процесуальних рішень.

Потерпілий посилається на те, що матеріали медичної карти амбулаторного хворого на його ім`я містить запис за 19.09.2019 (7 днів з дня ДТП) «Боли в обл. левой ключицы и левого предплечья. Травма 12/1Х-19….Стац. лечение с 12/IX по 18/IX-19 г.», що підтверджує наявність у нього скарг на болі в лівому передпліччі не після 23.09.19, як це зазначено в комісійній судово-медичній експертизі (висновок №08-72/2021 від 16.05.2021), допиті експерта ОСОБА_12 та в оскаржуваному вироку, а 19.09.2019 року тобто відразу після виписки з стаціонарного лікування, та при повторних скаргах на біль в лівому передпліччі 23.09.19 йому був зроблений рентген - знімок лівого передпліччя, де і було зафіксовано перелом.

Апелянт вважає, що висновки комісійної судово-медичної експертизи, показання експерта ОСОБА_12 та висновки суду у вироку в цій частині, не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи, які могли істотно вплинути на висновки суду і являлись беззаперечною обставиною для призначення судово-медичної експертизи в іншому медичному закладі.

Крім того, потерпілий звертає увагу, що в медичній карті стаціонарного хворого № 20948 ХМКЛШНМД зазначено, що при надходженні до медичного закладу він знаходився з визначенням свідомості - оглушення, з втратою свідомості та контраградною амнезією. Такий стан, та обмежений контакт з лікарем не надавав йому можливість в достатній мірі визначити дійсне джерело болі це ліве передпліччя. Тому скарги саме в цій частині лівої руки в медичній карті стаціонарного хворого № 20948 не відображено.

Поміж з цим, лікарями в ХМКЛШНМД було діагностовано перелом лівої ключиці, що відображено в медичній карті стаціонарного хворого № 20948, хоча в подальшому було встановлено, що перелом ключиці був застарілий, а тому не міг давати симптоми перелому кісток, (садни, набряки, біль), а оскільки симптоми були, то вони могли виходити тільки з перелому лівого передпліччя. Але лікарями було помилково звернено увагу на ліву ключицю та дані обставини не були відображені в комісійній судово-медичній експертизі (висновок № 8-72/2021 від 16.05.2021), допит експерта нічого не дав з цього приводу, а судом взагалі це проігноровано.

На думку апелянта саме ці фактичні дані і були достатньою підставою для проведення комісійної судово-медичної експертизи в іншому експертному закладі, в проведенні якої було безпідставно та упереджено відмовлено судом першої інстанції, оскільки наявні у даному кримінальному провадженні висновки судово-медичної та комплексної судово-медичної експертизи проведених в одному експертному закладі, суперечать один одному, а допит |експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності.

Потерпілий звертає увагу на те, що в основу виправдувального вироку було покладено докази з спотвореними фактичними даними, вони прямо чи непрямо не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а тому мають бути визнані неналежними і не можуть бути як докази в порядку статті 84 КПК України.

Апелянт вважає, що з урахуванням відмови в задоволенні його клопотання про проведення судово-медичної експертизи в іншій експертній установі, єдиним належним і допустимим доказом з питання наслідків, передбачених скоєнним злочином за частиною 1 статті 286 КК України, а саме спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень - є судово-медична експертиза, яка зазначена в обвинувальному акті (висновок №12-14/662-А/19 від 28.10.2019).

Заслухавши суддю - доповідача, доводи потерпілого та його представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку обвинуваченого, захисника, прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами статті 404 КПК України, дійшла висновку, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах апеляційних доводів потерпілого, в частині скасування судового рішення, колегія суддів вбачає низку істотних порушень КПК України, а саме те, що судом першої інстанції не було вжито необхідних заходів для всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин справи, докази були оцінені не належним чином - з точки зору достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

На думку колегії суддів, висновок суду щодо виправдання ОСОБА_10 за частиною 1 статті 286 КК України є передчасним і під час судового розгляду допущено істотні порушення КПК України.

Відповідно до статті 370 КПК України як обвинувальний, так і виправдувальний вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Як зазначено у статті 374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку, серед іншого, повинна містити підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, із яких суд відкидає докази обвинувачення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Виправдовуючи ОСОБА_10 за частиною 1 статті 286 КК України у зв`язку з недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення суд не дотримався вимог закону, передбачених вищезазначеними нормами.

Суд посилаючись на недоведеність в діях обвинуваченого ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, як на підставу для виправдання, всупереч вимог статті 94 КПК України не надав належної оцінки наявним доказам та не усунув суперечності між ними, що могло істотно вплинути на його висновки.

Зокрема, судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні містяться посилання на висновок судово-медичної експертизи №12-14/662-А/19 проведеної експертом КЗ «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_13 , відповідно до якої, у зв`язку з подією, можливо, 12.09.19 у гр. ОСОБА_8 мали місце пошкодження: садна на обличчі і кінцівках; перелом діафіза лівої ліктьової кістки на межі верхньої і середньої третини і на межі середньої і нижньої третини без зсуву.

Перераховані пошкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, могли виникнути в умовах ДТП, при обставинах, викладених в ухвалі, в своїй сукупності, відносяться до тілесних пошкоджень середньої тяжкості, що призвели за собою тривалий розлад здоров`я, (пункт 2.2.2. Правил «Судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних пошкоджень»).

Діагноз «ЗЧМТ. Струс головного мозку» не підтверджується об`єктивними даними, у зв`язку з чим не може бути прийнятий до уваги, (пункти 4.13.1.,4.13.4. Правил «Судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»).

Крім того, у гр. ОСОБА_8 мав місце консолідований («старий») перелом лівої ключиці.

Під час судового розгляду був допитаний експерт ОСОБА_13 , який зазначив, що для встановлення точної давності отриманого ОСОБА_8 перелому необхідно проведення комісійної експертизи із залученням в тому числі рентгенолога, травматолога.

Судом першої інстанції була призначена комісійна судово-медична експертиза.

За висновком комісійної судово-медичної експертизи № 08-72/2021, проведеної КЗОЗ «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 16.05.2021, з урахуванням допиту експерта ОСОБА_12 , за аналізом наданої медичної карти № 20948 стаціонарного хворого КНП «МКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова», медичної карти амбулаторного хворого і результатів консультативного дослідження рентгенологічного архіву, у ОСОБА_8 , 1977 р.н., на час його лікарського огляду 12.09.2019, мали місце садна на обличчі, верхніх і нижніх кінцівках без уточнення їх анатомічної локалізації.

Ці ушкодження утворились від дії тупих предметів, які не відобразили в даних ушкодженнях своїх індивідуальних ознак, за механізмом удару-тертя- ковзання, та не виключено, що під час подій 12.09.2019, вказаних в постанові.

За ступенем тяжкості садна відносяться до ЛЕГКИХ тілесних пошкоджень згідно пунктів 2.3.2 б, 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995р. № 6.

Щодо закритої черепно-мозкової травми, яка була виявлена у ОСОБА_8 в лікувальному закладі, даний діагноз не достатньо віддзеркалений в медичній документації: опис неврологічного статусу скудний, скарги, які надавав ОСОБА_8 , і клінічна динаміка не достатньо показові для такої травми. Рівень свідомості у ОСОБА_8 був оцінений як «оглушення», що характерне для іншої форми черепно-мозкової травми, об`єм якої не був підтверджений об`єктивними даними. До того ж в карті є запис травматолога, відповідно якого ОСОБА_8 перебував в стані загальмованості і алкогольного сп`яніння (12.09. 12 год. 50 хв.). Метод визначення наявності алкоголю в крові ОСОБА_8 , який підлягає судово- медичній оцінці, в лікарні не застосовувався. Після проведеної медикаментозної терапії ОСОБА_8 був виписаний 18.09.2019 на амбулаторне лікування.

На час його огляду невропатологом поліклінічного відділення 19.09.2019 скарг вже не надавав, неврологічний статус без патологічних симптомів, що, враховуючи звичайну клінічну динаміку струсу головного мозку, також надає певних сумнівів в аргументованості цього діагнозу.

Після клінічного обстеження і додаткових інструментальних досліджень, проведених в лікувальному закладі, у ОСОБА_8 також було діагностовано давній перелом лівої ключиці (№ 82988 від 12.09.2019 - в стані консолідації), який супроводжувався больовим відчуттям даної області тіла при пальпації. Консолідований характер перелому лівої ключиці був підтверджений в рамках цієї експертизи. Тобто даний перелом являється давним, він утворився до подій 12.09.2019 і не перебуває з ними в причинному зв`язку.

Таким чином, діагнози «закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку» та «консолідований перелом лівої ключиці» при встановленні ступеню тяжкості до уваги не приймались (відповідно до пункту 4.13. «Правил....».

Щодо перелому ліктьової кістки лівого передпліччя, медична карта № 20948 не містить об`єктивних даних, що за період перебування ОСОБА_8 в стаціонарі ХМКЛШНМД з 12.09. по 18.09.2019, він надавав будь-яких скарг, притаманних цієї травмі. Перелом діафізарної частини трубчастої кісти, якою є ліктьова кістка, обов`язково супроводжується набряком, болем, порушенням рухів, особливо активних, що не було зафіксовано в медичній карті; приводу щодо рентгенологічного обстеження лівого передпліччя ОСОБА_8 з метою визначення можливої кістково-травматичної патології, лікарями також визначено не було.

Як слід з медичної карти амбулаторного хворого, лише 23.09.2019, через 11 днів після дорожньо-транспортної події, ОСОБА_8 звернувся до травматолога із скаргами на біль в лівому передпліччі. Після огляду та рентгенологічного обстеження у нього було діагностовано закритий подвійний перелом діафізу лівої ліктьової кістки без зміщення кісткових уламків, що не виключає час утворення травми незадовго до цього звернення до лікаря. Було проведено шинування кінцівки, спостерігався травматологом, 25.10.2019 шина була знята. За результатами контрольного рентгенологічного обстеження, проведеного в рамках цієї експертизи, у ОСОБА_8 була визначена консолідація переломів лівої ліктьової кістки із формуванням надлишкового кісткового мозолю в верхній її третині з ознаками хибного суглобу, що вказує на порушення хворим ортопедичного режиму.

Таким чином закритий подвійний перелом лівої ліктьової кістки, який був виявлений у ОСОБА_8 23.09.2019, в прямому зв`язку із подією 12.09.2019 не перебуває, що дозволяє не визначати ступень тяжкості цієї травми (відповідно до пункту 4.13. «Правил…»).

Під час судового розгляду був допитаний лікар судово-медичний експерт ОСОБА_12 , який входив до складу комісії лікарів, який підтвердив висновки комісійної експертизи, при цьому зазначив, що у ОСОБА_8 дійсно був перелом ліктьової кістки лівого передпліччя, однак медичні дані щодо отримання вказаного перелому 12.09.2019р. при ДТП, відсутні. Перелом кінцівок супроводжується болем, набряком та порушенням функцій кінцівки. В період перебування ОСОБА_8 в стаціонарі з 12.09.2019р. по 18.09.2019р. він не висловлював скарг на ліве передпліччя, тобто відсутні клінічні прояви перелому та рентгенівські знімки за вказаний період. Перші скарги на біль в лівому передпліччі ОСОБА_8 висловив 23.09.2019р. та після огляду і рентгенологічного обстеження був виявлений перелом. Таким чином, отримання перелому лівої ліктьової кістки ОСОБА_8 при ДТП 12.09.2019 р. не підтверджено.

Крім цього, суд першої інстанції викликав для допиту в судовому засіданні експерта ОСОБА_14 , який безпосередньо є лікарем ортопедом-травматологом першої кваліфікаційної категорії, лікарем 1 травматологічного відділення КНП «МКЛШМД ім. проф. О.І. Мещанінова» асистентом кафедри травматології та ортопедії ХНМУ, магістром медицини, але вказаний експерт до суду першої інстанції не прибув та КЗОЗ «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи» направлений до суду лист, в якому зазначено, що експертний висновок було складено за згодою всіх членів комісії, кожен з яких несе персональну кримінальну відповідальність, тому з метою економії робочого часу позаштатного консультанта ОСОБА_14 , який виконує свої професійні обов`язки в лікувальному закладі - травматологічному відділенні КНП «МКЛШМД ім. проф. О.І. Мещанінова» вважали доцільним ініціювати участь в судовому засіданні інших членів комісії.

Суд першої інстанції не вжив жодних заходів щодо забезпечення прибуття в судове засідання експерта ОСОБА_14 , який є саме лікарем ортопедом - травматологом та міг би, на думку суду апеляційної інстанції, в судовому засіданні пояснити та можливо усунути наявні протиріччя та недоліки у висновках судово-медичних експертиз, та допитав в судовому засіданні експерта ОСОБА_12 , який є завідувачем відділу комісійних судово-медичних експертиз ХОБСМЕ, лікарем судово-медичним експертом вищої кваліфікаційної категорії, але при цьому не є фахівцем в галузі травматології.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 16.02.2023 потерпілим ОСОБА_8 подано до Київського районного суд м. Харкова письмове клопотання про призначення комісійної комплексної судово-медичної експертизи, проведення якої, потерпілий просив доручити експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи з підстав, що наявні в матеріалах кримінального провадження висновки експертів суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11.04.2023 відмовлено в задоволенні вказаного клопотання у зв`язку з тим, що потерпілим у клопотанні не наведені обґрунтовані підстави для призначення ще однієї комплексної судово-медичної експертизи, в чому полягають суперечності між проведеними експертизами, які не усунули допитані експерти. Нових даних, які-б могли вплинути на висновки проведених експертиз та необхідності призначення ще однієї експертизи, потерпілим не зазначено, а судом не встановлено.

На думку суду апеляційної інстанції, судом першої інстанції не вжито відповідних заходів для усунення наявних суперечностей, які містяться у висновку судово-медичної експертизи №12-14/662-А/19 проведеної експертом КЗ «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_13 та висновку комісійної судово-медичної експертизи № 08-72/2021, проведеної КЗОЗ «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 16.05.2021, що істотно вплинуло на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого за пред`явленим обвинуваченням та, як наслідок, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, що безпосередньо пов`язано із кваліфікацією дій обвинуваченого та визначенням міри покарання.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при проведенні комісійної судово-медичної експертизи № 08-72/2021 експертами не враховано та не прийнято до уваги наявний в медичній карті амбулаторного хворого запис від 19.09.2019 про те, що ОСОБА_8 саме 19.09.2019 звернувся до сімейного лікаря зі скаргою на болі в області лівої ключиці та лівого передпліччя, тоді як у вищезазначеному висновку вказано, що ОСОБА_8 звернувся до травматолога лише 23.09.2019, що теж було залишено поза увагою судом першої інстанції.

Зазначені обставини свідчать про неповноту судового розгляду, що на думку колегії суддів, має істотне значення, оскільки під час судового розгляду залишилися недослідженими обставини, передбачені статтею 91 КПК України, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Крім того, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості усунути вищезазначені недоліки, допущені судом першої інстанції, оскільки під час апеляційного розгляду сторони не заявляли клопотань про допит експертів або призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи, а тому у відповідності до положень статті 404 КПК України, зважаючи на встановлені під час апеляційного розгляду істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, належить скасувати оскаржуване судове рішення і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Встановлені при апеляційному розгляді обставини, свідчать про наявність істотних порушень КПК України, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, оскільки ці порушення одночасно свідчать про неналежне дотримання вимог частини 3 статті 370 КПК України, відповідно до якої обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

У зв`язку із наведеним, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені істотні порушення - є процесуально неприпустимими при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у статті 370 КПК України, а також містяться у статті 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення.

Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам частини 1 статті 412, пункту 6 частини 1 статті 407, пунктам 2, 3 частини 1 статті 409, пунктам 1, 2, 3 частини 1 статті 411 КПК України.

Вирішуючи питання про подальший рух кримінального провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вищезазначених засад кримінального провадження та вимог статті 370 КПК України щодо змісту мотивувальної частини оскаржуваного вироку не відноситься до передбаченого в частині 1 статті 415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог частини 6 статті 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною 1 статті 7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені пункти 2, 10, 15,16, частини 1 статті 7 КПК України - законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередність дослідження доказів, а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції належить врахувати та ретельно дослідити всі наведені вище обставини, а також окремо та більш детально дослідити наявні докази на предмет їх належності з дотриманням вимог чинного КПК України, в тому числі нормам частини 3 статті 415 та статті 416 КПК України.

Оскільки внаслідок скасування оскаржуваного вироку призначається новий судовий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості розгляду решти апеляційних доводів потерпілого, що обумовлює часткове задоволення його апеляційної скарги.

Керуючись статтями 404, 405, пунктом 6 частини 1 статті 407, пунктами 2, 3 частини 1 статті 409, пунктами 1, 2, 3 частини 1 статті 411, частиною 1 статті 412, статтями 418, 419 та главою 2 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2023 року стосовно ОСОБА_10 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: