ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 643/3390/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/633/23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження застосування запобіжного заходу
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, з участю обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме прокурора, належним чином повідомленого про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи не від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 27 04 2023 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 27 04 2023 року задоволено клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_8 у кримінальному провадженні за №0001074 від 08.12.2022 за ознаками складу злочинів, передбачених ч.1,4 ст.296 КК України, про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше судимого, відносно якого на розгляді Московського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_6 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, до 25 червня 2023 року, включно.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

На зазначену ухвалу слідчого судді обвинуваченийОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та змінити йому запобіжний захід на такий, який не пов`язаний з триманням під вартою або, як альтернативний запобіжний захід - обрати заставу.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що не є судимою особою в силу ст. 89 КК України, мешкає з неповнолітнім сином 2010 р.н. та матір`ю пенсійного віку, яка потребує піклування. Також зазначив, що має постійне місце проживання, від органів слідства та суду ніколи не переховувався та працював. Вважає, що йому необґрунтовано було відмовлено в обранні міри запобіжного заходу, не пов`язаної с тримання під вартою або заставою, на чому він наполягав в суді першої інстанції. На думку обвинуваченого, підозри його та відношення до подій з 08.12.2022 по 23.01.2023 не мають ніякої доказової бази його причетності до вказаних і є необґрунтованими. Від органів досудового розслідування він не збирається переховуватись, а навпаки, має бажання з`являтися за першою вимогою для встановлення істини по справі. Зазначив, що той факт, що він знаходиться в СІЗО четвертий місяць є достатньою підставою застосувати відносно нього міру запобіжного заходу, не пов`язаною з триманням під вартою.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченого, просили її задовольнити в повному обсязі.

Прокурор в судове засідання не з`явився, був, відповідно до вимог, зазначених в ч.1 ст.135 КПК України, належним чином повідомленим про дату та час та місце розгляду справи, будь-яких заяв про неможливість розгляду справи за його відсутності, не надходило.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю прокурора, оскількице відповідає вимогам ст.401 КПК України, так як апеляційна скарга обвинуваченого не стосується погіршення його становища.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів провадження вбачається, що до суду з обвинувальним актом направлена справа по кримінальному провадженню №0001074 від 08.12.2022 за обвинуваченням ОСОБА_6 за вчинення злочинів, передбачених ч.1, 4 ст.296 КК України.

Прокурор у кримінальному провадженні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , посилаючись на те, що ризики, які були підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу, не втратили актуальності і продовжують існувати, а жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе їм запобігти.

На даний час існують ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки має можливість ознайомитись з матеріалами справи та встановити їх анкетні дані, в тому числі місця мешкання потерпілих та свідків. Також може вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з відсутністю законних джерел отримання грошових коштів.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, суд вважав обґрунтованою підозру у вчиненні останнім злочинів, передбачених ч.1, 4 ст.296 КК України, яка підтверджена зібраними під час досудового розслідування фактичними доказами, що є наявними в матеріалах справи.

Також, суд вважав встановленими існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому звинувачується особа.

Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом

При цьому, суд врахував попередню оцінку окремих фактичних обставин, здійснену при вирішенні попередніх клопотань у цьому кримінальному провадженні на підставі відповідних матеріалів, не оцінюючи доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування, оскільки вони перевірці не підлягають, так як встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Враховуючи вищевикладене, а також наявні відомості про особу обвинуваченого, відсутність у нього соціально-стримуючих факторів, які б давали підстави вважати, що він не буде переховуватися від суду, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, виходячи з положень КПК України та враховуючи матеріали справи, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, у зв`язку з чим слідчий суддя дійшов висновку, про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 у разі визнання винуватою, є ймовірність ризику того, що вона може переховуватись від слідства та суду. Враховуючи також відомості і конкретні обставини вчинення злочину, який їй інкримінується, виходячи зі змісту формулювання підозри, зокрема обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, існує можливість незаконного впливу підозрюваною на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_9 підозрюється в вчиненні ряду епізодів злочинної діяльності з погрозою застосування насильства над потерпілими та має можливість спілкування з ними, а досудове розслідування по даному кримінальному провадженню на даний час не завершено.

Оскільки підозрювана не працює, то злочинна діяльність ОСОБА_9 може бути для неї єдиним джерелом прибутку, враховуючи вчинення нею двох кримінальних правопорушень у складі організованої групи, а також беручи до уваги її минулі судимості за вчинення корисливих злочинів. Крім того, згідно відомостей кримінального провадження, 03.08.2022 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області до суду направлено обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України. Вказані факти свідчать про систематичність злочинної діяльності ОСОБА_9 , що може свідчити про можливість вчинення нею нового кримінального правопорушення та її підвищену суспільну небезпеку, а тому, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та окремих громадян.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Зважуючи на такий обсяг відомостей, матеріали судового провадження об`єктивно свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваної, як вжиття запобіжних заходів у зв`язку з наявністю саме обґрунтованої підозри, так як наявні у матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання причетності ОСОБА_9 , до вчинення кримінального правопорушення, згідно підозри.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальноїсправи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученогс Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що підозрювана може здійснити дії, що передбачені п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, для запобігання яких, в даному випадку, застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу буде неефективним. Крім того, враховуючи, що ОСОБА_9 інкримінується вчинення злочину з погрозою насильства під час дії воєнного стану, на підставі ст.ст.177,178 КПК України, визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні відповідно до положень п.1 ч.4 ст.183 КПК України неможливе.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, необхідність продовження застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченої та обставин кримінального провадження.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченою її процесуальних прав та обов`язків та не будуть ефективними для досягнення завдань, передбачених ст. 2 КПК України.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності на цей час підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченої.

Керуючись ст.ст. 376, 392, 393, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 27 04 2023 року про продовження щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як обвинуваченого за ч.ч.1,4 ст.296 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 25 06 2023 року, включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4