Справа №575/254/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/808/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, глорифікація її учасників
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 на вирок Великописарівського районного суду Сумської області від 23.12.2022, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Караганда, українки, громадянки України, зареєстрованої проживаючої в АДРЕСА_1 , освіта базова вища, розлученої, пенсіонерки, раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 436-2 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в яких:

- прокурор просив вирок Великописарівського районного суду Сумської області від 23.12.2022, скасувати та ухвалити новий вирок яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 1 ст. 436-2 КК України у виді 1 року позбавлення волі. Крім цього просив дослідити матеріали, що характеризують особу обвинуваченої;

- захисник просив вирок Великописарівського районного суду Сумської області від 23.12.2022, скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 виправдати у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 436-2 КК України. Також захисник подав клопотання про дослідження доказів, а саме документів на підставі яких здійснювалося досудове розслідування та прийняті відповідні рішення в тому числі повідомлення про підозру, обвинувальний акт з доданим до нього реєстром. Також просив прослухати технічний запис судового засідання з показами свідків, оскільки вважав що вони не містять відомостей про вчинення ОСОБА_10 інкримінованого їй злочину.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 436-2 КК України та призначено їй покарання у виді 1 місяця арешту.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначав, що обвинувачена ОСОБА_8 заслуговує на більш суворе покарання ніж те, що призначив їй суд першої інстанції. Вважав, що судом не надано належної оцінки обставинам, що характеризують особу обвинуваченої, тяжкості вчиненого нею злочину, те, що вину свою ОСОБА_8 так і не визнала й щиро не розкаялась. Не врахував суд і того, що злочин направлений проти миру, безпеки людства і міжнародного правопорядку.

Захисник стверджував, що всі надані стороною обвинувачення докази слід визнати недопустимими з тих підстав, що досудове розслідування здійснював не уповноважений на те орган Національна поліція, а не Служба безпеки України. Зауважував, що в ході судового розгляду прокурор надав постанову Сумської обласної прокуратури від 20.05.2022, про доручення здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення іншому органу досудового розслудвання, однак з метою того, щоб спростувати заявлені ним захисником доводи про те, що:

- досудове розслідування здійснювалося з самого початку одним незмінним складом слідчих;

- СБУ не здійснювало досудове розслідування за цим кримінальним правопорушенням, а отже відсутні обставини щодо їх неефективного розслідування;

- ця постанова відсутня в матеріалах досудового розслідування, що підтверджується доданим до обвинувального акту реєстром;

- цією постановою неможливо замінити орган досудового розслідування з СБУ на НП, оскільки це суперечить ст. 216 КПК України та ст. 19 Конституції України.

Також захисник вважав, що ні вирок ні покази свідків не містять інформації: «Який саме вислів чи заклик виправдовує РФ?», а тому не зрозуміло на підставі яких встановлених обставин винесено вирок про вину обвинуваченої. Зауважував, що в мотивувальній частині вироку також немає інформації про докази, які встановлюють склад правопорушення. Також не зрозуміло чи були прийняті судом покази свідків.

Інші учасники кримінального провадження обвинувачена, апеляційну скаргу на вирок суду не подавала.

Як встановлено судом першої інстанції обвинувачена ОСОБА_8 09.05.2022 в період часу з 13:00 години до 14:00 години, діючи умисно, в умовах воєнного стану в Україні, який введено Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України, а в подальшому Указом Президента України № 259/2022 від 18 квітня 2022 року був продовжений з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, перебуваючи в публічному місці, а саме біля адміністративної будівлі Рябинівського старостинського округу Кириківської ОТГ Охтирського району Сумської області, який розташований за адресою: Сумська область, Охтирський район, с.Рябина, вул.Шевченка, в присутності свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які в той час перебували в центрі села біля вказаної будівлі, публічно висловлювала твердження про конфлікт збройних сил Російської Федерації лише з владою України, заперечувала факти вбивств російськими військовослужбовцями мирного населення України та вчинення ними інших воєнних злочинів на території нашої держави та вогневого ураження об`єктів цивільної та критичної інфраструктури, а також щодо необхідності «розібратися» хто винен у причинах виникнення збройного конфлікту в Україні.

Конституцією України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканою (ст.1, 3 Конституції України).

Ст.73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішується питання про зміну території України.

31.05.1997 укладено Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією.

Відповідно Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14.01.1998 № 13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 02.03.1999 № 42-ФЗ) Російська Федерація зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих кордонів між Україною та РФ та розбудову відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, незастосування сили або загрози силою, невтручання у внутрішні справи.

В порушення вищевказаних умов міжнародних договорів та ігноруючи положення Конституції України, з 2014 року вище політичне та військове командування Російської Федерації розпочало агресію та вторгнення до суверенних кордонів України.

Отже, у висловлюваннях обвинуваченої ОСОБА_8 міститься виправдовування, визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань Російської Федерації, іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, а також представників окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та представників підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Таким чином, своїми умисними, протиправними, суспільно-небезпечними злочинними діями, ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.436-2 КК України - тобто виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, глорифікація її учасників.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_6 , яка відмову прокурора від апеляційної скарги підтримала, щодо скарги захисника то проти її задоволення заперечила, просила вирок суду першої інстанції залишити без зміни, думки обвинуваченої ОСОБА_8 і захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу захисника, просили вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, виправдувальний, та які не заперечували проти відмови прокурора від своєї апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів дійшла такого висновку.

Як зазначалося вище, апелянтом адвокатом ОСОБА_7 було заявлено клопотання про повторне дослідження доказів, вирішуючи це клопотання колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Як вбачається з апеляційної скарги захисника, він просив дослідити під час розгляду апеляційної скарги документи на підставі яких здійснювалося досудове розслідування та прийняті відповідні рішення в тому числі повідомлення про підозру, обвинувальний акт з доданим до нього реєстром та просив прослухати технічний запис судового засідання з показами свідків, оскільки вважав що вони не містять відомостей про вчинення ОСОБА_10 інкримінованого їй злочину.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання і відмовляє в його задоволенні, оскільки суд першої інстанції в повній мірі дослідив вищевказані докази та допитав вказаних свідків.

Також відмовляючи в задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів, колегія суддів враховує і практику Верховного Суду, який у своїх у своїх рішеннях неодноразово наголошував, якщо суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, останній не має потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції (рішення у провадженнях № 51-1208км18, № 51-297км19, № 51-1139км18).

Щодо апеляційних скарг, то як вбачається з матеріалів справи вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку був оскаржений двома учасниками захисником та прокурором, останній з яких від апеляційної скарги відмовився, що узгоджується з положеннями ст. 403 КПК України, а тому до аналізу скарги прокурора колегія суддів не вдається.

Щодо скарги захисника, то в її вимогах ставилося питання про скасування обвинувального вироку суду відносно ОСОБА_8 та ухвалення виправдувального вироку.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження.

Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, з урахуванням заявлених апелянтом доводів, колегія суддів вважає, що вказані вимоги закону суд першої інстанції виконав, оскільки правильно встановив в діях обвинуваченої склад злочину з правовою кваліфікацією ч.1 ст. 436-2 КК України.

Так, з матеріалів справи видно, що обвинувачена ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.436-2 КК України не визнала та в суді першої інстанції пояснювала, що вона 30 років тому переїхала з Донбасу в с. Рябина Охтирського району Сумської області, де проживає на даний час. Її діти проживають 8 років під обстрілами в ЛНР, будинок двоюрідного брата розбомблено. Саме про це говорила до початку війни. Після початку війни намагалась як можна менше спілкуватися з односельцями. В її будинку та будинку її співмешканця працівниками СБУ та поліції було проведено обшук. Вона вважала, що підставою для обшуку став переказ коштів через банк 23.02.2022 племіннику в РФ. Під час обшуку у її домоволодінні, ні з ким не спілкувалась. До будинку співмешканця, який розташований неподалік приміщення сільської ради, проводила працівників поліції, СБУ та військових для проведення обшуку, але з ними не спілкувалась і дати пояснення на телефон відмовилась. Вважала, що ОСОБА_11 та ОСОБА_13 не могли чути, про її розмову з працівникам СБУ та поліції.

З метою повноти і об`єктивності у вирішенні справи судом першої інстанції було допитано і ряд заявлених стороною обвинувачення свідків, з пояснень яких судом обгрунтовано встановлено вину ОСОБА_8 у пред`явленому їй обвинуваченні.

Так, з пояснень допитаного судом першої інстанції свідка ОСОБА_11 вбачається, що той пояснював, що в с. Рябина Охтирського району Сумської області неподалік приміщення сільської ради ОСОБА_8 в присутності його та працівників поліції та СБУ, стверджувала, що РФ не є агресором, не воює проти цивільних осіб та мирного населення, що потрібно розібратися хто саме бомбить мирне населення України. Перед цією розмовою у господарстві ОСОБА_8 було проведено обшук, тому ця розмова відбулася неподалік її господарства.

Свідок ОСОБА_12 в суді першої інстанції повідомив про те, що в с. Рябина Охтирського району Сумської області був присутнім при розмові ОСОБА_8 з працівниками СБУ та поліції, яка говорила, що потрібно розібратися хто на кого напав та стверджувала, що РФ не воює з мирним населенням. Про цю розмову він написав пояснення працівникам правоохоронних органів.

Свідок ОСОБА_13 в суді першої інстанції зазначав, що він є старостою с. Рябина Кириківської територіальної громади Охтирського району Сумської області. 09.05.2022 в с. Рябина на заборах були написані проросійські гасла. У зв`язку з цим до с. Рябина приїхали працівники СБУ, поліції, разом з ними були члени добровільного формування Кириківської територіальної громади. Цього ж дня у господарстві ОСОБА_8 , яке знаходиться за 600 м. від сільської ради та господарстві її співмешканця, яке розташоване неподалік приміщення сільської ради було проведено огляди та обшуки. Огляди та обшуки проводились у багатьох господарствах в с. Рябина Охтирського району Сумської області. Пізніше був присутній при допиті ОСОБА_14 у приміщенні сільської ради працівниками СБУ та поліції. ОСОБА_14 розповідала, що ОСОБА_8 заперечує факт збройної агресії Російської Федерації та говорить, що збройні сили України бомблять мирне населення України. Пояснення давала добровільно, самостійно, без примусу. Крім того він особисто надавав пояснення з приводу почутого від ОСОБА_14 . Пізніше до його підходили мешканці с. Рябина та повідомляли, що ОСОБА_8 говорила, що збройні сили України обстрілюють території ЛДН та ДНР.

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_14 пояснювала, що від людей на початку війни чула, що ОСОБА_8 у спілкуванні з односельцями не визнає владу України та заперечувала факт агресії РФ на територію України. Про обшук у господарстві ОСОБА_8 їй нічого не відомо і цього дня її не бачила, але проживає неподалік від її господарства. Підтвердила, що свідчення давала у присутності старости села ОСОБА_13 . Крім того повідомила, що ОСОБА_8 заходила до неї після того, як кримінальна справа перебувала у суді.

Допитавши вказаних свідківі проаналізувавши їх пояснення, суд першої інстанції встановив, що вони логічні, послідовні, узгоджуються між собою і підстав їм не довіряти в суду немає, а тому, на переконання колегії суддів їх обгрунтовано покладено в основу вироку.

Також з урахуванням доводів апеляційної скарги захисника, колегією суддів не встановлено в таких поясненнях свідків і протиріч, а висновки захисника щодо того, що свідки не повідомили суду «Який саме вислів чи заклик виправдовує РФ?», що фактично ставить під сумнів наявність в діях обвинуваченої складу інкримінованого їй злочину, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки з пояснень допитаних судом першої інстанції свідків вбачається чітка позиція обвинуваченої ОСОБА_8 направлена саме на виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, за що прямо передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 436-2 КК України. При цьому, мотивувальна частина вироку містить висновки суду пешої інстанції про врахування пояснень допитаних ним осіб, підстави того, чому їх суд визнає допустими.

Інші доводи апеляційної скарги захисника зводились до того, що:

- всі надані стороною обвинувачення докази слід визнати недопустимими з тих підстав, що досудове розслідування здійснював не уповноважений на те орган Національна поліція, а не Служба безпеки України, у відповідь на що колегія суддів зауважує, що підставою для встановлення вини обвинуваченої стали зокрема пояснення свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , яких під присягу безпосередньо допитав суд першої інстанції, і з урахуванням ст. 23 КПК України (безпосередність дослідження показань, речей і документів) їх пояснення поклав в основу обвинувального вироку. Інших доказів, які б були здобуті в ході досудового розслідування, і які на перконання захисника впливають на доведеність вини обвинуваченої, судом і не враховувалось;

- СБУ не здійснювало досудове розслідування за цим кримінальним правопорушенням, а отже відсутні обставини щодо їх неефективного розслідування і відсутність підстав для передачі кримінального провадження для розслідування до іншого органу. Більше того, в матеріалах справи не було постанови, про доручення здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування. У відповідь на вказане колегія суддів звертає увагу на те, що постанову Сумської обласної прокуратури від 20.05.2022, про доручення здійснення досудового розслідування, прокурором дійсно було надано в ході судового розгляду, з метою довести суду, що слідство проводилось з урахуванням вказаного процесуального рішення, що колегія суддів не може визнати як порушення. Інші доводи захисника, виступають як аналіз постанови прокурора і його незгоди з нею;

- в мотивувальній частині вироку немає інформації про докази, які встановлюють склад правопорушення і не зрозуміло чи врахував суд пояснення допитаних ним свідків. До вказаного колегія суддів відноситься критично, оскільки, як шлося вище, доведеність вини обвинуваченої, ґрунтувалася саме на поясненнях свідків, які безумовно враховані судом першої інстанції та як висновок, суд визнав їх логічними, послідовними і такими, що узгоджуються між собою, що вбачається зі змісту вироку і свідчить про їх врахування.

Інших доводів того, чому вирок суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України захисником не вказано, а колегією суддів не встановлено підстав для виправдання обвинуваченої ОСОБА_8 у пред`явленому їй обвинуваченні.

Таким чином колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції про те, що вина ОСОБА_8 доведена в повному обсязі та її дії слід кваліфікувати за ч.1 ст. 436-2 КК України.

Щодо призначеного обвинуваченій ОСОБА_8 покарання то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог суд першої інстанції дотримався.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_8 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України, суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується задовільно і врахував її вік, а тому на переконання колегії суддів дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_8 буде за доцільне призначити покарання в межах санкції ч.1 ст.436-2 КК України у виді арешту.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне в задоволенні апеляційних вимог захисника відмовити, а вирок Великописарівського районного суду Сумської області від 23.12.2022, залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Великописарівського районного суду Сумської області від 23.12.2022, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4