Справа № 308/3106/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі :

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

за участі:

власника майна ОСОБА_3

представника власника майна адвоката ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

слідчого ОСОБА_6

розглянувши клопотання представника заявника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 квітня 2023 року, у кримінальному провадженні від 09 лютого 2023 року за №0000109, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України, -

встановив:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 13 червня 2023 року надійшло клопотання представника заявника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_7 про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 квітня 2023 року, у кримінальному провадженні від 09 лютого 2023 року за №0000109, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України.

В обґрунтування клопотання представник заявника ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_8 посилається на те, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 10 квітня 2023 р. при розгляді справи № 308/3106/23 частково задоволено клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 про арешт тимчасово вилученого при обшуку 23.03.23 р. майна за місцем проживання ОСОБА_9 .

Серед іншого накладено арешт на наступні кошти, що належать ОСОБА_3 :

- 16 купюр номіналом по 500 грн., 9 по 1 000 грн., 8 по 200 грн, на суму 18 600,00 грн;

- 4 купюри номіналом по 1 000 грн., 21 по 500 грн., 3 по 200 грн., 1 по 100 грн., на суму 15 200,00 грн.

- 298 купюр номіналом по 500 грн., 69 купюр по 1 000 грн., на суму 218 000 грн.

Загальна сума коштів, на які обмежено користування та розпорядження ухвалою, складає 251 800,00.

Натомість з часу проведення обшуку минуло понад 2 місяці, а з часу початку досудового розслідування - понад 4. Між тим, до цього часу слідство не оголосило жодної підозри в межах вказаного кримінального провадження, не допитано свідків, які можуть мати відношення до провадження, тощо.

Одночасно власник майна - ОСОБА_3 обмежена у праві користування, відчуження і розпорядження власними коштами. Вона не має статусу у цьому кримінальному провадженні не те що підозрюваної, а навіть свідка.

Орган досудового розслідування в клопотанні вказує на те, що до вчинення злочину може бути причетним ОСОБА_10 , з яким вона проживає в одній квартирі. Також мотивація слідства пов?язує факт вчинення злочину безпосередньо з роботою ОСОБА_11 у КНП «Закарпатська обласна клінічна лікарня ім. А. Новака» та з тим, що ніби-то він приймав на роботу працівників лікарні і привласнював їх заробітну пату. Про це йдеться в клопотанні та у фабулі витягу з ЄРДР по вказаному провадженню: посадові особи Закарпатської клінічної лікарні ім. А. Новака, зловживаючи службовим становищем, допускають розтрату майна.

Натомість ОСОБА_12 не має жодного стосунку до цієї лікувальної установи, не працює там ні лікарем ні на керівних посадах, не має доступу до управлінських рішень стосовно прийняття на роботу чи звільнення, не має доступу до фінансових активів чи документів, тощо.

При цьому слідство вказує на єдиний доказ - допит колишнього молодшого брата ОСОБА_13 установи, заробітну плату якого нібито привласнив ОСОБА_11 . Інших відомостей ніж ті, які існували на момент подання клопотання, стосовно привласнення інших сум коштів немає.

Адвокат також зазначає, що ОСОБА_14 не має стосунку до коштів і ОСОБА_15 , оскільки вони хоч і проживають в одній квартирі, однак кошти у кожного свої, ОСОБА_16 тривалий час працювала митним брокером і збирала гроші для купівлі автомобіля. Також її батько тривалий час працює в Чехії, і постійно надсилає їй гроші, які вона відкладає для власних потреб та частково використовує для спільних з ОСОБА_11 чи власних потреб.

Між тим, як випливає з документів, наданих керівництвом КНП «Закарпатська обласна клінічна лікарня ім. А. Новака», ОСОБА_17 був прийнятий на роботу в цю установу за Наказом Директора №411-к від 08.06.22 р., та звільнений за Наказом № 118-к 02.03.23 р.

Як випливає з інформації, наданої лікувальним закладом, за цей неповний рік роботи він отримав у лікарні заробітної плати на загальну суму 72 307,05 грн.

Однак в додатковому протоколі допиту ОСОБА_18 , який прокурор надавав до клопотання про арешт майна, він повідомив, що останні кошти з лікарні, які надійшли на його рахунок в розмірі 7 426,57 грн., він переказав на три інші різні власні картки.

Отже, свідок зменшив суму збитків, які заявив прокурор у клопотанні, а в підсумку збитки можуть складати не більше ніж 64 880,48 грн.

Зрозуміло, що слідство не може отримати від лікувального закладу іншої інформації, ніж та, яка була надана у відповіді на адвокатський запит.

За таких обставин у подальшому арешті більшої суми коштів, ніж 64 880,48 грн., стосовно яких слідство може наразі збирати докази, відпала потреба.

В клопотанні прокурор вказує на те, що вилучені при обшуку кошти мають значення речового доказу в кримінальному провадженні та зазначає, що обшук проводився з метою відшукання цих доказів саме у ОСОБА_15 .

Однак виключно кошти в сумі не більшій ніж 64 880,48 грн. можуть бути доказом в цьому кримінальному провадженні, до якого жодним чином не причетна ОСОБА_14 , а також за умови, що слідство в майбутньому інкримінує цей злочин - розтрату якійсь особі. Наразі такий факт відсутній.

Зрозуміло що кваліфікація за ч. 4 ст. 191 ККУ, вказана у витягу з ЄРДР, має місце виключно за кваліфікуючою ознакою - вчинення злочину в умовах воєнного стану, оскільки сума 64880,48 грн. очевидно не свідчить про розтрату у великому розмірі (за приміткою до ст. 185 ККУ великий розмір - понад 250 н.м.д.г - понад 335 500 грн.).

Санкція ч. 4 ст. 191 ККУ не передбачає конфіскації, кошти, що належать ОСОБА_3 , не можуть бути предметом спеціальної конфіскації, оскільки відсутні відомості про те, що вона набула їх протиправним шляхом, вони не можуть бути предметом цивільного позову, оскільки ОСОБА_19 не була працівником лікарні і до неї не може бути звернений позов про відшкодування шкоди чи збитків.

За таких обставин кошти, які перевищують розмір отриманої ОСОБА_13 заробітної плати, стосовно яких слідство може встановити обставини вчинення кримінального правопорушення, можуть бути повернуті їх власнику - ОСОБА_3 .

Звичайно з урахуванням наведеної мотивації будь-які вилучені у ОСОБА_19 кошти не підлягають арешту. Однак з метою забезпечення кримінального провадження та уникнення можливих безпідставних звинувачень, вона погоджується на часткове повернення коштів.

Різниця між вилученими при обшуку коштами та можливим доказом вчинення кримінального правопорушення - отриманою ОСОБА_20 заробітною платою, складає: 251 800 - 64 880,00 = 186 920,00 грн.

3 врахуванням наведеного, адвокат просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 10.04.23 р. по справі №308/3106/23 на кошти власника ОСОБА_3 в сумі 186 900 (сто вісімдесят шість тисяч дев?ятсот ) грн. 00 коп..

В судове засідання заявник ОСОБА_19 зазначила, що вилучені під час обшуку житла ОСОБА_21 якій є її хлопцем з яким вона разом проживає, грошові кошти у сумі 218 000 гривень є її власністю, їй передають батьки, які офіційно працюють за кордоном, вказані грошові кошти вона збирала, для своїх потреб.

Адвокат ОСОБА_4 , просила клопотання задовольнити з наведених у ньому мотивів та зазначила, що органом досудового розслідування до цього часу не доведено, що вказані грошові кошти належать ОСОБА_22 , отримані протиправним шляхом, а також те, що саме арештові сума у 218 00 гривень є сумою можливого збитку. Звернула увагу, що навіть подані стороною обвинувачення результати тимчасового доступу, а саме витяги з карткових рахунків, говорять про те, що ймовірна сума збитків складає 64 880, 48 гривень. Тому просить клопотання задовольнити.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні у задоволенні клопотання просили відмовити.

Слідчий суддя, дослідивши та проаналізувавши матеріали клопотання, приходить до висновку, що клопотання про скасування арешту майна, підлягає до задоволення.

За правилами ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Накладення арешту на певне майно може бути здійснено лише за наявності передбачених у КПК України нормативних підстав, а саме за ст.170 КПК України за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що таке майно: є речовим доказом злочину; підлягає спеціальній конфіскації; підлягає конфіскації як покарання чи заходу кримінально-правового характеру щодо юридичних осіб; для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. При цьому, можливість накладення арешту за відповідними змінами до ст.170 КПК України окремо встановлюється для: 1) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого; 2) третіх осіб; 3) для юридичних осіб щодо яких застосовуються заходи кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3ст.170 КПК України, арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Згідно ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна також може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 30.06.2020р. у справі №727/2878/19 звертає увагу на те, що вона вже неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикції суду за вимогами про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства, та вказала на таке:

Якщо арешт накладений за КПК України 2012 р. на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 р. (постанови Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2018р. у справі №202/5044/17, від 28.11.2018р. у справі №636/959/16-ц, від 12.12.2018р. у справі №640/17552/16-ц, від 27.03.2019р. у справі №202/1452/18, від 11.09.2019р. у справі №504/1306/15-ц).

Частиною 1 ст.1 КПК України 2012 р. встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України 2012р. За змістом ст.173 цього Кодексу питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч.1 ст.174 КПК України 2012р.).

Отже, у випадках, визначених вказаною статтею, власник або інший володілець майна під час досудового розслідування не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Слідчим суддею встановлено, що за ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 10 квітня 2023 р. при розгляді справи № 308/3106/23 частково задоволено клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 про арешт тимчасово вилученого при обшуку 23.03.23 р. майна за місцем проживання ОСОБА_9 .

Серед іншого накладено арешт на наступні кошти, що належать ОСОБА_3 :

- 16 купюр номіналом по 500 грн., 9 по 1 000 грн., 8 по 200 грн., на суму 18 600,00 грн;

- 4 купюри номіналом по 1 000 грн., 21 по 500 грн., 3 по 200 грн., 1 по 100 грн., на суму 15 200,00 грн.

- 298 купюр номіналом по 500 грн., 69 купюр по 1 000 грн., на суму 218 000 грн.

Загальна сума коштів, на які обмежено користування та розпорядження ухвалою, складає 251 800,00.

Разом з тим слідчим суддею встановлено наступне.

Свідок ОСОБА_13 з з 08.06.2022 року по 02.03.2023 року працював на посаді молодшого брата медичного патологоанатомічного відділення КНП «ЗОКЛ ім. А.Новака» ЗОР.

Згідно інформації наданої на адвокатський запит від 24.03.2023 року від КНП «ЗОКЛ ім. А.Новака» ЗОР, з якої вбачається, що свідок у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_13 за період з 08.06.2022 року по 02.03.2023 року отримав фактичний дохід у розмірі 72 307 грн. 05 копійок.

Згідно протоколу Допиту ОСОБА_13 від 23.03.2023 року вбачається, що на його ім`я була видана банківська картка за № НОМЕР_1 , 03.03.2023 року із вказаної картки через додаток «Приват-24» він переслав на інші свої рахунки трьома тар переказами суму 7520,19 грн.

Відповідно до виписки по картковому рахунку № НОМЕР_1 за період з 08.06.2024 року по 17.02.2023 року, отриманої на підставі тимчасового доступу до речей і документів, вбачається, що сума грошових коштів отримана ОСОБА_13 за вказаний період роботи складає 64 880,48 грн.

З огляду на викладене, слідчим суддею встановлено, що ймовірна сума збитків, може складати 64 880, 48 копійок, отриманої ОСОБА_13 заробітної плати.

Щодо іншої суми вилучених коштів, стороною обвинувачення не доведено їх незаконне отримання та походження.

Варто зазначити, що в кримінальному провадженні існує два види інтересів: суспільні інтереси, на захист яких спрямована система кримінальної юстиції; особисті інтереси підозрюваного, обвинуваченого, інших учасників кримінального провадження, які мають бути гарантовано захищені від неправомірних посягань.

Забезпечення балансу цих інтересів, по суті, є одним з найважливіших завдань кримінального провадження. Так, у ст. 2 КПК зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Досягнути такого балансу можна лише за умови існування і дотримання певних правил, визначених у законі, які в своїй сукупності створюють систему гарантій від порушення прав особи, що опинилась у сфері дії кримінального провадження.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч.3 ст.28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "ОСОБА_5 та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч.3 ст.22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Викладені обставини свідчать, про те, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Слідчим суддею під час розгляду клопотання встановлено, що органом досудового розслідування, жодній особі підозру у вказаному провадженні не оголошено, зокрема і заявнику. Стороною обвинувачення не доведено необхідність подальшого втручання у володіння заявниками своїм майном.

Слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння майном, у зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

На підставі викладеного і керуючись ст. 107, 170 -174 КПК України, слідчий суддя,-

ухвалив:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, застосований ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 квітня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000109 від 09 лютого 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України в частині грошових коштів на суму 186 900 /сто вісімдесят шість тисяч дев`ятсот/грн. 00 коп., власником яких є ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 20 липня 2023 року о 17 год. 15 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1