1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 331/1345/22 1-і/335/6/2023
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Євпаторія АР Крим, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі - КК України),
17.04.2023 надійшло клопотання прокурора у кримінальному провадженні - заступника начальника відділу обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , яке мотивоване тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 187 КК України. Наразі триває судовий розгляд кримінального провадження. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.06.2022 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів із можливістю внесення застави, який у подальшому продовжувався, в останнє - ухвалою суду від 21.02.2023 до 22.04.2023. Підстави для зміни запобіжного заходу відсутні. Ризики щодо ОСОБА_4 , передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), не зменшились та продовжують існувати. Тому просив продовжити ОСОБА_4 строк тримання під вартою на 60 днів із застосуванням застави на умовах, визначених
За наслідками автоматизованого розподілу справи між суддями та на підставі абз. 5 п. 20-5 Перехідних положень КПК України дане клопотання передано на розгляд судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 .
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі.
Обвинувачений та його захисник проти задоволення клопотання заперечували, оскільки прокурором не доведено наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а докази цих ризиків не долучено до клопотання. Крім того, з урахуванням строку судового розгляду інших кримінальних провадження щодо ОСОБА_4 , строк тримання його під вартою складає більше 9 років. Відтак, він фактично вже відбув покарання, яке може бути призначене йому за цим кримінальним провадженням у майбутньому. Ризики щодо нього відсутні. Має стійкі сімейні зв`язки, двох дітей. Жоден свідок не заявляв про вплив на нього з боку обвинуваченого. Просили в задоволенні клопотання прокурора відмовити або змінити запобіжний захід на більш м`який.
Заслухавши учасників справи, дослідивши клопотання прокурора, суд дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.06.2022 у підготовчому судовому засіданні обвинуваченому ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з 07.06.2022 до 06.08.2022 включно, з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» з одночасним визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб що становить 198 480,00 грн., який неодноразово було продовжено та який спливає 22.04.2023.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.
У судовому засіданні встановлено, що на даний час триває судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 та інших осіб, а саме дослідження письмових доказів, після чого відбудеться допит потерпілих та свідків.
ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженню обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.187 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, та за які законом передбачена можливість призначення покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Судом встановлено наявність обставин, які свідчать про те, що ризики, які були підставою для обрання на досудовому розслідуванні та підготовчому судовому засіданні ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, вплив на потерпілих та свідків, а також вчинення іншого кримінального правопорушення, не змінилися та продовжують існувати і на цей час.
Крім того, суд відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішені питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який є особою працездатного віку, разом з цим до затримання офіційно не працював, офіційно не одружений, раніше неодноразово засуджений, що дає достатньо підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.
Крім того, у суду відсутні відомості про те, що обвинувачений за станом свого здоров`я не може перебувати у місці тримання під вартою, а міцність його соціальних зв`язків та наявність постійного місця проживання, поряд із встановленими судом обставинами щодо неодноразової судимості обвинуваченого ОСОБА_4 , не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для обрання та продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу
На думку суду, дані про особу обвинуваченого та наявність встановлених судом ризиків, у сукупності свідчать про неможливість запобігання ним шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 іншого запобіжного заходу, менш обтяжливого, ніж тримання під вартою, а також про те, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зможе запобігти ризикам, передбаченим пп. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Отже, обраний відносно обвинуваченого на досудовому розслідуванні та у підготовчому судовому засіданні запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням строку тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення, яке інкримінується ОСОБА_4 , не виходить за межі розумного строку.
Застосований відносно ОСОБА_4 запобіжний захід кореспондується з характером суспільного інтересу, підставами і метою його обрання, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, не надає можливості обвинуваченому перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухилення від суду.
Наявні наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.
У відповідності до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Крім того, як стверджує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У справах «Ілійков проти Болгарії» та «Летельє проти Франції», Європейський суд з прав людини, зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
З урахуванням викладеного, суд доходить до висновку, що підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не відпали, і не встановлено обставини, які б давали достатні підстави для зміни чи скасування раніше обраного запобіжного заходу.
Суд вважає непереконливими посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_4 фактично відбув покарання, оскільки більше 9 років тримається під вартою, оскільки наданий стороною захисту вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 08.04.2019 у кримінальному провадженні № 666/5448/15-к, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі, не містить відомостей про термін його перебування під вартою. Також у матеріалах провадження відсутні будь-які інші судові рішення, якими би було підтверджено загальний строк тримання ОСОБА_4 під вартою більше 9 років, як це стверджує обвинувачений та його захисник.
Натомість, з матеріалів даного кримінального провадження випливає, що ОСОБА_4 було затримано 23.12.2021, а відтак, під вартою останній тримається 1 рік та 5 місяців, що у контексті конкретних обставин інкримінованих останньому злочинів, не виходить за межі розумного строку, а також за межі санкції статті, яка передбачає відповідальність за більш тяжкий злочин.
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у пункті 35 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Летельє проти Франції», суд вважає виправданим, на даний час, тримання обвинуваченого під вартою.
При цьому, суд не знаходить підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу із тримання під вартою на інший більш м`який, оскільки вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, на даний час, не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим, клопотання прокурора підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Враховуючи положення п. 2 ч. 5 ст.182 КПК України, суддя вважає за необхідне визначити розмір застави, на умовах визначених ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.06.2022, в максимальному розмірі - вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 07.06.2022 дорівнює 198 480,00 грн., з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, оскільки такий розмір застави буде достатній для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 обов`язків, передбачених КПК України.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 197, 331, п. 20-5 Перехідних положень КПК України, суд
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів - з 20 квітня 2023 року до 18 червня 2023 року включно з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України із застосуванням застави на умовах, визначених ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2022 року.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення копії цієї ухвали.

Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 20 квітня 2023 р.

Повний текст ухвали оголошено 21 квітня 2023 р. о 15:55 год.

Суддя ОСОБА_1