УХВАЛА

2 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 392/1273/17

провадження № 51 - 49 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши спільну касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на вирок Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 11 жовтня

2021 року та вирок Кропивницького апеляційного суду від 27 квітня 2023 року

у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000013,

встановив:

У касаційній скарзі засуджений та захисник порушили питання про перевірку зазначених судових рішень в касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання приписів п. 4 ч. 2, ч. 3 зазначеної статті.

Так, у касаційній скарзі, зокрема, зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подає касаційну скаргу до суду касаційної інстанції із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. Також, якщо особа

не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі

Проте касатори подали касаційну скаргу без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону.

Згідно до положень ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому уповноважений лише перевіряти правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Отже, посилаючись на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК,

що є підставою для зміни чи скасування такого рішення, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.

Так, засуджений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_5 просять скасувати вирок Новомиргородського районного суду Кіровоградської області та вирок Кропивницького апеляційного суду від 27 квітня 2023 року у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Однак, у касаційній скарзі засуджений та захисник наводять доводи, зміст яких стосується невідповідності висновків суду, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження та правової оцінки доказів, наданої судом першої інстанції, що насамперед належить до повноважень апеляційного суду та не може бути предметом перевірки суду касаційної інстанції відповідно до приписів ч. 1 ст. 433 КПК.

А твердження касаторів про те, що внаслідок неякісного забезпечення права на захист ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 , останній був позбавлений можливості оскаржити вирок місцевого суду в апеляційному порядку з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час оцінки доказів, є необґрунтованими, оскільки, як убачається з копій оскаржуваних судових рішень, засуджений під час судового розгляду на дії адвоката не скаржився, від послуг останнього

не відмовлявся.

Крім того, не погоджуючись з вироком суду апеляційної інстанції, засуджений

та захисник взагалі не вказують на порушення вимог кримінального процесуального права, які, на їх думку, були допущені апеляційним судом при перевірці вироку, зважаючи на приписи статей 404, 409, 412, 420 КПК, та були

б підставою для його скасування.

Відсутність у скарзі належного обґрунтування, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Поміж іншого, положеннями ч. 3 ст. 427 КПК передбачено, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає це в касаційній скарзі. Проте засуджений та його захисник у касаційній скарзі про це нічого не зазначили.

З огляду на приписи ст. 429 КПК, суд касаційної інстанції, встановивши,

що касаційну скаргу подано без додержання вимог ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху та надає особам, які подали скаргу, необхідний строк для усунення недоліків.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Спільну касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на вирок Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 11 жовтня 2021 року та вирок Кропивницького апеляційного суду від 27 квітня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000013 залишити без руху і надати їм строк для усунення вказаних недоліків упродовж десяти днів із дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити останнім, що у разі неусунення недоліків в установлений строк касаційну скаргу їм буде повернуто.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3