Кегичівський районний суд Харківської області
Справа № 952/371/20
провадження № 1-кп/624/3/23
ВИРОК

іменем України

смт. Кегичівка 31 липня 2023 року

Кегичівський районний суд Харківської області у складі

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

сторін: прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

законного представника ОСОБА_11 ,

захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

потерпілого ОСОБА_15 ,

представника потерпілого ОСОБА_16 ,

представників служби у справах дітей та сім`ї Кегичівської селищної ради Харківської області ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,

інспектора з ювенальної превенції Красноградського РВП ГНП в Харківській області ОСОБА_20 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, у залі суду смт Кегичівка, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000048 від 25 березня 2020 року, відповідно до якого

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт Зачепилівка, Зачепилівського району, Харківської області, українець, громадянин України, освіта повна - середня, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не засуджений,

- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

1.Відповідно до обвинувального акту:

01 січня 2020 року, близько 22 години, точного часу не встановлено, ОСОБА_10 , перебуваючи разом з особою матеріали відносно, якої виділені в окреме провадження, поблизу двоповерхового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок раптово виниклих неприязних стосунків з ОСОБА_21 , усвідомлюючи характер своїх злочинних дій, передбачаючи їх наслідки у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому та бажаючи їх настання, спонукаємі злістю до останнього, розпочали тривале побиття потерпілого, в процесі якого умисно заподіяли ОСОБА_21 , численні удари з різною силою по голові, тулубу та кінцівках кулаками рук та ногами в тому числі із значною силою по голові, чим заподіяли ОСОБА_21 , згідно даних судово-медичної експертизи Красноградського МВ ХОБСМЕ №12-17/2-КРт/20 від 28 лютого 2020 року тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми, травматичні субдуральні та субарахноідальні крововиливи та викликаними ними наслідками, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, згідно п.п.4.8, 2.1.2, 2.1.3 г «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6, переломи 7,10 правих та 5,6,7 лівих ребер по декільком анатомічним лініям, маючи ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, згідно п.п.4.8, 2.2.2 вище вказаного наказу, садна та синці голови, обличчя, синці грудної клітини, садна та синці поперекової ділянки, сідниць, верхніх та нижніх кінцівок, мають ознаки легких тілесних ушкоджень, згідно п.п.4.8, 2.3.5 вище вказаного наказу МОЗ.

Виконавши усі дії, які ОСОБА_10 та особа матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, вважали необхідними для завершення злочину до кінця, останні з місця скоєння злочину зникли, залишивши ОСОБА_21 біля житлового будинку та який ІНФОРМАЦІЯ_2 о 09 годині 55 хвилин помер у реанімаційному відділенні Красноградської ЦРЛ.

Смерть ОСОБА_21 настала внаслідок важкої закритої черепно-мозкової травми з травматичними крововиливами та викликаними ними наслідками.

У зв`язку з цим, ОСОБА_10 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України тобто в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, вчинених групою осіб, що спричинило смерть потерпілого.

2.Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, не визнав, вказав, що не розуміє у чому його обвинувачують, по суті пояснив суду, що сиділи випивали в столовій (кафе), це було ввечері після Нового року. Потім вирішили з ОСОБА_22 піти привітати товариша ОСОБА_23 з Новим роком. Коли зайшли у під`їзд, там сидів ОСОБА_24 . Піднявся на другий поверх, ОСОБА_22 щось сказав ОСОБА_24 і теж піднявся. Постукали у двері, постояли 1-2 хвилини, ніхто не відкривав. Зрозуміли, що дома нікого не має, пішли назад. Коли повертались ОСОБА_22 знову почав говорить до ОСОБА_24 , про що конкретно не пам`ятає. Знову пішли в кафе, сиділи випивали. Потім ОСОБА_22 вийшов, його не було хвилин 5, пішов за ним, його ніде не було, подумав, що він пішов до ОСОБА_24 , тоді і сам пішов туди. Коли підійшов до під`їзду, ОСОБА_22 стояв біля лежачого ОСОБА_24 . Спитав, що трапилось. Пішов до ОСОБА_25 , бо він був самий старший у компанії. Разом пішли на місце, знову побачив, як ОСОБА_22 стоїть біля лежачого ОСОБА_24 . Потім викликали швидку, бо на обличчі ОСОБА_24 було багато крові. Двічі дзвонив сам, потім дзвонив ОСОБА_26 , потім пішов до ОСОБА_27 , попросив ліхтарик та покликав його. Коли посвітили на ОСОБА_24 , побачив на його обличчі багато крові, почав перевертати його бік. Потім не дочекавшись швидкої, пішов до столової. По 10-ти бальній шкалі, був у стані алкогольного сп`яніння на 6-7. На запитання вказав, що особисто нікого не трогав, за Дудку сказати не може, бачив тільки, як той стояв біля ОСОБА_24 . Наявність крові на своєму одязі пояснює тим, що міг вступити в неї, була слякотнява. Під час проведення слідчого експерименту, дійсно показував, як наносив удари ОСОБА_24 , бо був заляканий прокурором ОСОБА_28 . Захисники з приводу цього подавали скаргу. Під час проведення слідчого експерименту, захисник ОСОБА_29 був присутній, він вже сидів у залі, коли той зайшов, допомоги не надавав. Коли прокурор надавав змінену підозру, то був сам і йому нічого не роз`яснювали, захисника не було. Захисника ОСОБА_29 порадив ОСОБА_30 .

На запитання обвинувачений зазначив, що під час проведення обшуку було чоловік десять, були також ОСОБА_30 і ОСОБА_28 , останній говорив про те, щоб зізнався. Забороняли залишати домоволодіння, говорили, що повинен бути присутній скрізь. Із захисником ОСОБА_29 спілкувався до допиту, він сказав, що серйозна стаття і наврядче чим зможе допомогти, це було у кабінеті поліції. Сказали, що до відділку поліції поїдемо буквально на одну годину, розкажеш, як все було і привеземо назад. Хто конкретно це говорив, сказати не може. Від дому до поліції десь до 40-ка кілометрів. Привезли у машині поліції. Чекали годин п`ять. Допитували вночі, після першої години, тоді і кров брали у лікарні, нігті зрізали. Чому проводили слідчі дії у нічний час не пояснювали. Не випускали, лише бабусі дозволили сходити в магазин, купить перекусить. Дудка теж був у відділі поліції, тільки в іншій кімнаті. Допитували ОСОБА_30 , потім ОСОБА_28 , сказали, що говорить і все буде добре. Послухався, бо боявся.

Про запис розмови на телефоні про побиття ОСОБА_24 , нічого сказати не може, такого не говорив. Телефон сказали просто віддати.

3.Законний представник ОСОБА_11 вказала, що під час проведення огляду місця події у її домоволодінні нічого не підписувала, тільки коробки. Ніяких дозволів не підписувала, що підписувала у відділі поліції не читала, розписувалась де показали. При огляді були присутні 2 жінки, 3-4 чоловіки та два поняті. Коли постукали, вийшла, чоловік не пускав, вона ж дозволила, не сперечалася, не розуміла нічого, не знала, що внук у чомусь підозрюється, не пам`ятає, щоб щось роз`яснювали.

4.Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_15 вказав суду, що родинних відносин з обвинуваченим не має, вони є односельцями, потерпілий ОСОБА_24 є його рідним дядьком. Вранці подзвонила знайома і повідомила, що ОСОБА_24 побили. Поїхав до села Ново Мажарове, де це сталося, було близько 7-8 години ранку, на місці перебувала поліція та були наявні сліди крові в під`їзді та на вулиці. Поліція сказала, що ОСОБА_24 , мабуть, упав. Поїхав в лікарню, де повідомили, що ОСОБА_24 забили до смерті, хоча він був ще живий, але перебував під апаратом штучного дихання і шансів на життя не було. Вночі йому зробили трепанацію черепа, ОСОБА_24 перебував в жахливому стані, поламана щелепа, зламаний ніс, зламані пальці та ребра, не зміг його навіть сфотографувати. Внаслідок наявних травм ОСОБА_24 помер. Коли повернувся до села, вже знайшли винних і розпочалася справа. Події відбувалися 2-3 січня 2020 року, повідомила про це односельчанка, якій це розповіла бабуся ОСОБА_31 . Хто саме вчинив кримінальне правопорушення дізнався від односельчан. При розмові з ОСОБА_32 , той вказав, що викликав швидку, поводився спокійно. Причина конфлікту невідома. Від запропонованої допомоги родинами ОСОБА_33 та ОСОБА_34 на поховання відмовився, пропонували її вже після смерті дядька. Зазначив, що слідчий неодноразово викликав та слідчі дії з ним не проводились. Викликався для ознайомлення з матеріалами справи, коли саме це було не пам`ятає, зазначає, що ознайомлювався з матеріалами декілька разів. В Зачепилівському відділі поліції слідчим, що надавав матеріали справи був ОСОБА_30 . Також, ознайомлювався з матеріалами справи в Первомайській міській прокуратурі, коли саме не пам`ятає. Скільки матеріалів надавали для ознайомлення не пам`ятає. Чи записували в журнал в відділку поліції, коли він ознайомлювався з матеріалами також не пам`ятає. Претензій до обвинуваченого на даний час не має.

5.Свідок ОСОБА_35 в судовому засіданні зазначив, що в родинних відносинах з обвинуваченим чи потерпілим не перебуває, є односельцями. Обставини справи пам`ятає погано, адже перебував в стані алкогольного сп`яніння. Що точно пам`ятає: 01 січня 2022 року перебував в компанії з ОСОБА_36 і ОСОБА_37 в кафе в с. Нове Мажарове, потім прийшли ОСОБА_38 , ОСОБА_26 та ОСОБА_39 , всі разом вживали спиртні напої та відпочивали. Все інше пам`ятає моментами. ОСОБА_38 та ОСОБА_39 кудись відходили і повертались. Коли саме прийшли ОСОБА_39 і ОСОБА_38 не пам`ятає, приблизно о 21-22 годині, про що розмовляли також точно сказати не може. На запитання прокурора, вказав, що пригадує, що повернувшись казали, що побили ОСОБА_24 , руки ОСОБА_33 були в крові. ОСОБА_39 сидів поруч та підтверджував це все. Причиною побиття з їх слів були образливі висловлювання ОСОБА_24 , де саме це відбулося вони не розповідали, особливої уваги цьому не приділив, так як думав, що бійка була не настільки серйозною. Руки в крові бачив тільки у ОСОБА_33 , чи була кров на руках ОСОБА_22 не пам`ятає. Не пам`ятає точно чи була кров на руках у обох. За 10 бальною шкалою стан свого сп`яніння оцінює на 8-9. Вказує, що допитували його 02 січня 2022 року в приміщенні кафе, куди прибула поліція, а 24 січня 2020 року його викликали в відділення поліції для дачі показань. Чи складався 02 січня 2022 року протокол не пам`ятає та зазначає, що десь підписувався. Кров на руках визначив візуально, красні руки, вимазані, припустив, що це кров. З ОСОБА_32 взагалі не розмовляв. Про ОСОБА_40 зазначає, що той був людиною спокійною.

6.Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_41 показав суду, що з обвинуваченим і потерпілим були знайомі, в родинних відносинах не перебуває. Події відбувались з 01 січня на 02 січня 2020 року, гуляли компанією в приміщенні столової, потім всі розійшлися і з ним залишилися ОСОБА_42 та ОСОБА_43 , потім до них прийшли ОСОБА_39 , ОСОБА_38 та ОСОБА_26 , ввечері. Разом відпочивали, потім ОСОБА_39 кудись відлучився, а за ним і ОСОБА_38 , повернулись і через деякий час знову кудись відійшли. Потім ОСОБА_26 пішов додому і через хвилин 5 розійшлися всі. Пам`ятає, що хтось казав про побиття ОСОБА_24 та хто саме не пам`ятає, адже вживали спиртні напої, конкретно сказати не може. Коли саме виходили ОСОБА_39 та ОСОБА_38 він не пам`ятає. Які відомості надавав працівникам поліції на наступній день не пам`ятає. Стан свого сп`яніння за 10 бальною шкалою оцінює на 6-7. Слідів крові на руках не бачив. Зазначає, що 02 січня 2020 року документи поліція не складала і він нічого не підписував, підпис ставив уже пізніше у відділі поліції, коли саме це було не пам`ятає. В ОСОБА_44 показання надавав чоловіку. Показання на місці не надавав. Від наслідків побиття був шокований. Відео з місця пригоди йому не показували. Зазначає, що 02 січня 2020 року поліція питала чи відомі йому якісь відомості щодо даного кримінального правопорушення.

7.Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_45 показав, що з потерпілим і обвинуваченим в родинних відносинах не перебуває, є знайомими ОСОБА_46 . Так ОСОБА_38 та ОСОБА_39 прийшли 01 січня 2020 року до нього додому приблизно о 19.00 годині, пізніше пішли до магазину, але він був зачинений, побачили, що знайомі поряд святкують Новий рік, тому приєдналися до них, вживали спиртні напої. Потім вирішили піти поздоровити знайомого ОСОБА_47 , який живе у під`їзді, в якому сталося побиття ОСОБА_24 . Дудка ОСОБА_48 пішов, а свідок вирішив подзвонити знайомому, дізнатися чи він вдома. Знайомий повідомив, що його дома не має, тому ОСОБА_49 пішов за ОСОБА_22 , деякий час їх не було, тому свідок вирішив піти за ними. Побачив як на землі лежить чоловік, а над ним стоїть ОСОБА_22 , ОСОБА_49 в цей час був в метрах 2-3 від них. До цього чув крики ОСОБА_24 . Підійшов до ОСОБА_50 дізнатися, що сталося, той повідомив, що ОСОБА_24 ображав бабусю ОСОБА_22 . Потім підійшов до ОСОБА_22 та відштовхнув його, спитав у ОСОБА_24 як він себе почуває, у нього був розбитий ніс та губи, від пропозиції підняти його відмовився. Запропонував ОСОБА_51 викликати швидку, той почав дзвонити, телефонував декілька разів, але не зміг пояснити місцезнаходження, тому сам забрав телефон та пояснив швидкій, телефон так і залишився у нього. Потім всі повернулися в кафе, ОСОБА_22 в цей час відлучився і за ним пропав ОСОБА_49 , потім сам пішов додому. І через 20-30 хвилин до нього прийшли ОСОБА_22 і ОСОБА_49 забрати телефон ОСОБА_50 . Швидку допомогу не чекав, не діждався, не думав, що травми, заподіяні ОСОБА_24 серйозні. Зазначив, що ОСОБА_24 погрожував ОСОБА_51 та ОСОБА_22 племінником. Ніхто не говорив, хто саме побив потерпілого. Ніякого відео з місця події він не бачив. Особисто як ОСОБА_22 та ОСОБА_49 били ОСОБА_24 не бачив, чи намагався ОСОБА_49 надати допомогу не знає, але швидку він викликав. Вказав, що допитували його чотири рази, спочатку вдома на наступний день після пригоди, а потім в відділку поліції, працівники поліції давати показання не схиляли, зазначив, що протокол підписував кожного разу. Слідів крові на руках чи речах ОСОБА_50 та ОСОБА_22 не бачив, не дивився на них, були брудні. Чи повідомляли комусь ОСОБА_49 про те, що побили ОСОБА_24 він не знає, якісь розмови були. Повертатися до ОСОБА_24 бажання не виникло, адже думав, що травми несерйозні, а людина п`яна. Для себе зрозумів, що ОСОБА_22 спричинив потерпілому тілесні ушкодження, за свою бабусю, потім подумав, що обоє.

8.Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_52 показав суду, що перебуваючи на посаді заступника начальника слідчого відділку Красноградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції Харківської області, вніс відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_24 . Від кого саме надійшло повідомлення про вчинення кримінального правопорушення сказати не може. Хто надав відомості про факт заподіяння тілесних ушкоджень не пам`ятає. Чому заявник ОСОБА_53 не була допитана, сказати не може. Звідки взялась фабула правопорушення, згадати не може. Зазначає, що постанова про створення групи слідчих по кримінальному провадженню виносилася ним та керівником органу досудового розслідування, до складу слідчої групи входив він, слідча ОСОБА_54 та слідчий ОСОБА_55 . Коли саме було винесено постанову про створення групи слідчих по кримінальному провадженню, надати відповідь не може. Вказує, що дізнався про те, що процесуальним керівником є ОСОБА_28 з Єдиного реєстру досудових розслідувань до надходження до нього постанови про призначення групи прокурорів, слідчі дії ним проводилися до отримання зазначеної постанови. Огляд місця події, який відбувався 02 січня 2020 року в домоволодінні ОСОБА_11 за правилами обшуку проводився без його участі, хто був присутнім при огляді він не пам`ятає, на яких підставах та з якою метою огляд проводився саме в домоволодінні ОСОБА_11 не знає. Про вік підозрюваного ОСОБА_50 йому стало відомо до прийняття рішення про затримання, на підставі чого було залучено захисника, законного представника та психолога, про що було зазначено в протоколі. Зазначає, що протокол про затримання ОСОБА_50 був складений ним в відділенні поліції, підставою затримання були показання свідків, що вказували на дану особу. Які саме особи вказали на винуватість ОСОБА_50 свідок не пам`ятає і зазначає, що дані відомості наявні в протоколі, вони були допитані. Підтвердив наявність у нього повноважень на ведення досудового розслідування щодо неповнолітніх відповідно до наказу начальника слідчого управління від 01 січня 2020 року, номер наказу не пам`ятає, але зазначає, що даний наказ був долучений до матеріалів справи. Хто проводив зйомку під час огляду місця події в домоволодінні ОСОБА_56 та на який пристрій він також не пам`ятає, але зазначив, що дані відомості містяться в протоколі, підтвердив, що відеокамери та карти пам`яті, якими проводиться зйомка під час огляду місця події знаходяться на балансі ОСОБА_57 відділення поліції. Вказує, що огляд місця події за правилами обшуку був проведений до винесення слідчим суддею ухвали про надання дозволу на проведення такої слідчої дії з метою збереження речових доказів і встановлення місцезнаходження підозрюваної особи. Чи складався протокол огляду мобільного телефону, який був вилучений при проведенні огляду місця події не пам`ятає, дозвіл слідчого судді на розкриття особистої інформації, яка міститься на мобільному телефоні він не отримував. Вручення підозри та проведення допиту неповнолітнього в нічний час вмотивував тим, що в даному випадку проводилася невідкладна слідча дія, де ночував ОСОБА_49 точно сказати не може, права та обов`язки підозрюваному були роз`яснені, прокурор брав участь у допиті, чи внесений у протокол не пам`ятає. На те, чому повідомлення про підозру посвідчено прокурором ОСОБА_58 , хоча процесуальним керівником був прокурор ОСОБА_28 свідок зазначив, що прокурор ОСОБА_58 входить до групи прокурорів у даному кримінальному провадженні. Чому постанова про залучення законного представника не була вручена законному представнику та не були роз`яснені його права відповісти не може, вручалось. В протоколах має бути зазначено, на які пристрої здійснювалась фіксація. Чому саме приймав участь у слідчих діях захисник ОСОБА_29 сказати не може. Зазначає, що захисника з центру надання безоплатної правової допомоги він не запрошував, адже підозрюваний мав захисника. Вказав, що потерпілий ОСОБА_59 ознайомлювався з матеріалами кримінального провадження в відділку поліції, скільки разів і в які дні він не пам`ятає. Підстави виділення кримінального провадження відносно ОСОБА_50 в окреме кримінальне провадження йому невідомі, це рішення процесуального керівника. Чому вручення повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_51 відбувалося без участі захисників він не пам`ятає. Зазначає, що медична документація щодо потерпілого ОСОБА_24 була направлена експерту працівниками Красноградської районної лікарні разом із трупом померлої особи. Вказав, що саме він керував групою слідчих в даному кримінальному провадженні і на момент проведення огляду місця події у домоволодінні ОСОБА_11 перебував на робочому місці, у відділку поліції. Відстань від домоволодіння ОСОБА_11 до відділку поліції більше 30 км, як саме слідча група подолала цю відстань він не пам`ятає. Висновок про причетність ОСОБА_50 до даного кримінального правопорушення виніс із протоколу огляду домоволодіння за місцем мешкання ОСОБА_50 , в якому вказано, що на його одязі містяться плями темно-бурої речовин, які за зовнішніми ознаками схожі на кров, крім того, було виявлено відеоматеріал, на якому підозрювані вихваляються побиттям потерпілого. Відомості, які були відображені в даному відео матеріалі він дізнався з відео фіксації, що проводився при огляді місця події. Додатково, на запитання вказує, що правопорушення було вчинене 01 січня 2020 року, а затриманий ОСОБА_49 був 02 січня 2020 року о 16 год. 10 хв., скільки часу пройшло з моменту вчинення правопорушення до моменту затримання сказати не може, підстави затримання ОСОБА_51 були роз`яснені, про що вказано в протоколі. Зазначає, що слідча ОСОБА_54 проводила огляд в домоволодінні ОСОБА_50 у зв`язку з наявністю інформації, що дана особа може бути причетна до вчинення кримінального правопорушення, такою інформацією були показання осіб, що в подальшому були допитані як свідки, про причетність ОСОБА_50 до вчинення кримінального правопорушення. Хто саме вказав на причетність він не пам`ятає. Вказує, що для проведення радіо розвідки на місці вчинення кримінального правопорушення не було необхідності. Хто викликав швидку потерпілому та чи були допитані дані особи як свідки не пам`ятає. Скільки викликів в швидку допомогу надходило та в якій годині також не пам`ятає. Чому не була допитана лікар ОСОБА_53 , що перебувала в черговій частині він відповісти не може. Чому при повідомленні про зміну раніше повідомленої підозри не залучалися захисники, чи не було залучено безкоштовного захисника також не пам`ятає. Вказує, що потерпілий ОСОБА_60 ознайомлювався з двома матеріалами кримінального провадження, з одним в відділенні поліції, а з іншим за місцем свого проживання, як саме потерпілий ознайомлювався з матеріалами справи по ОСОБА_51 не пам`ятає. Зазначив, що ні оскарження незаконного затримання ОСОБА_50 , ні заперечення під час обрання запобіжного заходу не було.

9.Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_61 показала суду, що в родинних відносинах з обвинуваченим чи потерпілим не перебуває, ніяких стосунків з ними не має. Зазначає, що в ночі з 31 грудня 2019 року по 1 січня 2020 року чи з 1 січня 2020 року по 2 січня 2020 року, точну дату не пам`ятає, із своєї квартири, що знаходиться по АДРЕСА_2 , на першому поверсі почула крики і як під вікнами бігають люди, подумала, що це молодь святкує свято. Коли крики стали гучніші, виглянула у вікно і побачила як двоє чоловіків присіли за машину її сина, а інший стояв поряд, подумала, що вони відкручують колеса, тому вийшла на вулицю. Біля машини стояв ОСОБА_26 , а ті, що сиділи за машиною забігли за будинок, хто це був вона не побачила, але по зросту і формі тіла впізнала ОСОБА_50 . Почала сперечатися з ОСОБА_62 , а з іншого кінця будинку почула голос ОСОБА_27 , який говорив: « ОСОБА_63 , піднімайтеся», перевіряти не пішла, кому саме говорив це ОСОБА_64 дізналася, коли стало відомо про пригоду. Про загиблого зазначає, що той іноді випивав, але шкоди нікому не робив, коли не випивав був гарним господарем. За ОСОБА_50 нічого поганого сказати не може.

10.Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_65 показала суду, що родинних чи інших стосунків з учасниками судового розгляду не має. Відомості в ЄРДР, щодо заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому хто вносив не пам`ятає. Від кого надійшла заява про вчинення кримінального правопорушення відносно ОСОБА_24 не пам`ятає. Звідки взявся текст фабули правопорушення не пам`ятає. Чому не допитаний заявник ОСОБА_53 не пам`ятає, була лише в групі слідчих, виконувала вказівки старшого слідчого. Ким і коли була винесена постанова про створення групи слідчих не пам`ятає, але має таке припущення, що начальником слідства, до складу входили вона, ОСОБА_66 та ОСОБА_67 , але це не точно. Не пам`ятає, коли була винесена постанова про групу прокурорів. Чому вона з супровідним листом не зареєстрована в канцелярії, не знає. Щодо огляду місця події (обшуку) у домоволодінні ОСОБА_11 була присутня, але був проведений не обшук, а огляд, хто направив для проведення слідчої дії не пам`ятає. Хто ще був присутній при цьому не пам`ятає, все і всі зазначені у протоколі. Не пам`ятає підстави проведення огляду у домоволодінні ОСОБА_11 , але з метою встановлення будь яких відомостей, що мають значення до кримінального правопорушення, конкретно сказати не може, не пам`ятає. Не пам`ятає, коли стало відомо про вік ОСОБА_50 , напевне при його спілкуванні чи перевірці документів, права були роз`яснені, захисника та психолога йому не було надано, бо він був просто учасником. Коли затримано було ОСОБА_50 не пам`ятає, ким і де також, його особисто не затримувала, підстави затримання не знає. Всім учасникам було заборонено покидати місце проведенні слідчої дії, всі повинні бути присутніми під час огляду місці події. Яка відстані між домоволодінням ОСОБА_11 і ВП не знає. Чи спілкувався під час огляду місця події прокурор ОСОБА_28 з ОСОБА_68 не знає, бо не пам`ятає чи він там був. Мала повноваження на ведення справ, щодо неповнолітніх, був наказ, з того моменту, як призначена на посаду, про те, що він був підписаний лише 02 січня 2020 року, не знає. Хто виконував зйомку під час огляду місця події не пам`ятає. На який пристрій, зазначено у протоколі. Проводився огляд місця події, тому до слідчого судді не зверталась. Яка саме подія трапилась у домоволодінні ОСОБА_11 сказати не може, як саме прийшли до цього рішення, можливо були підстави вважати, що ОСОБА_49 має відношення до події, там можливо перебували речі, які відносяться до кримінального провадження. Не пам`ятає, які речі вилучались під час огляду місця події, але вони були визнані речовими доказами і на них був накладений арешт. Не пам`ятає чи складався протокол огляду мобільного телефону, наче огляд телефону не проводився. Не пам`ятає чи отримували дозвіл слідчого судді на відкриття особистої інформації. Не пам`ятає чому допит ОСОБА_50 та вручення йому підозри відбувався у нічний час. Де перебував ОСОБА_49 до моменту доставлення до слідчого судді для обрання запобіжного заходу не відомо. Не знає чи роз`яснялись права ОСОБА_51 при обранні йому запобіжного заходу, не пам`ятає. Повідомлення про підозру ОСОБА_51 бачила, проте про виправлення дат нічого не відомо. Про прізвища прокурорів у підозрі та допитах нічого не відомо, бо не була присутня при цьому. Чому постанова про залучення законного представника законному представнику не вручена та не роз`яснення прав, не знає. Чому не були розмежовані запитання експертові про признання судово-медичних експертиз, щодо того хто з підозрюваних завдавав удари, тяжкості тілесних ушкоджень відповідно до ударів, не знає, питань не пам`ятає. Чому у протоколах огляду місця події, допитів, не зазначено за допомогою яких технічних засобів проводилась зазначені слідчі дії чи є вони на балансі, сказати не може, наче зазначалось. Захисник ОСОБА_51 був призначений, хто це був не пам`ятає, обставин укладення між ними договору не знає. Чи був запрошений захисник з центру безоплатної допомоги не пам`ятає, але напевно так. Обставини залучення захисника не пам`ятає. Коли і де потерпілий ОСОБА_69 знайомився з матеріалами справи не знає. Про виділення матеріалів відносно ОСОБА_50 сказати нічого не може, бо вже була переведена на іншу посаду. Про зміну підозри ОСОБА_51 не пам`ятає. Про вилучення медичної документації відносно потерпілого без ухвали слідчого судді, нічого сказати не може. Додатково повідомила, що призначена на посаду слідчого Зачепилівського ВП в липні 2019 року, щодо наказу про ведення справ, щодо неповнолітніх був, але коли з ним була ознайомлена не пам`ятає. Діями всіх слідчих керував ОСОБА_30 . Чому не були залучені поняті під час огляду місця події, саме де побили потерпілого не пам`ятає. На підставі якої саме заяви проводився огляд місця події у домоволодінні ОСОБА_11 не пам`ятає на чий саме мобільний телефон проводилась зйомка не пам`ятає, чи це було два пристрої чи один, чи була камера теж не пам`ятає. Перед проведенням цієї слідчої дії дозвіл у ОСОБА_11 отримувався, є відповідна заява у матеріалах кримінального провадження, яку отримала перед проведенням, чому це не зафіксовано на відео не пам`ятає, бо не пам`ятає, як було. На запитання прокурора повідомила, що не пам`ятає чи повідомляв ОСОБА_49 пароль до телефону, який вилучався, телефон не оглядала.

11.Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_70 в судовому засіданні показав, що з потерпілим і обвинуваченим в родинних відносинах не перебуває, знає їх, односельці. Проживає по вулиці центральній, біля його під`їзду це все сталося. Пам`ятає, як прийшли до нього ОСОБА_49 та ОСОБА_22 до дому, це було після Нового року, біля 22 години, попросили ліхтарик, сказали, що там лежить чоловік, йому погано. Сказав, що є і що зараз вийде. Коли вийшов, обоє стояли коло потерпілого, сказав їй що треба викликати швидку, на що вони повідомили, що вже викликали. Нахилився до потерпілого, ОСОБА_49 і ОСОБА_22 пішли. До цього вони між собою спілкувались, агресивні не були. Про фразу «Навіщо так сильно» пояснити не зміг. Ще раз подзвонив до швидкої, чекав біля 30 хвилин, потерпілий лежав лицем в землю, трішки перевернув його, лице було в крові і він харчав, був без свідомості. Приїхала швидка, допоміг загрузити потерпілого до автомобіля. Наступного дня викликали на допит. У під`їзді бачив кров. Для себе зрозумів, що щось сталося, але що конкретно сказати не може, можливо нанесені тілесні ушкодження, можливо аварія. Ніяких звуків не чув до цього. Чому прийшли до нього, пояснити не може. Чому залишили місце ОСОБА_49 та ОСОБА_22 не знає. Питав у них, що трапилось, вони сказали, що не знають.

12.Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_71 показав суду, що в родинних відносинах ні з ким не перебуває, просто знайомі. Зазначив, що це було після Нового року, знаходились у приміщенні столової (кафе), майже всі розійшлися, залишились ОСОБА_72 та ОСОБА_43 та ОСОБА_73 . Прийшли ОСОБА_22 та ОСОБА_49 , останній підійшов, обнялися, привітали один одного з Новим роком. ОСОБА_49 говорив, що побились. Не цікавився з ким, де і як, було байдуже, збирались до дому. Чи тверезий був ОСОБА_38 , не знає, ніяких ознак на ньому не бачив. Сам знаходився в стані алкогольного сп`яніння, по 10-бальній шкалі 6-7. Нічого не насторожувало. Пізніше всі разом вийшли і пішли по домам, він з хлопцями в одному напрямку, вони в іншому.

13.В судовому засіданні були вивчені наступні докази та документи по справі, в тому числі ті, що підтверджують винну поведінку обвинуваченого ОСОБА_10 :

13.1.Копія витягу з ЄРДР від 02 січня 2020 року, час реєстрації 16 година 15 хвилин, дата надходження заяви 01 січня 2020 року, в тім що 01 січня 2020 року, близько 23 години до ЧЧ Зачепилівського ВП ГУНП від фельдшера СШМД надійшло повідомлення про те, що до Красноградської ЦРЛ із с. Нове Мажарове із проїжджої частини вулиці Центральної, 42 було доставлено гр. ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із діагнозом ЗЧМТ, СГМ, забій головного мозку, які йому спричинили двоє раніше невідомих осіб. Особи, щодо яких здійснюється досудове розслідування: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та особа, відносно якої матеріали виділені у окреме провадження, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.127-128, т.4).

13.2. Рапорт, щодо надходження повідомлення про нанесення тілесних ушкоджень за вище вказаним фактом, заявник ОСОБА_53 , з органів охорони здоров`я (а.с.129, із зворотною сторінкою, т.4).

13.3.Копія протоколу огляду місця події від 02 лютого 2020 року, а саме ділянки розташованої по АДРЕСА_1 , в якому відображено хід огляду, виявлено речі, а саме сліди взуття, чорна шапка, плями речовини темно-бурого кольору, вилучено: чорна шапка та чорні перчатки. Додатком до протоколу доданий диск з фотознімками начальника СВ ОСОБА_74 . Підстава проведення огляду заява. Фіксація огляду здійснювала камерою Panasonic, карта пам`яті 8 GB (а.с.130-133,134, т.4).

13.4. Копія постанови від 02 січня 2020 року начальника СВ Зачепилівського ВП Красноградського ВП ГУНП в Харківській області про створення групи слідчих у вказаному кримінальному проваджені, визначено їх у складі: начальника СВ Зачепилівського ВП Красноградського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_75 , слідчого того ж відділу ОСОБА_76 , старшого слідчого того ж відділу ОСОБА_77 (а.с.135, т.4);

13.4.1 Стороною захисту надана та долучена до матеріалів кримінального провадження копія витягу з доручення від 03 січня 2020 року №6/119-24/01-2020 про визначення слідчих, спеціально уповноважених на здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень щодо неповнолітніх ОСОБА_75 , ОСОБА_77 ОСОБА_78 (а.с.229, т.3).

13.4.2. Так оскільки ОСОБА_10 вже 02 січня 2020 року був затриманий, як особа, що підозрюється у вчиненні злочину, твердження заслуговують на увагу, проте суттєвого порушення, у зв`язку з цим суд не вбачає, оскільки постанова про створення групи слідчих та доручення на проведення слідчих дій відкриті стороні захисту і раніше сторона захисту не посилалась на вказані обставини, крім того, витяг з ЄРДР від 02 січня 2020 року, сформований о 16 годині 20 хвилин, вже містив дані про те, хто входить до складу групи. У своїх поясненнях слідча вказала, що працювала в Зачепилівському ВП з 2019 року. (а.с.127-128, 175-179, т.4).

13.5.Копія повідомлення про початок досудового розслідування від 02 січня 2020 року начальника СВ Зачепилівського ВП ОСОБА_75 про те, що ним внесено відомості до ЄРДР 02 січня 2020 року за №0000001 (а.с.136, т.4).

13.6. Повідомлення про призначення групи прокурорів у вказаному кримінальному проваджені, зареєстрована 10 січня 2020 року №39/1-1202-20 та копія постанови заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури від 02 січня 2020 року відповідно, так призначено групу прокурорів у складі: прокурорів Зачепилівського відділу Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та ОСОБА_79 , начальника того ж відділу ОСОБА_80 , заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_81 , старшим групи прокурорів призначено прокурора ОСОБА_9 (а.с.137, 138, т.4).

13.6.1. Стороною захисту звернуто увагу суду на дату реєстрації повідомлення про призначення групи прокурорів від 02 січня 2020 року, саме 10 січня 2020 року.

13.6.2 Щодо реєстрації повідомлення про створення групи прокурорів 02 січня 2020 року лише 10 січня 2020 року, прокурор ОСОБА_9 в судовому засіданні надавши письмові заперечення зазначила, що в прокуратурі запроваджено автоматичний документообіг і тільки спеціаліст прокуратури за допомогою особистого логіна та пароля, які не підлягають повідомленню іншим особам, може здійснити реєстрацію, що і було зроблено в перший робочий день, після свят. Про обізнаність працівників поліції про склад групи прокурорів свідчить той факт, що ряд процесуальних документів від 02 січня 2021 року, підписані прокурором групи ОСОБА_82 (а.с.168-170, т.4).

13.6.2.У суду виникли сумніви, щодо тверджень прокурора, оскільки 10 січня 2020 року припадає на день тижня п`ятниця, що не може бути першим робочим днем після свят. На спростування цього твердження, іншого прокурором не надано. Проте, на думку суду, це суттєвого значення не має, а свідчить лише про порушення порядку ведення діловодства.

13.7. Копія постанови слідчого ОСОБА_78 від 03 січня 2021 року про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання до кімнати речових доказів Зачепилівського ВП Красноградського ВП ГУНП в Харківській області, а саме недопалку цигарки, чоловічих рукавичок, чорного кольору та чоловічої шапки, чорного кольору, з плямами невідомої речовини темно-бурого кольору (а.с.139-140, т.4).

13.8. Клопотання про арешт вище вказаного майна від 03 січня 2021 року слідчого ОСОБА_83 , погоджене прокурором ОСОБА_82 (а.с.141-143, т.4).

13.9. Копія ухвали слідчого судді Зачепилівського районного суду від 09 січня 2021 року про задоволення клопотання слідчого, визначено про збереження вище вказаних речових доказів в камері речових доказів Зачепилівського ВП (а.с.144-145, т.4).

13.9.1. Сторона захисту звертає увагу на дату ухвалення цього судового рішення 09 січня 2021 року.

13.9.2. Прокурор ОСОБА_84 в своєму письмовому запереченні посилається та зазначає, що вказана ухвала набрала чинності та є обов`язковою для виконання (а.с.167-170, т.4).

13.9.3.Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цьогоКодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено. Клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду (ч.1 ст. 172 КПК України).

Відповідно ст. 64-2 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Так, накладено арешт на майно, серед іншого - чоловічі рукавички, чорного кольору та чоловічу шапку, чорного кольору. Кому вони належали на момент звернення і розгляду клопотання про їх арешт, невідомо.

Отже, вбачається порушення строків та суб`єкту звернення із вказаним клопотанням до суду, на спростування вказаного твердження, прокурором іншого не надано.

Проте, сторонами не заперечувалась про огляд вказаних речових доказів.

13.10. Копія заяви ОСОБА_11 про надання дозволу працівникам поліції на проведення огляду місця проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 02 січня 2020 року. Вказану заяву прийняв слідчий ОСОБА_65 (а.с.146, т.4).

13. 11. Копія протоколу огляду місця події від 02 січня 2020 року, а саме домоволодіння розташованої по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_11 та проведений на підставі заяви. Огляд проводився за участі ОСОБА_11 , її співмешканця ОСОБА_85 та двох понятих ОСОБА_86 та ОСОБА_87 . Під час огляду застосовуюся: у вступній частині зазначено камера мобільного телефону, у заключній частині зазначено - камера Panasonic Full HD № НОМЕР_1 . У протоколі відтворено хід проведення огляду та зазначено про виявлення і вилучення: чоловічих - кофти, зеленого кольору, штанів, сірого кольору, із плямами невідомої речовини, бурого кольору, чоловічих - футболки, білого кольору, кросівок, чорного кольору, черевиків, чорного кольору, з плямами невідомої речовини темно-бурого кольору, чоловічої куртки, чорного кольору, з помаранчевою підкладкою, мобільного телефону HUAWEY, IMEL1: НОМЕР_2 , IMEL2: НОМЕР_3 . Зазначено про додаток до протоколу огляду від 02 січня 2020 року у домоволодінні ОСОБА_11 та ОСОБА_88 карта пам`яті. Огляд почато о 12 годині 44 хвилини, огляд закінчено о 16 годині 00 хвилин (а.с.147-150,151, т.4).

13.12. Копія клопотання від 03 січня 2020 року слідчого ОСОБА_78 , погоджене прокурором ОСОБА_82 про надання дозволу слідчому на проведення огляду місця події за правилами обшуку у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , який було проведено 02 січня 2020 року.

Підстави проведення огляду обґрунтовано ч.3 ст. 233 КПК України.

Мета проведення огляду врятування майна (а.с.152-154, т.4).

13.13. Копія ухвали слідчого судді Зачепилівського районного суду від 03 січня 2020 року про задоволення вище вказаного клопотання. Слідчий суддя зазначає, що були підстави, які передбачені ч.3 ст.233 КПК України та надають право слідчому до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи, а саме пов`язані з врятуванням майна, безпосереднє переслідування особи, яка підозрюється у вчиненні злочину (а.с.155-156, т.4).

13.14. Копія постанови слідчого ОСОБА_89 від 03 січня 2020 року про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання до кімнати речових доказів Зачепилівського ВП Красноградського ГУНП в Харківській області, а саме: чоловічих - кофти, зеленого кольору, штанів, сірого кольору, із плямами невідомої речовини, бурого кольору, чоловічих - футболки, білого кольору, кросівок, чорного кольору, черевиків, чорного кольору, з плямами невідомої речовини темно-бурого кольору, чоловічої куртки, чорного кольору, з помаранчевою підкладкою, мобільного телефону HUAWEY, IMEL1: НОМЕР_2 , IMEL2: НОМЕР_3 (а.с.157-158, т.4).

13.15. Копія клопотання слідчого ОСОБА_78 від 03 січня 2020 про арешт вказаного майна (а.с.159-161, т.4).

13.16. Копія ухвали слідчого судді Зачепилівського районного суду від 08 січня 2020 року про задоволення вказаного клопотання, визначено збереження предметів в камері речових доказів Зачепилівського ВП Красноградського ВП ГУНП в Харківській області (а.с.171-172, т.4).

13.17. Копія постанови від 02 січня 2020 року начальника СВ ОСОБА_75 про залучення ОСОБА_90 , в якості спеціаліста (психолога-педагога) (а.с.173-174, т.4).

13.18. Копія протоколу від 02 січня 2020 року про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, а саме ОСОБА_10 02 січня 2020 року о 16 годині 10 хвилин, в присутності захисника ОСОБА_91 начальником СВ ОСОБА_92 в с. Нове Мажарове, Зачепилівського району Харківської області.

Підстави затримання: безпосередньо після вчинення злочину (а.с.175-179, т.4).

13.19. Копії паспорта обвинуваченого, з підтвердженням його анкетних даних, довідки про місце реєстрації, посередні з місяці з проживання та з місяця навчання та лікування (відпочинку) характеристики, довідка про те, що ОСОБА_10 на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, довідка про відсутність судимостей у нього, подяки, грамоти з місця навчання (а.с.207 а.с.180,202,203,204,205,206,207,208, т.4).

13.20. Копії відомостей про захисника ОСОБА_93 : свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер, постанова від 02 січня 2020 року про залучення, в якості захисника, договір (а.с.181,182,183-184,209,210, т.4).

13.21. Копії відомостей про законного представника обвинуваченого ОСОБА_10 . ОСОБА_11 : постанова про залучення законного представника підозрюваного, паспорт, картка фізичної особи платника податку, пенсійне посвідчення (а.с.185,186-188,189, т.4).

13.22. Копія повідомлення про підозру ОСОБА_10 03 січня 2020 року начальником СВ ОСОБА_92 о 01 годині 23 хвилини (а.с.190-193, т.4).

13.23. Копія протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_10 03 січня 2020 року з 01 години 33 хвилини до 02 години 00 хвилин за участю захисника ОСОБА_94 . Додаток до протоколу: конверт в якому знаходиться диск з відеозаписом допиту підозрюваного ОСОБА_10 (а.с.199-200,201, т.4).

13.24. Копія протоколу допиту особи, матеріали відносно якого виділено у окреме провадження 03 січня 2020 року з 00 години 42 хвилини до 18 години 00 хвилин, за участю захисника ОСОБА_94 . Додаток до протоколу: конверт в якому знаходиться диск з відеозаписом допиту. Диск в судовому засіданні, в цій частині, не відтворювався, у зв`язку із запереченням та відсутністю розуміння хто у даному кримінальному провадженні, особа, матеріали відносно якого виділено у окреме провадження та його правового статусу (а.с.221-222,223, т.4).

13.25. Копія постанови від 02 січня 2020 року про відібрання зразків для проведення експертизи з пальців рук ОСОБА_10 , нігтів лівої та правої руки, його крові, а також змивів з обох рук (а.с.224-225, т.4).

13.26. Копія протоколу про отримання зразків крові від 03 січня 2020 року ОСОБА_10 у приміщенні Зачепилівської ЦРЛ, за участю захисника ОСОБА_91 (а.с.226-227, т.4).

13.27. Копія протоколу про отримання зразків нігтьових пластин з обох рук від 03 січня 2020 року ОСОБА_10 у приміщенні Зачепилівського ВП, за участю захисника ОСОБА_91 (а.с.227, т.4).

13.28. Копія клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 03 січня 2020 року начальника СВ ОСОБА_75 , відносно ОСОБА_10 , копія розписки про отримання останнім вказаного клопотання (а.с.228-231,232, т.4).

13.29. Копія ухвали слідчого судді Зачепилівського районного суду від 03 січня 2023 року про задоволення вказаного клопотання, так застосовано до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор, строком на 60 днів, тобто з 16 години 10 хвилин 02 січня 2020 року до 16 години 10 хвилин 01 березня 2020 року (а.с.233-235, т.4).

13.30. Копія протоколу проведення слідчого експерименту від 03 січня 2020 року за участю особи, матеріали відносно якого виділено у окреме провадження, захисника ОСОБА_94 . Додаток до протоколу: диск. Не досліджувався з тих же підстав, що і копія протоколу допиту. (а.с.236-239,245, т.4).

13.31. Копія протоколу проведення слідчого експериментів від 03 січня 2020 року за участю підозрюваного ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_94 . Додаток до протоколу: диск. Слідчим експериментом встановлено: покази та слідчий експеримент зафіксовано на відеозаписі. (а.с.241-244,245, т.4).

13.32. Копія протоколу огляду трупа ОСОБА_21 від 04 січня 2020 року за участю спеціаліста, судово-медичного експерта ОСОБА_95 , понятих, з підтвердженням наявності тілесних ушкоджень. Під час огляду застосовані технічні засоби: фотокамера. До протоколу додані фото таблиці, складені начальником СВ ОСОБА_96 . Після огляду труп направлено для проведення судово-медичної експертизи у МВ Красноградського ХОБСМЕ. (а.с.246-248,249-251, т.4).

13.33. Копія постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання до камери речових доказів Зачепилівського ВП від 04 січня 2020 року, а саме особистих речей ОСОБА_21 (а.с.1, т.5);

13.34. Копія постанови про призначення судово-медичної експертизи від 04 січня 2020 року трупа ОСОБА_21 , для дослідження експерту направлено: труп ОСОБА_21 та копію постанови (а.с.2, т.5);

13.35. Копія лікарського свідоцтво про смерть №12-17/3-Крт/20 ОСОБА_21 , причина смерті: гостра кровотеча мозкового кровообігу (а.с.3, т.5);

13.36. Копія висновку експерта №12-17/3- КРт/20 трупа ОСОБА_21 від 04 січня 2020 року, з якого вбачається, що на дослідження експерту надані: постанова, протокол огляду трупа від 04 січня 2020 року, медична картка ОСОБА_21 ; так смерть ОСОБА_21 настала внаслідок важкої закритої черепно-мозкової травми з травматичними субдуральними, субархноідальними крововиливами та викликаними ними наслідками; по ступеню тяжкості вищевказана закрита черепно-мозкова травма з пошкодженням голови має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, згідно п.п.4.8, 2.1.2, 2.1.3 г «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6; переломи ребер мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, згідно п.п.4.8, 2.2.2 тих же правил, синці та садна легкі тілесні ушкодження, згідно п.п.4.8, 2.3.5; вся тілесні ушкодження утворились від прямої травматичної дії тупих твердих предметів, садна від дії тупих твердих предметів по механізму удар-терті, удар ковзання; між виявленою закритою черепно-мозковою травмою у ОСОБА_21 та настання смерті мається причинний зв`язок; етиловий та інші спирти не виявлені; встановлена належність крові ОСОБА_21 до групи А з ізогемаглютиніном анти - В (а.с.4-8, т.5).

13.37. Відомості, щодо померлого, а саме копія паспорта, характеристика, дані про знаходження на лікуванні у Красноградській ЦРЛ з 01 січня 2020 року (копії, а.с.9,10,11, т.5);

13.38. Копія постанови від 08 січня 2020 року про призначення судово-медичної експертизи відносно ОСОБА_21 , на дослідження експерту надано матеріали кримінального провадження №0000001 на ___ арк. та медичну документацію (а.с.12-13, т.5);

13.39. Копія висновку експерта № 12-23/2-КРт/20 від 08 січня 2020 року, з якого вбачається, що експерт надав відповіді на запитання: при експертизі трупа ОСОБА_21 виявлені наступні тілесні ушкодження голови: закрита черепно-мозкова трава, стан після операції двобічної трепанації черепа та первинної хірургічної обробки ран голови, обличчя, травматичні субдуральні та субарахноідальні крововиливи, численні переломи кісток носа та верхньої щелепи, численні забиті рани, садна та синці голови, обличчя, тупа травма грудної клітини, перелом 7,10 правих та 5,6,7 лівих ребер по декільком анатомічним лініям, синці грудної клітини, садна, синці поперекової ділянки, сідниць, верхніх та нижніх кінцівок; всі пошкодження прижиттєві; смерть ОСОБА_21 настала внаслідок важкої закритої черепно-мозкової травми з травматичними субдуральними, субарахноідальними крововиливами та викликаними ними наслідками; в крові та сечі етилові та інші спирти не виявлені; тілесні ушкодження утворились від травматичної дії тупих твердих предметів з обмеженою поверхнею, якими могли бути кулаки та обуті ноги, частина пошкоджень на голові та обличчі померлого, враховуючи морфологічні ознаки та наявність крові на кросівках ОСОБА_10 та особи, відносно якого виділені у окреме провадження, могли утворитись від дії фрагментів кросівок, наданих на дослідження, садна на задній поверхні грудної клітини, сідниць та лівого стегна утворились внаслідок волочіння; в момент нанесення тілесних ушкоджень міг знаходитись як в вертикальному так і в горизонтальному положенні, змінюючи положення, був розташований попередньою, боковими та задньою поверхнями тіла; між отриманими пошкодженнями та смертю мається причинний зв`язок; до отримання важкої черепно-мозкової травми міг здійснювати цілеспрямовані дії; міг відчувати больові відчуття; синці та садна наносились з незначною силою, закрита черепно-мозкова травма, ушкодження кісток обличчя та рани на голові утворились від дії зі значною силою; відомості про падіння ОСОБА_21 із висоти власного росту з прискоренням та отримання ним тілесних ушкоджень внаслідок його падіння не мається. Експертові серед іншого наданий висновок судово медичної експертизи трупа ОСОБА_21 № 12-23/3-КРт/20 від 05 січня 2020 року (а.с.14-16, із зворотними сторінками, т.5).

13.40. Копія постанови від 13 січня 2020 року про відібрання зразків для проведення експертиз, а саме зразків крові ОСОБА_21 (а.с.17-18, т.5);

13.41. Копія протоколу отримання зразків для експертизи від 14 січня 2020 року відповідно, а саме крові потерпілого ОСОБА_21 (а.с.19, т.5);

13.42. Копія постанови від 05 січня 2020 року про відібрання зразків для проведення експертиз, а саме зразків крові ОСОБА_10 (а.с.20-21, т.5);

13.43. Копія протоколу отримання зразків для експертизи від 05 січня 2020 року у ОСОБА_10 відповідно (а.с.22, т.5);

13.44. Копія протоколу огляду предметів від 11 січня 2020 року, а саме вилучених речей під час огляду місця події від 02 січня 2020 року, у відповідності до вимог стате 104, 105, 106, 107, 223, 237 КПК України (а.с.23-24, т.5);

13.45. Копія постанови про визнання потерпілим ОСОБА_15 від 08 січня 2020 року (а.с.25-26, т.5);

13.46. Висновок експерта від 25 березня 2020 року №9/286СЕ-20, з додатками, відповідно до якого встановлено генетичні ознаки (ДНК-профілі) зразків крові, як потерпілого так і обвинуваченого; судовому експертові для ознайомлення надано завірену копію висновку експерта Харківського СМЕ від 29 січня 2020 року №14/134-Дм/20, вартість витрат на проведення експертизи 19876,56 гривень (а.с.27-32,33,34,35-46,47, т.5);

13.47. Висновок експерта від 22 квітня 2020 року №9/288СЕ-20 з додатками, відповідно до якого, судовому експертові для ознайомлення надано завірену копію висновку експерта Харківського СМЕ від 27 січня 2020 року №14/135-Дм/20, вартість витрат на проведення експертизи 5595,24 гривень (а.с.4952,53,54-59,60, т.5);

13.48. Копія висновку експертів за результатами проведення комплексної судової експертизи відео-, звукозапису та комп`ютерно-технічної експертизи №6274/6517 від 27 березня 2020 року, так експерт зазначає про те, що відео файл ймовірно є оригіналом, проте, встановити ці факти у категоричній формі не представилось можливим у зв`язку з тим, що при дослідженні не виявлені індивідуалізуючі ознаки, характерні конкретно для цього мобільного телефону; події, які зафіксовані на відеозаписі відповідають зображеним сюжетам, сценам та темам перемов, однак встановити відповідність запису доріжки звуку запису відеоряду на досліджуваному відеозапису в момент перемов (діалогів) не представилось можливим; текстове відтворення змісту розмови, яка зафіксована на відеофонограмі, записаної в області даних мобільного телефону та наведена в додатку, виявлено запис розмови трьох дикторів, ознак монтажу, змін, не встановлено, вартість експертизи 8172 гривень (а.с.61-68, т.5).

З додатку вбачається розмова та репліки трьох осіб з нецензурною лайкою про побиття людини.

13.49. Копія постанови від 05 січня 2020 року про призначення судово-медичної цитологічної експертизи, щодо зразків відібраних у ОСОБА_10 (а.с.69-70, т.5);

13.50. Копія висновку експерта 15/№28-ДМ/2020 року, відповідно до якої в результаті проведення судово-медичної експертизи піднігтьового вмісту нігтьових зрізів з обох рук ОСОБА_10 , слідів крові не виявлено (а.с.72-75, т.5);

13.51. Копія постанови від 05 січня 2020 року про призначення судово-медичної імунологічної експертизи зразків крові ОСОБА_10 (а.с.76, т.5);

13.52. Копія висновку експерта №14/123-Дм/20 зразків крові ОСОБА_10 (а.с.78-79, т.5);

13.53. Копія постанови від 05 січня 2020 року про призначення судово-медичної імунологічної експертизи, щодо наявності на ботинках ОСОБА_10 крові людини (а.с.81-82, т.5);

13.54. Копія висновку експерта №14/136-Дм/20, відповідно до якого на кросівках, вилучених під час огляду домоволодіння ОСОБА_10 наявності крові не встановлено (а.с.84-85, т.5);

13.55. Копія постанови від 05 січня 2020 року про призначення судово-медичної імунологічної експертизи, щодо наявності на кросівках ОСОБА_10 крові людини (а.с.86-87, т.5);

13.56. Копія висновку експерта №14/135-Дм/20, відповідно до якого на правій кросівці

ОСОБА_10 знайдено кров людини, походження якої від ОСОБА_21 не виключається, на інших об`єктах, наданих на дослідження слідів крові ОСОБА_10 не встановлено (а.с.89-91, т.5);

13.57. Копія постанови від 05 січня 2020 року про призначення судово-медичної імунологічної експертизи, щодо наявності на штанах ОСОБА_10 крові людини (а.с.92-93, т.5);

13.58. Копія висновку експерта №14/134-Дм/20 з додатками, відповідно до якого на спортивних брюках ОСОБА_10 виявлена кров людини, походження якої від ОСОБА_21 не виключається, від ОСОБА_10 ця кров статися не могла (а.с.95-97,98, т.5);

13.59. Копія постанови від 05 січня 2020 року про призначення судово-медичної імунологічної експертизи, щодо наявності на футболці ОСОБА_10 крові людини (а.с.99-100, т.5);

13.60. Копія висновку експерта №14/133-Дм/20, відповідно до якого на футболці, вилученій під час огляду домоволодіння ОСОБА_10 , знайдена кров людини, встановити групову належність якої не виявилось можливим (а.с.102-103, т.5);

13.61. Копія постанови від 05 січня 2020 року про призначення судово-медичної імунологічної експертизи, щодо наявності на кофті ОСОБА_10 крові людини (а.с.104-105, т.5);

13.62. Копія висновку експерта №14/132-Дм/20, з додатком, відповідно до якого на кофті ОСОБА_10 знайдена кров людини, що походить від ОСОБА_21 , а також знайдена кров властива самому ОСОБА_10 (а.с.106-107,108, т.5);

13.63. Копія постанови від 05 січня 2020 року про призначення судово-медичної імунологічної експертизи, щодо наявності на куртці ОСОБА_10 крові люди (а.с.121-122, т.5);

13.64. Копія висновку експерта №14/131-Дм/20, відповідно до якого на куртці ОСОБА_10 наявність крові не встановлено (а.с.123-124, т.5);

13.65. Копія висновку експерта №14/1125-Дм/20, відповідно до якого на куртці, що належить, особі, матеріали якої відхилені у окреме провадження, виявлена кров людини, в тому числі, яка може походити від потерпілого ОСОБА_21 та від ОСОБА_10 не виключається, при наявності у останнього, на момент вказаних подій тілесних ушкоджень, які супроводжувалися зовнішньою кровотечею (а.с.125-127, т.5);

13.66. Копія постанови від 05 січня 2020 року про призначення судово-медичної імунологічної експертизи, щодо наявності на футболці у особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, крові людини (а.с.128-129, т.5);

13.67. Копія висновку експерта №14/147-Дм/20, щодо відсутності на футболці у особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, крові людини (а.с.131-132, т.5);

13.68. Копія постанови від 05 січня 2020 року про призначення судово-медичної імунологічної експертизи, щодо наявності на чоловічих штанах у особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, крові людини (а.с.133-134, т.5);

13.69. Копія висновку експерта №14/128-Дм/20, з додатками, відповідно до якого на джинсових брюках особи, матеріали відносно якого виділено у окреме провадження, виявлена кров людини, як властива і самій особі, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження так і можливість походження її від ОСОБА_10 не виключається, при наявності у останнього, на момент вказаних подій тілесних ушкоджень, які супроводжувалися зовнішньою кровотечою (а.с.136-137, 138, т.5);

13.70. Копія постанови від 05 січня 2020 року про призначення судово-медичної імунологічної експертизи, щодо наявності на чоловічих черевиках у особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, крові людини (а.с.139-140, т.5);

13.71. Копія висновку експерта №14/129-Дм/20, з додатками, відповідно до якого на лівій кросівці у особи, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження, знаходиться кров людини, походження її від ОСОБА_21 не виключається та кров, що походить від ОСОБА_10 (а.с.142-143, 144, т.5);

13.72. Копія постанови від 05 січня 2020 року про призначення судово-медичної імунологічної експертизи, щодо наявності на чоловічих штанах у особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, крові людини (а.с.146-147, т.5);

13.73. Копія висновку експерта №14/130-Дм/20, з додатками, відповідно до якого на джинсових брюках, що належать особі, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження, знаходиться кров, властива самій цій особі та кров ОСОБА_10 (а.с.149-150, 151, т.5);

13.74. Копії постанови від 10 січня 2020 року про залучення захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та копія протоколу про ознайомлення їх з матеріалами справи (а.с.152-153, 154-155, 156, т.5);

13.75. Копія постанови від 03 березня 2020 року про призначення судово-медичної експертизи, щодо спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_21 особою, матеріали відносно якого виділені у окреме провадження (а.с.157-158, т.5);

13.76. Копія висновку експерта №12-23/9-КРт/20, щодо показань, особи, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження та способу спричинення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_21 (а.с.159-160, т.5);

13.77. Копія постанови від 03 березня 2020 року про призначення судово-медичної експертизи, щодо можливості виявлення у ОСОБА_21 тілесних ушкоджень при обставинах на які вказує у своєму допиті ОСОБА_10 та чи могли утворитися ці тілесні ушкодження, відповідно дослідного експерименту, проведеного за участю ОСОБА_10 (а.с.161-162, т.5);

13.78. Копія висновку експерта №12-23/10-КРт/20, щодо показань ОСОБА_10 даних ним у протоколі допиту про спосіб спричинення ним тілесних ушкоджень та у протоколі проведення слідчого експерименту, не суперечать даним, отриманим при проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_21 (а.с.163-164, т.5);

13.79. Копія постанови від 02 березня 2020 року про продовження строку досудового слідства по вказаному кримінальному провадженню до 02 квітня 2020 року (а.с.165-167, т.5);

13.80. Копія постанови від 03 березня 2020 року про призначення дослідження матеріалів та засобів відео-, звукозапису (а.с.168, т.5);

13.81. Копії постанов від 04 березня 2020 року про призначення судових молекулярно-генетичних експертизи (а.с.169-170, 171-172, 173-174, 175-176, 177-179, т.5);

13.82. Копія постанови від 02 березня 2020 року про скасування постанови про призначення дослідження матеріалів засобів відео-, звукозапису, у зв`язку з необхідністю призначити експертизу в іншій установі (а.с.180, т.5);

13.83. Копія постанови від 12 березня 2020 року про призначення дослідження матеріалів та засобів відео-, звукозапису (а.с.181, т.5);

13.84. Копія постанови від 25 березня 2019 року про виділення матеріалів досудового розслідування стосовно ОСОБА_10 в окреме провадження, у зв`язку з тим, що стосовно підозрюваного ОСОБА_10 не закінчено проведення ряду судових експертиз, не вирішено питання про обрання йому запобіжного заходу, не проведено ряд слідчих дій, які заявлено у клопотанні сторони захисту підозрюваного (а.с.185-183, т.5);

13.85. Копія витягу із ЄРДР, щодо цього, номер кримінального провадження 0000048 (а.с.184, т.5);

13.86. Копія повідомлення від 25 березня 2020 року Начальника СВ Зачепилівського ВП про прийняття виділених матеріалів до свого провадження (а.с.185, т.5);

13.87. Копії постанов від 25 березня 2020 року про створення групи слідчих та про призначення групи прокурорів та старшого прокурора групи (а.с.186,187, т.5);

13.88. Повідомлення від 27 березня 2020 року про зміну раніше повідомленої підозру ОСОБА_10 начальником СВ Зачепилівського ВП ОСОБА_92 , погоджену начальником Зачепилівського відділу Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_82 (а.с.205-28, т.5).

14. Суд звертає увагу на те, відповідно до умов обвинувального акту, ОСОБА_10 , вчинив злочин разом із особою, матеріали відносно, якої виділені в окреме провадження.

Відповідно до ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 04 березня 2021 року подання голови Красноградського районного суду Харківської області задоволено, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України направлено на розгляд до Кегичівського районного суду Харківської області (а.с.146, із зворотною сторінко, т.2).

Відповідно до ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 22 лютого 2020 року подання голови Красноградського районного суду Харківської області задоволено, кримінальне провадження за обвинуваченням особи, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України направлено на розгляд до Ленінського районного суду м. Харкова.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 14 березня 2022 року № 7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Запорізької та Харківської областей)», змінено територіальну підсудність судових справ Ленінського районного суду м. Харкова на Київський районний суд м. Полтави.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави 06 травня 2022 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням особи, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження за ч.2 ст.121 КК України призначено підготовче засідання на 26 травня 2022 року.

Сторона захисту вказує на те, що позбавлена можливості заявляти клопотання про виклик до допит в судовому засіданні особи, матеріал відносно якого виділені у окреме провадження, у зв`язку з відсутністю розуміння, який правовий статус вказана особа має в даному кримінальному провадженні.

Інших клопотань суду не надано.

15. Під час дебатів сторона обвинувачення вважала доведеною провину обвинуваченого відповідно до обставин, що були зазначені в обвинувальному акті, просила визнати ОСОБА_10 винним за ч.2 ст.121 КК України та призначити покарання у вигляді позбавленні волі строком на 7 років.

16. Потерпілий та його представник підтримав доводи прокурора. При цьому потерпілий зазначив, про нелюдську поведінку обвинуваченого, щодо померлого дядька, оскільки при похованні ОСОБА_21 не можна було відкрити кришку труни, і при освідуванні навіть не впізнав його. Як може такий вчинок залишитись без покарання.

17. Обвинувачений зазначив, що тілесних ушкоджень нікому не наносив, просив визнати його невинним.

Захисники обвинуваченого просили ухвалити суд виправдувальний вирок та визнати ОСОБА_10 невинним у вчиненні кримінального правопорушення. Вказують, що не наведені допустимі докази, які б підтверджували винуватість ОСОБА_10 .

Обвинувачення взагалі є не конкретним та не зрозумілим. Не зрозуміло, хто саме завдав удари потерпілому, якими предметами чи частинами тіла, в які частини тіла потерпілого, які саме удари спричинили тілесні ушкодження. І у обвинувальному акті, і у висновках експертиз не вказано конкретно, які удари наніс ОСОБА_10 потерпілому, чим саме, в якій кількості, в які частини тіла, який конкретний механізм утворення тілесних ушкоджень. Відсутня відповідь на запитання «Якими саме діями спричинені тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, від яких настали тяжкі наслідки, та хто саме їх завдав?».

В матеріалах кримінального провадження відсутні взагалі докази того, що ОСОБА_10 наносив удари потерпілому.

Таким чином, у вказаному кримінальному провадженні відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують вину неповнолітнього ОСОБА_10 в інкримінованому йому правопорушенні. Стороною обвинувачення не доведено, що саме ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення.

Захисники обвинуваченого просили визнати надані стороною обвинувачення докази недопустимими, а саме:

-копію протоколу огляду місця події від 02 січня 2020 року, який проведено за адресою: АДРЕСА_1 та фотознімки на флеш носії (а.с.212-214, т.5);

-копії протоколу огляду місця події від 02 січня 2020 року, який проведено за адресою: АДРЕСА_1 та відеозапис на флеш носії (а.с.16-22, т.6);

-копії висновку експерта №12-17/3-КРт/20 та медичного свідоцтва про смерть №12-17/3- КРт/20 (а.с.215-219, т.5);

-копії висновку експерта №12-23/2-КРт/20 (а.с.227-280, т.5);

-копії висновків експертів №9/286СЕ-20 та №9/288СЕ-20 (а.с.50-53, т.6);

-копію висновку експертів за результатами проведення комплексної судової експертизи відео -, звукозапису та комп`ютерно-технічної експертизи № 6274/6517 від 27 березня 2020 року (а.с.222-225, т.5);

-копії висновків експертів №14/135-Дм/20, №14/134-Дм/20, №14/133-Дм/20, №14/132-Дм/20 (а.с.46-49, т.6);

-повідомлення від 27 березня 2020 року про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_10 (а.с.23-24, т.6);

-постанови про виділення матеріалів досудового розслідування; протоколу огляду місця події від 02 січня 2019 (2020) року за адресою: Харківська область, с. Нове Мажарове, вул. Центральна та копію відеозапису на флеш-носії; протоколу допиту особи, матеріали відносно якого виділені у окреме провадження від 03 січня 2020 року та відеозапису допиту особи, матеріали відносно якого виділені у окреме провадження на флеш-носії; - протоколу слідчого експерименту з особою, матеріали відносно якого виділені у окреме провадження від 03 січня 2020 року та відеозапису слідчого експерименту з особою, матеріали відносно якого виділені у окреме провадження на флеш-носії (а.с.1-2, т.6).

При цьому суд звертає увагу на те, що за клопотання сторони захисту та у зв`язку із відсутністю заперечень у сторони обвинувачення, погоджено всі клопотання сторони захисту про визнання доказів недопустимими вирішити в нарадчій кімнаті, під час ухвалення вироку у справі.

Розгляд клопотань:

17.1. Щодо протоколу огляду місця події від 02 січня 2020 року, а саме території перед житловим будинком по АДРЕСА_2 (місце вчинення злочину).

17.1.1. Аргументи захисту: у протоколі не зазначено, на підставі якої заяви проведений огляд місця події; огляд проведений без участі понятих; фіксація проведена за участі камери Panasonic, карта пам`яті 1 GB, але не вказано серійний номер камери Panasonic, карти пам`яті; за результатами проведення вилучено окурок та перчатку, знайдено сліди взуття, плями речовини темно-бурого кольору; прокурором не надано відеозапису вказаної слідчої дії, надана лише карту пам`яті з фотознімки в конверті, що приклеєний до аркушу паперу, на якому вказано «Додаток до протоколу», проте до якого саме не вказано, вказано також, «в даному конверті знаходиться картка пам`яті з відео огляду місця події», «Начальник СВ підпис С. Стрілець», проте, не зазначено відео з якого саме огляду місця події та якщо огляд місця події проводила слідча ОСОБА_65 , то чому додаток до протоколу підписаний начальником слідчого відділу, який до самого протоколу, як учасник не невнесений; в протоколі відсутні будь-які посилання на додатки до нього.

17.1.2. Прокурор ОСОБА_9 заперечила, щодо задоволення вказаного клопотання, вважає його необґрунтованим, подавши письмове заперечення, з наступних підстав: поняті можуть бути запрошені для участі в інших процесуальних діях, якщо слідчий, прокурор, вважає це за доцільне. КПК не передбачає обов`язкової участі понятих при огляді, якщо він проводиться не в житловому приміщенні.

Під час вилучення речових доказів з місця події, сторона обвинувачення не могла знати чи виявить в подальшому їх приналежність певним особам. Про все вилучене, зафіксовано у протоколі огляду з фото таблицями (а.с.175-178, т.6).

17.2 Щодо протоколу огляду місця події від 02 січня 2020 року, а саме житлового будинку по АДРЕСА_1 (місце проживання ОСОБА_10 ).

17.2.1. Аргументи захисту: огляду місця події проводився за участю представника ОСОБА_11 , проте представником кого вона виступає не зазначено; у вступній частині копії протоколу зазначено, що при огляді місця події застосовувалась камера мобільного телефону, але якого саме мобільного телефону не вказано, в заключній частині копії протоколу вказано, що під час огляду були застосовані технічні засоби: камера Panasonic Full HD № НОМЕР_1 , на який саме носій флеш - карту зафіксована слідча дія, не зазначено; відеозапис слідчої дії проводила невідома особа, яка не внесена до протоколу, вказане не дозволяє встановити чи до суду надано оригінал чи копію відеозапису вказаної слідчої дії; фактично слідчою проведено не огляд місця події у домоволодінні ОСОБА_11 , а обшук; його учасником був ОСОБА_10 , що підтверджено його підписами на кожному аркуші, при цьому слідча встановила його особу, він повідомив свої анкетні дані та дату народження, після чого намагався вийти з будинку, але слідча ОСОБА_65 та невідома особа заборонили ОСОБА_10 виходити тим самим затримали його; він при цьому він не мав правового статусу та йому не роз`яснювались права, хоча він був активним учасником слідчої дії, видавав свої речі, відкривав шафу, відповідав на запитання слідчої; ОСОБА_10 був фактично затриманий, адже йому забороняли залишати домоволодіння; додатком до протоколу прокурором надана у конверті на аркуші паперу карта пам`яті, підписаний начальником СВ ОСОБА_66 зазначено, що «в даному конверті знаходиться карта пам`яті з відеозаписом оглядів домоволодіння ОСОБА_11 та особи, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження, розташовані в Нове Мажарове»; у протоколі відсутні будь-які посилання на додатки до нього та ОСОБА_66 до протоколу, як учасник слідчої дії не внесений.

17.2.2. Прокурор ОСОБА_9 заперечила, щодо задоволення клопотання про визнання цього доказу недопустимим, вважає його необґрунтованим з наступних підстав: проведення огляду вказаного домоволодіння проведено з дотриманням норм КПК України. Протокол підписав ОСОБА_38 , як учасник процесуальної дії, без зазначення його процесуального статусу, а лише, як особа, що мешкає у казаному домоволодінні. Захисник, психолог, педагог дійсно не залучався. Слідчий забороняв залишати місце обшук до його закінчення, відповідно до ст. 236 КПК України. Працівники прокуратури участі в огляді не брали. Ювенальні слідчі в огляді місця події не брали, бо не було усвідомлення того, що злочин вчинений неповнолітнім (а.с.160-169, т.6).

17.3. Копію висновку експерта №12-17/3-КРт/20 та медичного свідоцтва про смерть №12-17/3- КРт/20.

17.3.1 Аргументи захисту: експерт не має права за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи, слідчий експерт направив лише труп ОСОБА_21 та постанову про призначення експертизи; згідно копії супровідного листа від 28 лютого 2020 року вбачається, що експерт направив слідчому висновок експерта №12-17/3-КРт/20, а матеріали кримінального провадження та медичну карту стаціонарного хворого, медичне свідоцтво про смерть ані слідчий експерту ані експерт слідчому не направляв; судово-медична експертиза, є процесуальною дією.

17.3.2. Прокурор ОСОБА_9 , подавши письмове заперечення, вважає, що вказані докази є допустимими. Зазначає, що після заподіяння ОСОБА_21 тілесних ушкоджень, він проходив лікування у реанімаційному відділенні КЗОЗ «Красноградська ЦРЛ», де і помер ІНФОРМАЦІЯ_2 о 09 годині 55 хвилин. КЗОЗ «Красноградська ЦРЛ», керуючись п.1.10 Правил проведення судово-медичної експертизи (досліджень) трупів у бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом МОЗ №6 від 17 січня 1995 року, самостійно передала медичну документацію ОСОБА_21 до бюро судово-медичних експертиз, разом із трупом. Вказаний факт підтвердив також свідок слідчий ОСОБА_97 .

Стосовно лікарського свідоцтва про смерть, то воно було видано 05 січня 2020 року потерпілому ОСОБА_15 судово-медичним експертом ОСОБА_98 , яким також складено і оспорюваний висновок. Так, перший примірник лікарського свідоцтва про смерть видається родичам померлого чи іншим особам, які зобов`язалися поховати померлого, другий примірник лікарського свідоцтва про смерть залишається у закладі охорони здоров`я або місці провадження медичної практики ФОП. Видача трупа без лікарського свідоцтва про смерть забороняється.

Тобто, у розпорядженні ОСОБА_95 був як другий примірник лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_99 , так і його копія, добровільно надана потерпілим ОСОБА_15 органу досудового розслідування. Вказаний факт останнім не оскаржувався. Оскільки, вказана копія була вшита у матеріали кримінального провадження, окремо під супровід вона експерту не надавалася та не поверталася (а.с.99-102, т.6).

17.4. Копію висновку експерта №12-23/2-КРт/20.

17.4.1. Аргументи захисту: з постанови про призначення експертизи від 08 січня 2020 року вбачається, що у п. 3 резолютивної частини слідчим зазначено: «Для дослідження експерту направити матеріали кримінального провадження №0000001 та медичну документацію». Слідчий призначив судово-медичну експертизу, а не додаткову судово-медичну експертизу, хоча на першому аркуші зазначено, що експерт провів судово-медичну експертизу додаткову. Експерт зазначає в дослідній частині, що дані судово-медичної експертизи викладені у висновку експерта №12-23/3-КРт/20 стосовно якої стороною захисту вже подано клопотання про визнання її недопустимим доказом. В дослідній частині вказаної експертизи зазначено 03 березня 2020 року надано матеріали кримінального провадження №0000001, дві коробки з речовими доказами, кросівками особи, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження та ОСОБА_10 , хоча згідно постанови експерту направлялись лише матеріали кримінального провадження та якась медична документація. Також, експертом досліджувалась медична картка стаціонарного хворого Красноградської ЦРЛ №4 на ім`я ОСОБА_21 . Згідно якої смерть настала… При судово-токсикологічній експертизі етилові та інші спирти не виявлено. Відповідно до копії постанови про призначення судово-медичної експертизи від 04 січня 2020 року вбачається, що згідно п.3-4 резолютивної частини постанови «для дослідження експерту направити труп ОСОБА_21 та постанову про призначення експертизи». Згідно копії супровідного листа від 28 лютого 2020 року вбачається, що експерт направив слідчому висновок експерта №12-17/3-КРт/20, а матеріали кримінального провадження та медичну карту стаціонарного хворого, медичне свідоцтво про смерть ані слідчий експерту ані експерт слідчому не направляв.

Стороні захисту будь-які медичні документи потерпілого не відкривались та ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до медичних документів також не відкривались.

Як вбачається зі змісту вказаного висновку, експертом досліджувались медичні документи потерпілого, однак, ухвала про надання доступу до цих документів не міститься в матеріалах кримінального провадження.

З огляду на вказані обставини, сторона захисту вважає, що судово-медична експертиза №12-23/2-КРт/20 проведена з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.

17.4.2. Прокурор ОСОБА_9 , подавши письмове заперечення, вважає, що вказаний доказ є допустимим Зазначає, що після заподіяння ОСОБА_21 тілесних ушкоджень, він проходив лікування у реанімаційному відділенні КЗОЗ «Красноградська ЦРЛ», де і помер ІНФОРМАЦІЯ_2 о 09 годині 55 хвилин. КЗОЗ «Красноградська ЦРЛ», керуючись п.1.10 Правил проведення судово-медичної експертизи (досліджень) трупів у бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом МОЗ №6 від 17 січня 1995 року, самостійно передала медичну документацію ОСОБА_21 до бюро судово-медичних експертиз, разом із трупом. Вказаний факт підтвердив також свідок слідчий ОСОБА_97 .

Стосовно розбіжностей в постанові про призначення експертизи та вказаному висновку в частині не зазначення слова «додаткова» експертиза у постанові слідчого, то вважає, що підставою для визнання доказів недопустимими можуть бути не будь які порушення процесуального закону, це мають бути порушення фундаментальних прав і свобод особи.

Стосовно зазначення у висновку, що для дослідження надані дві коробки з речовими доказами кросівки ОСОБА_10 та особи, відносно якої матеріали виділені у окреме провадження, то в тексті експертизи немає жодного посилання про їх фактичне дослідження, тобто це фактично описка (а.с.103-107, т.7).

17.5. Копії висновків експертів №14/135-Дм/20, №14/134-Дм/20, №14/133-Дм/20, №14/132-Дм/20 (а.с.46-49, т.6).

17.5.1. Аргументи захисту: в копії висновку експерта №14/135-Дм/20 (експерт ОСОБА_100 , дата проведення 20-27 січня 2020 року) у п.3.4. підсумку зазначено, на правій кросівці ОСОБА_10 в об`єкті №4 знайдено кров людини, в якій виявлено антигени А і Н. Такий результат може бути в результаті змішування крові групи А з ізогемаглютиніном анти-В, походження якої від гр-на ОСОБА_21 не виключається і крові групи О з ізогемаглютиніном анти-А і анти-В, що властива самому ОСОБА_10 . Від особи матеріали відносно якого виділені у окреме провадження, ця кров відбутися не могла.

Об`єкт №4 внутрішня бокова поверхня правого кросівка.

В копії висновку експерта №14/133-Дм/20 (експерт ОСОБА_101 , дата проведення 20-23 січня 2020 року) зазначено у дослідній частині 2.1: «До коробки приклеєно чотири етикетки … «Склейка до протоколу від 02.01.20».

В п.3.4. підсумку зазначено: «на футболці, вилученій під час огляду ОСОБА_10 знайдена кров людини, встановити групову приналежність не виявилося можливим, через те, що антигени А, В та Н не були виявлені.»

Вказані копії висновків експертів жодним чином не підтверджує винуватість ОСОБА_10 у пред`явленому обвинуваченні, оскільки копія висновку експертизи №14/135-Дм/20 викладена не в категоричній формі, а в ймовірнісній, а копія висновку експертизи №14/133-Дм/20 взагалі не доводить винуватість ОСОБА_10 .

Вказане також спростовує версію обвинувачення, про те, що ОСОБА_10 завдав численні неконтрольовані удари потерпілому ОСОБА_21 протягом тривалого часу кулаками та ногами.

Як би такий факт мав би місце, то тоді всі кросівки та футболка ОСОБА_10 або більша частина їх були б у крові, на кулаках ОСОБА_10 були б тілесні ушкодження, які могли були зафіксовані освідуванням ОСОБА_10 , на ногах ОСОБА_10 також були б численні ушкодження у вигляді гематом, синяків та забоїв, але освідування ОСОБА_10 з невідомих причин так і не було проведено.

В копії висновку експерта №14/134-Дм/20 (експерт ОСОБА_100 , дата проведення 20-29 січня 2020 року) зазначено у дослідній частині 2.1: «коробка…опечатана чотирьома етикетками. На етикетках є однаковий текст набраний на комп`ютері з графами, в які вписані рукописні написи: «Склейка до протоколу обшуку від 02.01.20». В даній коробці знаходяться штани».

В копії висновку експерта №14/132-Дм/20 (експерт ОСОБА_102 , дата проведення 20-28 січня 2020 року) зазначено у дослідній частині 2.1: «коробка…опечатана чотирма етикетками. На цій етикетці мається друкований та рукописний напис: «Склейка до протоколу обшуку від 02.01.20». В даній коробці знаходяться кофта».

Так як сторона обвинувачення стверджує, що проводився огляд місця події від 02 січня 2020 року у приміщенні домоволодінні ОСОБА_11 , а з матеріалів справи вбачається, що речові докази були опечатані та позначені як такі, що вилучені в ході обшуку у домоволодінні ОСОБА_11 , жодного протоколу обшуку прокурор у судовому засіданні не надав, тому вказані докази здобуті незаконно, всупереч вимогам КПК України. Крім того, зазначені етикетки підтверджують той факт, що все ж таки проводився не огляд, а обшук у домоволодінні ОСОБА_11 , а ухвалу про обшук прокурор у судовому засіданні не надав.

Згідно копії висновку експерта №14/134-Дм/20 (експерт ОСОБА_100 , дата проведення зазначена з 20 по 29.01.2020 року, згідно копії висновку експерта №14/135-Дм/20 (експерт ОСОБА_100 , дата проведення зазначена з 20 по 27.01.2020 року).

Також, експерт ОСОБА_100 склала копію висновку експерта №14/136-Дм/20, дата проведення зазначена з 20 по 23.01.2020 року.

Таким чином, експерт ОСОБА_100 розпочала одночасно три експертних дослідження, здійснювала їх тривалий час, а отже вказані копії висновків експерта ОСОБА_103 викликають сумніви у їх достовірності.

Сторона захисту вважає за можливе застосувати доктрину «плодів отруєного дерева» та визнати вказані недопустимими докази.

Сторона захисту вважає, що вказані копії висновків експертів жодним чином не доводять вину ОСОБА_10 , слідчі дії щодо вилучення одягу проведені з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, без дозволу слідчого судді, а отже необхідно застосувати доктрину «плодів отруєного дерева» та визнати вказані копії висновків експертів недопустимими доказами.

17.5.2. Прокурор подавши письмове заперечення, вважає, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити. Вважає, що дії працівників поліції при проведенні огляду житла ОСОБА_104 не суперечать вимогам чинного законодавства. Склейки (етикетки) на коробках, жодним чином не підтверджують факт проведення обшуку, а не огляду (а.с.119-123, т.6).

17.6. Висновків експертів №9/286СЕ-20 та №9/288СЕ-20.

17.6.1. Аргументи захисту: у висновку експерта №9/286СЕ-20 (експерт ОСОБА_105 ) зазначено, також судовому експертові для ознайомлення надано завірену копію експерта Харківського СМЕ від 29 січня 2020 року №14/134-Дм/20 на 3-х аркушах.

У висновку експерта №9/288СЕ-20 (експерт ОСОБА_105 ) зазначено, також судовому експертові для ознайомлення надано завірену копію експерта Харківського СМЕ від 27 січня 2020 року №14/135-Дм/20 на 2-х аркушах.

Під час проведення вказаних експертиз №9/286СЕ-20 та №9/288СЕ-20 експертом ОСОБА_106 у розділі «Оцінка отриманих результатів» використовувались висновки копій експертиз №14/134-Дм/20 на 3-х аркушах та №14/135-Дм/20 на 2-х аркушах відповідно.

Крім того, у розділах «Висновки» експертиз №9/286СЕ-20 та №9/288СЕ-20 експертом також використовувались результати копій експертиз №14/134-Дм/20 та №14/135-Дм/20.

Оскільки, експертизи №14/134-Дм/20 та №14/135-Дм/20 були проведені щодо вилучених речей під час фактичного обшуку у домоволодінні ОСОБА_11 , тому вказані докази здобуті незаконно, всупереч вимогам КПК України.

17.6.2. Прокурор подавши письмове заперечення, вважає, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити. Зазначає, що огляд домоволодіння ОСОБА_104 проведений відповідно до норм КПК України (а.с.114-118, т.6).

17.7. Копію висновку експертів за результатами проведення комплексної судової експертизи відео-, звукозапису та комп`ютерно-технічної експертизи № 6274/6517 від 27 березня 2020 року.

17.7.1. Аргументи захисту: експертним шляхом не встановлено чи є відеозапис оригіналом чи копією, та не підтверджено що звук відео відноситься до відеозапису; будь-який протокол огляду вказаного мобільного телефону прокурором не надано; не надано і ухвали про тимчасовий доступ до речей та документів, а саме до досліджуваного експертом відеозапису; будь-які відеозаписи, аудіозаписи, листування, яке знаходиться в мобільному телефоні відносяться до персональних даних особи; речові докази та документи, які надаються експертові, повинні бути отриманні у спосіб, передбачений КПК України, належним чином залученні до кримінального провадження в порядку, передбаченому КПК (залежно від способу збирання) і набути відповідного процесуального статусу. З ними повинні мати можливість ознайомитися сторони, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, як під час досудового розслідування, так і після його закінчення; а ні ухвала про обшук, ані ухвала про арешт мобільного телефону не надає автоматичний дозвіл на доступ до наявної в ньому інформації, оскільки у жодному із зазначених рішень не досліджується питання щодо законності та необхідності таких дій; використання такої інформації є втручанням в право на повагу до приватного життя; відтак, єдиним можливим способом використання наявної на вилученому телефоні інформації є отримання з цією метою окремої ухвали суду, в якій буде чітко вказано, доступ до якої інформації надається; відсутність такої ухвали автоматично тягне за собою порушення прав, гарантованих статтею 8 Конвенції, а відтак, недопустимість як доказу вилученої з телефону інформації (документів).

17.7.2. Прокурор, надавши письмове заперечення, вважає, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити. Зазначає, що з відеозапису протоколу огляду домоволодіння ОСОБА_104 вбачається, що ОСОБА_10 добровільно повідомив слідчій ОСОБА_107 пароль доступу до свого мобільного телефону. Інформація, яка була наявна в мобільному телефоні ОСОБА_10 досліджена шляхом включення телефону та огляду текстових повідомлень, які в ньому знаходились та доступ до яких не був пов`язаний із наданням володільцем відповідного серверу (оператором мобільного зв`язку) доступу до електронних інформаційних систем, а також добровільно наданий власником телефону.

Повідомляючи пароль до свого телефону ОСОБА_10 усвідомлював, що завдяки його вводу слідча отримає доступ до всієї інформації, яка в ньому наявна, проте добровільно, без будь якого примусу повідомив його (а.с.108-113, т.6).

17.8. Повідомлення від 27 березня 2020 року про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_10 .

17.8.1. Аргументи захисту: матеріали справи не містять доказів виклику захисників ОСОБА_10 для участі у вказаній процесуальній дії, також відсутні докази залучення захисника за призначенням Центру безоплатної правової допомоги; кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 здійснювалось відносно неповнолітнього, на момент повідомлення ОСОБА_10 про зміну раніше повідомленої підозри йому було 17 років, а отже участь захисника була обов`язковою під час проведення будь-яких процесуальних чи слідчих дій з ОСОБА_10 . Під час допиту в якості свідка ОСОБА_52 на запитання чому не було залучено захисників чи не забезпечено участь безкоштовного захисника ОСОБА_10 під час повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри відповів, що він не пам`ятає чому.

17.8.2. Прокурор в судовому засіданні заперечила проти вказаного клопотання, надавши письмове заперечення зазначила, що первісне повідомлення про підозру

ОСОБА_10 вручене 03 січня 2020 року у присутності його захисника та законного представника. Повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у порівнянні з первісним доповнено переліком отриманих ОСОБА_21 тілесних ушкоджень та ступенем їх тяжкості, кваліфікація злочину при цьому не змінювалась. Вказане повідомлення складене 27 березня 2020 року вручене підозрюваному в той же день, у присутності його законного представника у приміщенні Зачепилівського ВП, всі захисники ОСОБА_10 перебували поза межами с. Зачепилівка (а.с.170-174, т.6).

17.8.3. Вивчивши доводи сторін у цій частині, суд приходить до наступного:

Статтею 84 КПК України встановлено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 99 КПК України, документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати: матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі комп`ютерні дані); матеріали, отримані внаслідок здійснення під час кримінального провадження заходів, передбачених чинними міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України; складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії; висновки ревізій та акти перевірок. Матеріали, в яких зафіксовано фактичні дані про протиправні діяння окремих осіб та груп осіб, зібрані оперативними підрозділами з дотриманням вимог Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», за умови відповідності вимогам цієї статті, є документами та можуть використовуватися в кримінальному провадженні як докази.

Згідно зі ст.276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст.278 цього Кодексу, у випадках: затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Статтями 278-279 КПК України передбачено, що письмове повідомлення про підозру вручається вдень його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. У випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу.

Зміст вищезазначених норм свідчить про те, що повідомлення особі про підозру, а також повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у кримінальному провадженні не є доказом у розумінні ст. 84, 99 КПК України, натомість є процесуальним рішенням слідчого, прийнятим за наявності, на думку слідчого, достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому вручення такого процесуального рішення здійснюється у день його складення, а у випадку неможливості такого вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Натомість за змістом ст. 84, 86, 89 КПК України, питання недопустимості документів вирішується судом у разі, якщо ці документи відповідають критеріям процесуального джерела доказів, тобто містять фактичні дані, на підставі яких встановлюється наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Отже, питання недопустимості доказів, не можуть вирішуватись судом стосовно повідомлення особі про підозру чи про зміну раніше повідомленої підозри.

Проте, що стосується участі захисника під час повідомлення особі про підозру то, розглянувши одне з кримінальних проваджень, ККС ВС зауважив, що гл. 22 «Повідомлення про підозру» КПК України не містить жодних застережень про необхідність залучення захисника при повідомленні особі про підозру.

Відсутність захисника при врученні особі повідомлення про підозру, якщо обставини кримінального провадження не є такими, що відповідно до вимог ст. 52 КПК України вказують на обов`язкову участь захисника, не є порушенням права особи на захист (Постанова ККС ВС від 1 серпня 2022 року у справі № 161/7088/20, провадження № 51-3815км20).

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 здійснювалось відносно неповнолітнього, первісне повідомлення про підозру ОСОБА_10 вручене йому 03 січня 2020 року у присутності його захисника та законного представника.

Так, дійсно повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у порівнянні з первісним доповнено лише переліком отриманих ОСОБА_21 тілесних ушкоджень та ступенем їх тяжкості, кваліфікація злочину при цьому не змінювалась.

Вказане повідомлення складене 27 березня 2020 року вручене підозрюваному в той же день, у присутності його законного представника у приміщенні Зачепилівського ВП.

А отже, у зв`язку із вище викладеним, суд не вбачає порушення права на захист, оскільки первісне повідомлення про підозру ОСОБА_10 вручене у присутності його захисника, а уточнена підозра доповнена лише окремими обставинами, що на кваліфікацію злочину жодним чином не вплинули.

17.9. Постанови про виділення матеріалів досудового розслідування; протоколу огляду місця події від 02 січня 2020 (2019) року за адресою: АДРЕСА_3 (місце проживання особи, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження) та копію відеозапису на флеш-носії; протоколу допиту особи, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження від 03 січня 2020 року та відеозапису допиту на флеш-носії; протоколу слідчого експерименту з особою, матеріали відносно якого виділені у окреме провадження від 03 січня 2020 року та відеозапису слідчого експерименту з особою, матеріали відносно якого виділені у окреме провадження на флеш-носії.

17.9.1. Аргументи сторони захисту: вказана копія постанови про виділення матеріалів датована 25 березня 2019 року, як вбачається з витягу з ЄРДР кримінальне правопорушення було вчинено 01 лютого 2020 року, тобто після винесення вказаної копії постанови; належним чином у процесуальному порядку вказаний недолік копії постанови стороною обвинувачення виправлений не був.

Крім того, в мотивувальній частині вказаної копії постанови зазначено: «Одночасно, враховуючи, що під час досудового розслідування стосовно підозрюваного ОСОБА_10 не закінчено проведення ряду судових експертиз, не вирішено питання щодо обрання йому запобіжного заходу, не проведено відповідних слідчих дій, які заявлено у клопотанні сторони захисту підозрюваного, питання щодо направлення стосовно нього обвинувального акту до суду є передчасним.

Виділення матеріалів досудового розслідування стосовно ОСОБА_10 не може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та подальшого судового розгляду….

ПОСТАНОВИВ:

1. Виділити завірені копії матеріалів досудового розслідування з кримінального провадження №0000001 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України стосовно ОСОБА_10 в окреме провадження».

Так, у вказаній копії постанови не вказано, які ж саме експертизи відносно ОСОБА_10 не проведено, не вказано, чому не було вирішено питання обрання запобіжного заходу ОСОБА_10 , що заважало обрати у процесуальний спосіб запобіжний захід ОСОБА_10 , не вказано, чому не проведено відповідні слідчі дії та які саме, за яким саме клопотанням сторони захисту.

Відсутнє будь-яке мотивування чому не можливо було продовжити строк досудового розслідування у передбачений КПК України спосіб, щоб завершити усі необхідні слідчі та процесуальні дії.

Не вказано конкретного переліку матеріалів досудового розслідування, які нібито було виділено, наприклад. Вказано лише, що виділити такі матеріали стосовно ОСОБА_10 . Будь-яким іншим чином неможливо встановити які ж все-таки матеріали кримінального провадження нібито були виділені прокурором.

В свою чергу, прокурором на доведення винуватості ОСОБА_10 у судовому засіданні були надані копії протоколу огляду місця події щодо вилучення речей особи, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження, копію протоколу допиту особи, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження, копію відеозапису допиту особи, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження, копію протоколу слідчого експерименту з особою, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження, копію відеозапису проведення слідчого експерименту з особою, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження.

Таким чином, прокурор у судовому засіданні надала копії документів та копії відеозаписів відносно особи, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження, які взагалі не виділялись відповідно до копії вказаної постанови про виділення від 25 березня 2019 року.

Крім того, подання копій таких доказів прямо порушує право обвинуваченого ОСОБА_10 на захист, оскільки у особи, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження у вказаному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_10 не має жодного процесуального статусу, сторона захисту не може його допитати, оскільки він не був допитаний як свідок на стадії досудового розслідування кримінального провадження №0000048 від 25 березня 2020 року.

Згідно з ч. 4 ст. 217 КПК України матеріали досудового розслідування не можуть бути виділені в окреме провадження, якщо це може негативно вплинути на повноту судового розгляду.

Виділення матеріалів кримінального провадження в окреме провадження можливе за наявності матеріальних (фактичних) підстав.

Жодних таких підстав для виділення матеріалів досудового розслідування не було.

Виділення в окреме провадження матеріалів щодо обвинувачення ОСОБА_10 було безпідставним, оскільки таке виділення призвело до порушення загальних засад кримінального провадження, а також до порушення прав обвинуваченого на справедливий суд, що передбачає незалежність та безсторонність суду, на захист, розумний строк розгляду справи, рівність учасників кримінального провадження та справедливу (належну) процедуру розгляду справи.

17.9.2. Прокурор в судовому засіданні подавши письмове заперечення, вказала, що відсутні підстави для задоволення вказаного клопотання, вважає і не будь які порушення можуть бути підставою для визначення доказів недопустимим, це мають буди порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані у ст. 86 КПК України. При цьому КПК України не містить положення про те, що будь яке процесуальне порушення, допущене при збиранні доказів, тягне за собою безумовне визнання доказів недопустимими. Зазначає, що порушення про які зазначає захисник не є істотними і не порушують фундаментальних прав і свобод обвинуваченого. Крім того, сторона, яка стверджує про процесуальні порушення, має не лише довести наявність таких порушень, а й обґрунтувати, що ці порушення позначилися або могли позначитися на результаті судового розгляду. Таким чином, сторона захисту у своєму клопотанні вказані факти жодним чином не обґрунтувала (а.с.124-127, т.6).

17.9.3. Вивчивши доводи сторін у цій частині, суд приходить до наступного:

Відповідно до ч.3 ст. 217 КПК України у разі необхідності матеріали досудового розслідування щодо одного або кількох кримінальних правопорушень можуть бути виділені в окреме провадження, якщо одна особа підозрюється у вчиненні кількох кримінальних правопорушень або дві чи більше особи підозрюються у вчиненні одного чи більше кримінальних правопорушень. Матеріали досудового розслідування не можуть бути виділені в окреме провадження, якщо це може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду (ч.4). Рішення про об`єднання чи виділення матеріалів досудового розслідування приймається прокурором (ч.5).

Проте, суд звертає увагу на підстави раніше визнаного доказу недопустимим, а саме повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , з тих же підстав постанова про виділення матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_10 не може бути визнана доказом у розумінні ст. 84, 99 КПК України, а натомість є процесуальним рішенням прокурора, прийнятим за наявності, на його думку, достатніх підстав.

Суд констатує, що в даному випадку виділення матеріалів досудового розслідування відносно ОСОБА_10 відбулося, проте жодного порушення права особи на захист не вбачається і вказані обставини не позбавляють суд ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Крім того, сама постанова не може вважатись доказом, у розумінні поняття доказів у кримінальному провадженні.

За твердженням автора обвинувального акту, ОСОБА_10 вчинив злочин, перебуваючи разом із особою матеріали відносно якої виділено у окреме провадження.

В цьому кримінальному провадженні особа відносно якої матеріали виділені у окреме провадження допитана дійсно не була.

Жодних клопотань у зв`язку з цим не заявлено.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

Надані прокурором протокол огляду місця події від 02 січня 2020 (2019) року за адресою: АДРЕСА_3 (місце проживання особи, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження) та копія відеозапису на флеш-носії; протокол допиту особи, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження від 03 січня 2020 року та відеозапис допиту на флеш-носії; протокол слідчого експерименту з особою, матеріали відносно якого виділені у окреме провадження від 03 січня 2020 року та відеозапису слідчого експерименту з особою, матеріали відносно якого виділені у окреме провадження на флеш-носії, в судовому радіанні досліджені не були і як доказ не приймались і не приймаються судом, крім флеш носіїв в частині відтворення обстави по справі, щодо ОСОБА_10 , оскільки вказані відомості як, щодо ОСОБА_10 так і щодо особи, матеріали відносної якого виділені у окреме провадження знаходяться на одному носієві інформації.

18.Мотиви суду, щодо заявлених клопотань про визнання саме доказів недопустимими:

Суд провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (постанова Верховного Суду (далі в т.ч. ККС, ВС) від 28 березня 2019 року у справі № 154/3213/16).

У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК України).

Верховний Суд колегією Першої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 20 березня 2018 року у справі № 753/11828/13-к вказав, що у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх.

У ракурсі того, що порядок, встановлений КПК України (процесуальний порядок, форма, процедура) - це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (Верховний суд України постанова від 16 березень 2017 року у справі № 671/463/15-к).

У цій справі порядок, встановлений КПК України дотримано, а тому Суд визначаючись з долею доказів зауважує, що згідно з ст. 85 КПК належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Наведені судом вище докази, згідно ст. 85, 86 КПК, є належними та допустимими.

Суд зауважує, що підстав для визнання доказів недопустимими не установлено, так як не було з`ясовано факту істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження регламентованих ст. 87 КПК України.

При формуванні таких висновків Суд виходив з такого.

Частина 1 статті 87 КПК України передбачає, що для визнання доказу недопустимим необхідно встановити, що при його отриманні істотно порушені права і свободи людини, гарантовані Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тоді як частина 2 цієї ж статті визначає, яке саме порушення суд має визнати істотним, істотність порушення прав і свобод у інших випадках має вирішуватися судом, виходячи з обставин порушення та їх впливу на отримання доказів.

У постанові ВС від 01 грудня 2020 року у справі № 318/292/18 вказано, що вищеназвані норми закону не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

У постановах від 28 січня 2020 року у справі № 359/7742/17 та від 8 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к ВС зауважив, що вирішуючи питання про застосування правил ст. 87 КПК до наданих сторонами доказів, Суд виходить з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

В постанові від 8 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к ВС вказав, що суд, визнаючи доказ недопустимим відповідно до ч. 2 або 3 ст. 87 КПК, має зазначити, який саме пункт цих положень став підставою для такого рішення. Якщо суд визнає доказ недопустимим з посиланням на ч. 1 ст. 87 КПК, він має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми. Крім того, суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу з точки зору ч. 1 ст. 87 КПК, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим.

В постанові від 06 липня 2021 року у справі № 720/49/19 ВС зауважив, що оцінюючи надані сторонами докази на предмет їх допустимості згідно з частиною 1 статті 87 КПК України суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що зазначені положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані у відповідній нормі. Тобто, будь-яке процесуальне порушення, допущене в ході збирання доказів, саме по собі не може бути підставою для визнання їх недопустимими. У зв`язку із цим, за наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду.

Повертаючись до обставин цієї справи, суд зауважує, що вважає такий підхід правильним, оскільки він ґрунтується на розумінні, що для прийняття рішення у справі суд має отримати якомога більшу інформацію щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, забезпечивши сторонам можливість у змагальній процедурі перевірити та заперечити цю інформацію. Виключення доказів, які можуть мати стосунок до важливих фактів справи, є крайнім заходом, який має застосовуватися у разі, якщо іншими засобами неможливо усунути фактори, які перешкоджають забезпеченню справедливого судового розгляду.

Безумовно, істотне порушення фундаментальних прав і свобод особи - отримання доказів внаслідок поганого поводження, порушення права не свідчити проти себе та на правову допомогу захисника тощо - не може бути терпимим у правосудді, і суди мають протистояти таким порушенням для того, щоб органи правопорядку не перетворили такі методи у звичайну практику.

Водночас порушення тих чи інших численних формальностей, які регулюють порядок проведення кримінального розслідування чи окремих процесуальних дій і які жодним чином не зачіпають права і свободи особи, мають оцінюватися виходячи з балансу конкуруючих інтересів: потреби суспільства у розкритті злочину і покаранні злочинця та важливості тих формальностей для забезпечення справедливості розгляду справи в цілому.

В постанові від 15 лютого 2018 року в справі № 357/14462/14-к Верховний Суд указав, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону ситуація, при якій підставою для визнання доказів недопустимими виступає якість змісту документів.

Як наслідок слід констатувати, що вирішуючи питання про застосування правил ст. 87 КПК до наданих сторонами доказів, суд констатує, що в цій справі ці положення не можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими, адже вони мають місце не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

Щодо протоколу огляду місця події від 02 січня 2020 року, а саме території перед житловим будинком по АДРЕСА_2 (місце вчинення злочину).

Так, відповідно до ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей, щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.

Для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в огляді може запросити спеціалістів.

Особи, у присутності яких здійснюється огляд, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу огляду.

При проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду. У разі якщо огляд речей і документів на місці здійснити неможливо або їх огляд пов`язаний з ускладненнями, вони тимчасово опечатуються і зберігаються у такому вигляді доти, доки не буде здійснено їх остаточні огляд і опечатування.

При огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження.

Встановлено, що під час огляду слідча проводила огляд місця події одноособово, жодні особи не залучались та до протоколу не внесені.

Слідча під час огляду місця події застосовувала темний засіб: камера Panasonic, карта пам`яті 8 GB, не зазначені їх серійні номери.

За результатами проведення огляду місця події слідча виявила сліди взуття, чорні шапку та перчатки, плями речовини темно бурого кольору.

За результатами проведення огляду місця події слідча вилучила чорні шапку та перчатки.

Додатком до протоколу прокурором наданий диск з фотознімками, підписаний як: конверт з картою пам`яті з відеом огляду місця події, підписаний нач. СВ Стрільцем.

На диску відео відсутнє, проте є фотознімки; у протоколі відсутнє посилання на додаток, що оформлений особою, яка не внесена до протоколу, ідентифікація пристрою, на який проводилась зйомка, відсутня.

З вищевказаних підстав суд дійшов до висновку, про наявність лише формальних порушень норма КПК України під час проведення та фіксації огляду місця події.

Щодо протоколу огляду місця події від 02 січня 2020 року, а саме житлового будинку по АДРЕСА_1 (місце проживання ОСОБА_10 ) та затримання ОСОБА_10 .

Так, 02 січня 2020 року під час проведення у домоволодінні ОСОБА_11 за фактичним місцем проживання ОСОБА_10 відбувся огляд місця події за правилами обшуку, під час якого останньому, як і всім присутнім було заборонено залишити місце огляду до його закінчення та вчинювати будь-які дії, що заважають проведенню огляду.

Нормою ч.6 ст.237 КПК України встановлено, що слідчий, прокурор має право заборонити будь-якій особі залишити місце огляду до його закінчення та вчинювати будь-які дії, що заважають проведенню огляду.

Цього ж дня, начальником СВ Зачепилівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_92 у приміщенні Зачепилівського ВП о 16 годині 10 хвилини в присутності адвоката ОСОБА_108 був складений протокол затримання ОСОБА_10 на підставі ч.2 ст.208 КПК України.

Відповідно до ст.209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Згідно ч.5 ст.208 КПК України про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, обов`язково складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого.

Суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.1 ст.208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках, якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.

Суд, оцінивши поняття «щойно», яке застосовано у статті 208 КПК України, дійшов такого висновку.

У чинному КПК України відсутні чіткі часові рамки поняття «щойно», тобто це оціночне поняття, яке означає «як недавно».

З огляду на те, що з 22.00 години 1 січня 2020 до 12.45 години 2 січня 2020 пройшло декілька годин, а саме менше доби, суд розцінює це «як недавно», тому на думку суду протокол про затримання ОСОБА_10 складений відповідно до вимог КПК України.

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_10 заборонили залишати місце проживання з початку проведення огляду місця події відповідно до положень ч.6 ст. 237 КПК України.

Нормою закріпленою у п.1 ч.1 ст.49 КПК України зазначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо відповідно до вимог статті 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника.

Згідно п.1 ч.2 ст.52 КПК України обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні , щодо осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення у віці до 18 років, - з моменту встановлення факту неповноліття або виникнення будь-яких сумнівів у тому, що особа є повнолітньою.

Відповідно ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Таким чином, КПК виділяє три види підозрюваних: 1) особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру 2) особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення 3) особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Суд вважає, що з 12 години 45 хвилин 02 січня 2020 року ОСОБА_10 був особою, якій заборонено залишити місце огляду до його закінчення та вчинювати будь-які дії, що заважають проведенню огляду, при цьому обов`язкової участі захисника чинним КПК України не передбачено.

При складанні протоколу о 16 години 10 хвилин 02 січня 2020 року про затримання ОСОБА_10 , як підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, участь захисника йому була забезпечена.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд констатує відсутність порушення права на захист під час затримання підозрюваного ОСОБА_10 .

Щодо надання дозволу на проведення огляду місця слідчим суддею після його фактичного проведення та обов`язку суду перевірити його на предмет допустимості.

Вивченням вищевказаних матеріалів було встановлено, що огляд місця події у домоволодінні ОСОБА_11 було проведено в період часу 12 години 44 хвилин 16 години 00 хвилин 02 січня 2020 року.

03 січня 2020 року ухвалою слідчого судді було надано дозвіл на проведення огляду місця події за правилами обшуку, проте, що власником житла був наданий дозвіл не зазначено.

Відповідно до статті 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Згідно з частиною 3 статті 233 КПК України слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину.

Даний обшук проведений як невідкладний за відсутності ухвали слідчого судді.

Слідчий суддя надав дозвіл (узаконив) проведення обшуку.

Стаття 94 КПК України вимагає від суду оцінити кожен доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності; жоден доказ немає для суду наперед встановленої сили.

Якщо сторони ставлять під сумнів, що обставини, за яких доказ було отримано, відповідають вимогам закону, суд зобов`язаний переконатися чи не порушені правила його допустимості, у тому числі, чи дотримана процедура та гарантії, надані учасникам процесу.

Таким чином, докази та або інформація, що стали підставами для надання слідчим суддею дозволу на проведення слідчих дій, не виключається законодавцем із числа тих обставин, які має дослідити суд під час оцінки доказів, оскільки ці обставини можуть мати важливе, а іноді вирішальне значення для допустимості доказів.

Більше того, розгляд питання про надання дозволу на проведення обшуку відбувається без сторони захисту, яка під час досудового розслідування не може оспорити обґрунтованість ухвали слідчого судді.

Така можливість з`являється у сторони захисту лише під час розгляду в суді обвинувачення по суті. Тому позбавлення сторони захисту можливості на цій стадії процесу поставити під сумнів докази, отримані на підставі ухвали слідчого судді, що ґрунтується на недопустимих доказах, призведе до істотного порушення рівності сторін у процесі, що суперечитиме частині 2 статті 22 КПК в частині 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Як зазначав Європейський суд з прав людини «право на змагальний розгляд означає можливість для сторін знати і коментувати усі надані докази для того, щоб вплинути на рішення суду».

А тому, наявність ухвали слідчого судді 03 січня 2020 року про надання дозволу на проведення обшуку не позбавляє суд, який встановлює факти, досліджувати усі обставини, які можуть вплинути на висновок про допустимість доказів, в т.ч. обґрунтованості ухвали слідчого судді, та обов`язку оцінити докази, які були отримані в ході проведення обшуку, на предмет їх допустимості.

Дослідивши обставини справи, суд вважає, що не зважаючи на наявність ухвали слідчого судді про узаконення проведеного обшуку (огляду місця події), суд при розгляді справи по суті зобов`язаний перевірити вказаний доказ на його належність та допустимість.

Щодо питання яка слідча дія була проведена - огляд місця події або обшук.

У постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05 вересня 2020 у справі № 518/203/17 зазначено, що огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину. Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів.

Місце події приміщення або ділянка місцевості, у межах яких виявлено сліди вчинення злочину (викрадене майно, труп, частини трупа, схована злочинцем зброя тощо), хоча сам злочин міг бути вчинений в іншому місці.

Місце злочину приміщення або ділянка місцевості (території), де безпосередньо було вчинено злочин, хоча сліди цього злочину можуть бути виявлені і в інших місцях (одному чи декількох).

Інколи місце злочину і місце події можуть збігатися.

Під час огляду місця події, а саме домоволодіння ОСОБА_11 було виявлено та вилучено речі ОСОБА_10 : чоловічі - кофта, зеленого кольору, штани, сірого кольору, із плямами невідомої речовини, бурого кольору, чоловіча - футболка, білого кольору, кросівок, чорного кольору, черевики, чорного кольору, з плямами невідомої речовини темно-бурого кольору, чоловіча куртка, чорного кольору, з помаранчевою підкладкою, мобільний телефону HUAWEY, IMEL1: НОМЕР_2 , IMEL2: НОМЕР_3 .

Тобто, відповідно до вказаних відомостей, які були внесені до ЄРДР, місце проживання ОСОБА_10 , суд вважає місцем події.

Для встановлення того, чи був протокол огляду місця події допустимим як доказ у кримінальному провадженні, необхідно визначити законодавчо встановлені підстави, порядок та умови, необхідні для його збирання, саме на той час, коли він був зафіксований і одержаний. Якщо слідчим був порушений порядок його збирання, такий доказ не може вважатись допустимим і бути підставою для прийняття процесуальних рішень.

Огляд місця події слід відрізняти від такої слідчої дії, як обшук.

Обшук - це слідча дія, що полягає в примусовому обстеженні приміщень, споруд, ділянок місцевості та інших об`єктів, які перебувають у віданні певних осіб з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду за наявності ймовірних даних про те, що розшукуване приховане в певному місці чи в певної особи.

У той же час огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину. Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів.

За змістом статей 214, 223, 237 КПК України огляд є слідчою дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Згідно висновків Верховного суду, викладених у постанові від 12 лютого 2019 року по справі № 569/3708/15-к законодавцем окрім можливості проникнення до житла чи іншого володіння особи на підставі судового рішення, передбачено іншу процесуальну гарантію прав особи, а саме можливість проникнути до житла чи іншого володіння особи за добровільною згодою особи, яка ним володіє.

У висновку Верховного суду, викладеному у постанові від 12 лютого 2019 року по справі № 159/451/16-к суд визначає, що встановлення наявності й добровільності згоди особи на проведення в її житлі або іншому володінні огляду є важливим для визначення допустимості доказів, отриманих у результаті такого огляду, оскільки за такої згоди немає потреби звертатися до слідчого судді в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 листопада 2013 року у справі «Бєлоусов проти України» зазначив, що будь-яке втручання згідно з п. 1 ст. 8 Конвенції повинно бути виправданим у розумінні пункту 2 як таке, що здійснюється «згідно із законом» і є «необхідним у демократичному суспільстві» задля досягнення однієї або більше законних цілей, що в ньому наводяться. Формулювання «згідно із законом» вимагає від оскаржуваного заходу як підґрунтя в національному законодавстві, так і його відповідності принципові верховенства права. Головною метою статті 8 Конвенції є захист особи від свавільного втручання державних органів. Високий суд дійшов висновку, що огляд працівниками міліції житла заявника не проводився згідно із законом, оскільки дозвіл на огляд отримано за обставин, в яких були відсутні процесуальні гарантії, що захищають його здатність висловлювати свою справжню думку.

Слушним, є твердження, що закон не визначає спеціальних засобів доказування добровільності згоди на проникнення до житла або іншого володіння особи, а тому добровільність має бути встановлена виходячи з сукупності обставин проникнення (постанова ВС/ККС № 159/451/16-к від 12 лютого 2019 року).

Переглянувши в судовому засіданні відео огляду місця події у домоволодінні ОСОБА_109 , вбачається, що слідча повідомила власнику, про те, що буде проведений обшук у домоволодінні, з метою відшукання речей, що мають відношення до злочину, попросила назватися усіх, хто знаходиться у будинку та сказала «ходімте», заходить до домоволодіння та говорить «куди ви всі виходите, зачекайте».

Із відеозапису вбачається, що ОСОБА_11 надала добровільну згоду на огляд (обшук) її домоволодіння, говорила «проходить», при цьому повторила це декілька разів, хоча при цьому вказала у судовому засіданні, що письмового дозволу до початку огляду не надавала.

Отже, на думку суду, відсутність заперечення ОСОБА_11 , щодо проведення огляду (обшуку) її домоволодіння, що є достатньою підставою вважати, що він проведений в рамках норм КПК України.

Виходячи з того, що суд дійшов висновку про те, що за місцем проживання обвинуваченого був фактично проведений обшук, суд проаналізував і наявність підстав для проведення такого обшуку без дозволу слідчого судді:

У винятковому випадку, передбаченому ч. 3 ст. 233 КПК, слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину.

У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами ст. 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому ст. 255 цього Кодексу.

Аналіз вищевказаних положень кримінальних процесуальних норм свідчить про те, що право слідчого, прокурора на проникнення до житла і проведення в ньому обшуку може виникати у трьох випадках:

1) за ухвалою слідчого судді;

2) без постановлення такої ухвали на підставі згоди власника житла чи іншого володіння особи;

3) до постановлення ухвали слідчого судді лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину.

В даному випадку слідчий проводив обшук фактично з дозволу власника майна (про що було зазначено вище), хоча і без ухвали слідчого судді до проведення обшуку та за відсутності невідкладних випадків (фактично, без складання протоколу затримання, оскільки він був складений пізніше).

Вказаний обшук проводився до внесення відомостей в ЄРДР.

Серед іншого, суд оцінює, як формальні порушення те, що запис слідчої дії проводила особа, яка до протоколу не внесена та на який пристрій здійснювався запис незрозуміло, оскільки встановлені розбіжності у вступній та резолютивних частинах протоколу, додатком до протоколу на аркуші наданий конверт, підписаний начальником СВ ОСОБА_92 , проте ця особа до протоколу не внесена.

Крім того, суд звертає вагу на те, що ні від понятих, ні від інших учасників обшуку, у тому числі і щодо не роз`яснення їм прав не надійшло, що вбачається із відео.

Щодо копії висновку експерта №12-17/3-КРт/20 та медичного свідоцтва про смерть №12-17/3- КРт/20.

Частина 2 ст. 242 КПК України встановлює шість обов`язкових випадків для проведення експертизи, зокрема для встановлення причин смерті.

Системний аналіз норм КПК дає можливість зробити висновок, що іншими процесуальними засобами з`ясувати обставини, пов`язані з встановленням причин смерті не передбачено.

У даному кримінальному провадженні висновком судово-медичного експерта Красноградського міжрайонного відділення ХОБСМЕ №12-17/3-КРт/20 від 04 січня 2020 року, встановлено причини смерті ОСОБА_99 , і це є доказом, яким встановлюються обставини, які не можуть бути встановленні іншими доказами, навіть в їх сукупності.

З приводу отримання експертом медичної документації щодо потерпілого у не процесуальний спосіб, суд зазначає наступне.

Постанова про призначення судово-медичної експертизи винесена 04 січня 2020 року, для дослідження експерту надано копію постанови та направлено труп.

Як вбачається зі змісту висновку судово-медичної експертизи №12-17/3-КРт/20 від 04 січня 2020 року, експертом досліджувалась медична карта стаціонарного хворого №4 Красноградської ЦРЛ на ім`я ОСОБА_21 .

Відповідно до ч.4 ст.69 КПК, експерт не має права за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи.

Відповідно до Порядку взаємодії між органами та підрозділами Національної поліції, закладами охорони здоров`я та органами прокуратури України при встановленні факту смерті людини, затвердженому спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я та Генеральної прокуратури України від 29 липня 2017 року № 807/1193/279 (далі - Порядок), працівники бюро судово-медичної експертизи: проводять розтин трупа впродовж доби з моменту його надходження до бюро судово-медичної експертизи; надають протягом трьох діб слідчому або прокурору, який направив труп для проведення експертизи, копію лікарського свідоцтва про смерть; проводять за призначенням слідчого, прокурора судово-медичну експертизу трупа з усіма необхідними лабораторними дослідженнями та у строк не більше одного місяця складають висновок експерта; надсилають висновок експерта слідчому або прокурору, який направив труп для проведення експертизи, протягом трьох діб після його складання; письмово інформують слідчого або прокурора, який направив труп на розтин, про перевищення строків проведення судово-медичної експертизи та надання висновку експерта; видають труп з письмового дозволу прокурора, який надається прокурором негайно після проведення судово-медичного розтину трупа та відібрання необхідних зразків з метою здійснення лабораторних досліджень (пункт 2 розділу ІІІ Порядку).

Таким чином Порядок розмежовує патологоанатомічний розтин, проведення якого не регламентоване КПК, і судово-медичну експертизу, яка є процесуальною дією.

Об`єктами експертного дослідження можуть бути живі особи, трупи, тварини, речові докази, документи, матеріали кримінального провадження.

У будь-якому разі речові докази та документи, які надаються експертові, повинні бути отриманні у спосіб, передбачений статтею 93 КПК України, належним чином залученні до кримінального провадження в порядку, передбаченому КПК (незалежно від способу збирання) і набути відповідного процесуального статусу. З ними повинні мати можливість ознайомитися сторони, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, як під час досудового розслідування в порядку статті 221 КПК, так і після його закінчення в порядку статті 290 КПК.

Щодо твердження сторони захисту про відсутність медичної документації ОСОБА_21 при проведенні судово-медичної експертизи. Відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, та не відкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК автоматично не зумовлює визнання експертного дослідження недопустимим доказом, якщо зазначені документи було отримано у визначеному КПК порядку та сторона захисту не клопотала про надання доступу до них під час досудового розслідування або в ході провадження їй було забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення із такими документами. Постанова ОП ВС від 27 січня 2020 року у справі № 754/14281/17 (провадження № 51-218кмо19).

Щодо надання потерпілим ОСОБА_110 , як стверджує прокурор, медичної документації, суд виходить з того, що відповідно до ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом, у тому числі, отримання від фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, актів експертиз та інше в добровільному порядку. (Постанова ВС в справі № 204/4521/18 від 19 травня 2021 року).

Щодо копій висновків експертів №12-23/2-КРт/20, №14/135-Дм/20, №14/134-Дм/20, №14/133-Дм/20, №14/132-Дм/20, №9/286СЕ-20, №9/288СЕ-20, то всі доводи сторони захисту мають формальний характер (викладені вище) і не можуть бути визнані недопустимими з викладених підстав.

Це саме стосується і такого доказу - копії висновку експертів за результатами проведення комплексної судової експертизи відео-, звукозапису та комп`ютерно-технічної експертизи № 6274/6517 від 27 березня 2020 року. Судом звертається увага на те, що ОСОБА_10 добровільно видав свій мобільний телефон та добровільно повідомив всі дані до нього, як вбачається із додатку до протоколу від 02 січня 2020 року.

Таким чином, підсумовуючи вище викладене у цій частині, щодо клопотань про визнання доказів недопустимими, порушень вимог КПК України під час проведення слідчих дій, які б, як указав ВС, були фундаментальними, не установлено.

Доводи сторони захисту, щодо недотримання вимог КПК України, стосуються лише питання якості формування протоколів слідчих дій (питання якості їх змісту, зазначення/не зазначення певних даних), однак не містять у собі посилань на порушення фундаментальних прав і свобод особи.

Відповідно ці докази не можуть вважатися недопустимими на підставах описаних стороною захисту, оскільки не витікають з порушень ст. 87 КПК та не враховують того, що в постанові від 15 лютого 2018 року в справі № 357/14462/14-к Верховний Суд указав, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону ситуація, при якій підставою для визнання доказів недопустимими виступає якість змісту документів. Більш того, в постанові від 11 квітня 2019 року в справі № 642/5974/13-к Верховний Суд зауважив, що встановлення судом недопустимості доказів або порушень вимог процесуального закону під час збирання доказів не може повністю спростовувати фактів, які в них зафіксовано.

Інші доводи захисту наведених висновків суду не спростовують, оскільки Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31 серпня 2022 року у справі № 756/10060/17 вказала, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини - заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України), а цих порушень у справі не виявлено.

Відповідно до приписів ч. 1, 2 ст. 93 КПК збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом як проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, так і витребування та отримання від органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Отже, наведеними кримінальними процесуальними нормами встановлено порядок отримання стороною обвинувачення речей і документів за доброю волею особи. При цьому необхідно зважати на те, що згідно з ч. 4 ст. 132 КПК для оцінки потреб досудового розслідування варто враховувати можливість отримати речі й документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, без застосування заходу забезпечення кримінального провадження.

Отримання тимчасового доступу до речей, документів і, за наявності підстав для того, розпорядження про надання можливості вилучення речей і документів, обумовлене, за приписами ст. 163 КПК, необхідністю доведення стороною кримінального провадження наявності достатніх підстав вважати, що без такого доступу та вилучення існує реальна загроза зміни або знищення речей чи документів, або таке вилучення необхідне для досягнення мети отримання доступу до речей і документів.

За відсутності таких обставин, тим більше за умови добровільного надання особою, у володінні якої перебувають певні речі, не виникає підстав та умов до звернення з клопотанням до слідчого судді стосовно застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді тимчасового доступу до документів і речей.

19. Щодо протоколу слідчого експерименту від 03 січня 2020 року за участю ОСОБА_10 , з додатком у конверті, у якому знаходиться диск з відеозаписом слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 слід зазначити таке - відповідно до ч.1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 КПК України, не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.4 ст.95 КПК України принцип безпосередності сприйняття показань судом є наскрізним та не може залежати від форм збирання та фіксації свідчень. Цей принцип на думку суду дозволяє довіряти та оперувати лише показаннями, які він сприймає самостійно.

Проте, з відео вбачаються визнавальні показання обвинуваченого ОСОБА_10 , крім того слідча дія проведення у присутності захисника останнього та його законного представника.

Тому суд приймає його, як доказ у сукупності іншими доказами.

У своїх показаннях ОСОБА_10 зазначав, що йому погрожували за залякували працівники правоохоронних органів, у зв`язку з цим його захисники подавали скарги (а.с.-204, т.3), що підтверджується також витягом з ЄРДР від 29 травня 2020 року (а.с.198, т.3).

Стороною захисту надана копія ухвали від 10 травня 2023 року слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова, якою скаргу захисника ОСОБА_12 задоволено, постанову слідчого другого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у м. Полтава від 25 листопада 2020 року про закриття кримінального провадження №0000734 від 25 травня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України.

Сторона захисту у судовому засіданні наполягала на завершенні розгляду цього кримінального провадження, хоча і представником потерпілого і судом, зверталась увага на те, що до цього часу відсутнє розуміння, що дійсно по відношенню до обвинуваченого із сторони правоохоронних органів був здійснений на досудовому розслідуванні тиск, вплив, залякування чи інше.

Крім того, звертаючи увагу на ухвалу від 10 травня 2023 року, надану стороною захисту, то в ній оскаржуються дії, щодо незаконного проведення обшуку у домоволодінні ОСОБА_10 , та те, що не вивчено матеріали кримінального провадження, щодо цього та правомірності затримання ОСОБА_10 .

У відповідності до ст. 209 КПК України, особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 02 січня 2020 року, ОСОБА_10 був затриманий в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України 02 січня 2020 року о 16 годині 10 хвилин.

Повідомлення про підозру ОСОБА_10 відбулося 03 січня 2020 року о 01 годині 23 хвилини.

Допит ОСОБА_10 проводився 03 січня 2020 року, розпочато 01 годині 33 хвилини, закінчено о 02 годині 00 хвилин.

Дійсно, практично усі слідчі дії відносно ОСОБА_10 проведено у перші декілька днів, у тому числі у нічний час.

Всі ці обставини не можуть розцінюються судом, як тиск на ОСОБА_10 , скільки жодних заперечень, зауважень, ні у обвинуваченого, ні його законного представника, ні захисника з приводу цього, на час їх проведення, не було.

Рішень інших судів з цих питань, на підтвердження доводів захисту, суду не надано.

У зв`язку із вище викладеним, у суду відсутні належні та допустимі докази, того, що по відношенні до ОСОБА_10 із боку правоохоронних органів вчинялись різного роду заходи впливу: тиск, вплив, залякування чи інше.

20. Щодо кваліфікації дій.

Згідно ст.2, 11 КК підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Верховний Суд у постанові від 05 квітня 2018 року в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Частиною 2 статті 121 КК України визначено відповідальність за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинених групою осіб, що спричинило смерть потерпілого.

Життя особи це особлива форма існування людини (людського організму), що характеризується цілісністю та здатністю до самоорганізації; це найважливіше благо, яке, в разі смерті людини, не може бути відновлено. Життя людини характеризується реактивністю, диханням, мисленням, чутливістю, баченням, спілкуванням, харчуванням, ростом, рухом, обміном речовини, розмноженням тощо.

За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст.121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст.24 КК України).

Кримінальна відповідальність за ч.2 ст.121 КК України настає за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків; вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Прямий умисел - це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч.2 ст.24 КК).

Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.

При цьому спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляється у способі вчинення діянь.

Як слідує з п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», питання про умисел, у тому числі на позбавлення іншої особи життя, необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

У рішенні Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року у справі №760/4968/15-к зазначено, що для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Про наявність ознаки суб`єктивної сторони складу даного злочину, а саме бажання обвинуваченого завдати тяжких тілесних ушкоджень, свідчить кількість, характер та локалізація тілесних ушкоджень, а також поведінка обвинуваченого, його ставлення стосовно потерпілого до вчинення злочину, а саме, наявність конфліктної ситуації між обвинуваченим та потерпілим (помста за дії по відношенню до бабусі особи матеріали відносно якої виділені у окреме провадження), та виникнення на фоні цього неприязних стосунків, що раптово і спровокувало наступні дії обвинуваченого.

На переконання суду, обвинувачений не міг не розуміти серйозність завданих тілесних ушкоджень, які були нанесені потерпілому, по різних частинах тіла.

Злочинний умисел на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, суд вважає свідчить і поведінка обвинуваченого після вчинення злочину, а те, що ОСОБА_21 був з численними пошкодження на тілі у крові та грязюці залишений в темний час доби на вулиці, практично без свідомості.

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_10 усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав їх небезпечні наслідки (заподіяння тілесних ушкоджень) і допускав їх настання, а тому суд вважає доведеним, керуючись принципом доведення «поза розумним сумнівом», що закріплений у п.43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», що обвинувачений мав прямий умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, від яких у подальшому настала смерть потерпілого ОСОБА_21 .

Покази обвинуваченого щодо невизнання своєї винуватості у заподіянні тілесних ушкоджень, від яких настала смерть потерпілого, суд вважає його вибраною стратегією захисту від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Щодо вчинення злочину групою осіб.

Згідно ст. 28 КПК України злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.

Відсутність попередньої змови означає, що виконавці злочину до моменту його вчинення не обговорювали питання про його вчинення, не домовлялись про спільність своїх дій, розподіл ролей тощо. Для цієї групи характерне спонтанне, ситуативне об`єднання зусиль виконавців для досягнення загального злочинного результату перед його вчиненням або в процесі його вчинення. Діючи як співвиконавці, вони можуть разом розпочати виконання об`єктивної сторони злочину або залучатися до злочину, вчинення якого іншими співвиконавцями вже розпочалося, але ще не закінчилося. Відсутність попередньої змови не виключає можливості змови між членами такої групи під час виконання ними об`єктивної сторони злочину. Безпосередньо вчиняючи злочин, вони можуть домовитися при цьому про характер спільних дій, розподілити ролі, узгодити свою подальшу поведінку тощо.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 18 жовтня 2018 року у справі № 11/785/124/14 нагадав, що домовитися про спільне вчинення злочину заздалегідь означає дійти згоди про скоєння відповідного діяння до моменту виконання його об`єктивної сторони. Така домовленість може відбуватись у будь-якій формі - як у вербальній, так і за допомогою конклюдентних дій.

Конклюдентними вважають мовчазні дії, з яких можна зробити висновок про дійсні наміри особи, внаслідок чого дії співучасників стають узгодженими.

Причому проміжок часу між домовленістю і реальним початком учинення злочину може бути різний і вирішальної ролі не відіграє. Домовленість може бути досягнута як за тривалий час до вчинення суспільно небезпечного діяння, так і за кілька годин, хвилин чи секунд.

В ході судового розгляду, під час допиту, обвинуваченого, так і свідків, встановлено, що ОСОБА_10 майже постійно знаходився разом з особою матеріали відносно якої виділено у окреме провадження, як на місці вчинення злочину, так і після.

Отже ця особа є другим учасником подій.

Суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові від 28 травня 2015 року у справі №5-25кс15. Зокрема, якщо, цілеспрямовано наносячи удар, особа не конкретизує у своїй свідомості, яку саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично спричинено ним потерпілому, то в цьому випадку така особа діє з невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого вона хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди. У таких випадках винувата особа має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно.

Проте, суд зауважує, що місце побиття потерпілого (подія злочину), була відкрита ділянка навколишнього природного середовища, хоча і поблизу будинку, проте у темний, вечірній (нічний) час доби, що саме по собі створює умови і пояснює відсутність очевидців подій, які могли бути свідками. Дана обстановка і звужує коло осіб, які мали можливість вчинити відповідні протиправні дії, лише тими хто перебував у цей час у відповідній місцевості, а у даному випадку це ОСОБА_10 та особа, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження.

Крім того, у зв`язку з вище викладеним, не вдалося можливим, ні на стадії досудового слідстві, ні в суді встановити та розмежувати дії (протиправні) учасників бійки по відношенню до померлого.

Отже, злочин вчинений в умовах неочевидності, тобто без свідків, що підтверджується зібраними по справі доказами та показаннями учасників судового розгляду, які є логічними та послідовними..

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті має міститися виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, повинні відповідати формулюванню обвинувачення та правовій кваліфікації кримінального правопорушення.

Обвинувачення повинно бути конкретним і зрозумілим, фактичні обставини повинні чітко узгоджуватись із правовою кваліфікацією та сформульованому обвинуваченню, оскільки в іншому випадку обвинувачений позбавляється права знати у чому він обвинувачується.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24 жовтня 2003 року №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити даті про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

На думку суду, обвинувачення відносно ОСОБА_10 є конкретним і зрозумілим, оскільки у ньому зазначені усі необхідні елементи, при цьому враховується судом та обставина, що злочин учинений в умовах неочевидності, очевидці події відсутні, потерпілий помер.

За критеріями передбаченими ст. 94 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, […], покладається на […] прокурора […].

Відповідно до ст. 94. Оцінка доказів КПК України слідує, що суд здійснює таку оцінку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, з урахуванням того, що жоден доказ не має наперед встановленої сили.

В постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 08 жовтня 2019 року у справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 року у справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 760/23459/17 зауважено, що законодавець в ст. 94 КПК України вказує, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке є основою для прийняття процесуальних рішень у кримінальному провадженні.

Оцінка доказів за внутрішнім переконанням віддзеркалює незалежність суду у здійсненні процесуальних функцій, оскільки за своїм змістом є впевненістю в тому, що судом надано правильну оцінку процесуальним джерелам доказів, засобам доказування і встановленим фактам, і що ухвалений із дотриманням правил ст. 94 КПК висновок щодо питань, які поставлені перед судом в кримінальному провадженні його учасниками, є правильним в контексті стандарту доведення поза розумним сумнівом винуватості (невинуватості) особи у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Такий стандарт доказування передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на недоведеності важливих для справи обставин або певних установлених судом обставинах, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення.

З іншого боку, для дотримання цього стандарту недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Враховуючи зазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у порядку ст. 94 КПК, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК за обставин, встановлених судом.

Такі висновки слідують саме з сукупності досліджених доказів судом, в т.ч. сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

При формуванні такого підходу суд ураховує, що в постанові від 07 грудня 2020 року в справі № 728/578/19 Верховний Суд указав, що чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Навпаки, як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин злочину досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.

Те, що злочин був вчинений обвинуваченим слідує з даних проколів слідчих дій, оглядів, висновків експертів, показань свідків, котрі в своїй сукупності прямо спростовують пояснення обвинуваченого щодо того, що він жодним чином не причетний до вказаного злочину. Причиною конфлікту стали особисті неприязні відносини та помста (дії померлого, щодо бабусі особи, матеріали відносно якого виділені у окреме провадження. Тілесні ушкодження спричинені померлому виникли від травматичної дії тупих твердих предметів з обмеженою поверхнею, якими могли бути кулаки та обуті ноги, так на кросівках ОСОБА_10 виявлено сліди крові, деякі рани утворились від дії зі значною силою, будь яких даних про падіння ОСОБА_21 із висоти власного росту з прискоренням та отримання ним тілесних ушкоджень внаслідок його падіння не мається.

Крім того, як зазначив потерпілий ОСОБА_15 , вже після смерті дядька, його родині із сторони родини обвинуваченого пропонувалась допомога.

Всі ці обставини знайшли своє підтвердження при розгляді справи по суті.

Доведення обґрунтованості обвинувачення покладається на прокурора, а суд відповідно до ч.6 ст. 22 КПК України зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

21. У судовому засіданні відповідно до положень ст. 357 КПК України були оглянуті речові докази, надані прокурором.

Верховний Суд в постанові від 24 жовтня 2018 року в справі № 733/249/16-к зазначив, що після огляду предмет визнається речовим доказом і долучається до кримінальної справи мотивованою постановою (ухвалою), яким завершується формування даного виду доказу. Цією постановою створюється особливий правовий режим поводження з предметом в кримінальній справі.

Джерелом фактичних даних (відомостей) стосовно речових доказів виступає протокол огляду предмета.

Протокол огляду речових доказів був складений та досліджений судом.

22. Щодо твердження сторони захисту ОСОБА_12 про закінчення строку досудового розслідування.

В даному випадку суд звертає увагу на те, що 20 жовтня 2020 року Красноградський районним судом Харківської області вирішувалось вказане клопотання сторони захисту.

Хоча ухвала 18 січня 2021 року колегію суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду була скасована, проте суд апеляційної інстанції зазначив: «Що стосується доводів апеляційної скарги захисника щодо закінчення строку досудового розслідування по даному кримінальному провадженню 02 квітня 2020 року, то колегія суддів їх до уваги не бере, оскільки, як правильно вказав суд першої інстанції, 27 березня 2020 року було вручено повідомлення про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів досудового розслідування, та 31 березня 2020 року, 04 квітня 2020 року стороні захисту пропонувалось скористатись своїм правом для ознайомлення із матеріалами кримінального провадження».

На спростування вказаних тверджень, іншого суду не надано.

Щодо твердження сторони захисту: «Як вбачається з інформації з ЄРДР, витребуваної на клопотання сторони захисту судом, вкладка «Рух провадження по кримінальному провадженню №0000001», відомості до ЄРДР про продовження досудового розслідування було внесено 28 лютого 2022 року, тобто без письмової постанови прокурора, яка була винесена пізніше 02 березня 2020 року. Таким чином, стороною обвинувачення фальсифікацію матеріалів кримінального провадження, а саме внесення до ЄРДР відомостей без письмової постанови про продовження строку досудового розслідування».

Вказані обставини заслуговують на увагу, проте у розумінні порушення права на захист суттєвого значення не мають.

23. Щодо клопотання сторони захисту про ненадання для ознайомлення матеріалів досудового слідства:

Сторона захисту стверджує, що 06 квітня 2020 року начальник СВ Зачепилівського ВП Красноградського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_52 звернувся до слідчого судді Зачепилівського районного суду Харківської області ОСОБА_111 з клопотанням про встановлення строку стороні захисту для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження №0000048, яке вже закінчилось 02 квітня 2020 року, погодженим прокурором. 07 квітня 2020 року відбулось судове засідання по цьому клопотанню, на якому сторона захисту повідомила суд про те, що строк досудового розслідування по цьому кримінальному провадженню завершився 02 квітня 2020 року, що підтвердив у судовому засіданні і начальник СВ ОСОБА_52 , але попри це суд незаконно встановив ОСОБА_10 , законному представнику ОСОБА_11 , захисникам ОСОБА_12 та ОСОБА_14 строк для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження 07 по 14 квітня 2020 року включно. Але, слідчий суддя, прокурор та слідчий достеменно знали, що у ОСОБА_10 є ще один захисник ОСОБА_13 , але ані повідомлення про завершення досудового розслідування захиснику ОСОБА_13 не було направлено, ані захиснику ОСОБА_13 не було встановлено строк на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Так, ще 27 березня 2020 року слідчий суддя ОСОБА_111 розглядав скаргу захисника ОСОБА_10 ОСОБА_13 на бездіяльність начальника СВ ОСОБА_75 та постановив відповідну ухвалу. Ухвала про встановлення ОСОБА_10 , законному представнику ОСОБА_11 , захисникам ОСОБА_12 та ОСОБА_14 строку для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження була постановлена тим же суддею ОСОБА_111 07 квітня 2020 року. Таким чином, з будь-яким клопотанням про встановлення строку ознайомлення захиснику ОСОБА_13 слідчий до слідчого судді не звертався, слідчий суддя з вказаного приводу жодних клопотань не виносив, а отже захиснику ОСОБА_13 не було відкрито матеріали кримінального провадження в порядку ст.290 КПК України, тому суд не може допустити в якості доказів будь-які матеріали надані прокурором через порушення процедури їх відкриття стороні захисту, оскільки кожен захисник є окремою процесуальною одиницею, а отже дії щодо відкриття матеріалів досудового розслідування повинні бути виконані.

Суд, в цій частині доводів, приходить до наступного:

Відповідно до ч.12 ст. 290 КПК України, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України « Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI, адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом. Адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів (ч.1 ст.4 цього ж закону).

Так, сторона захисту наполягає, що захисту ОСОБА_13 не було відкрито матеріали кримінального провадження в порядку ст.290 КПК України, а отже було порушене його право на ознайомлення з ними. А оскільки адвокат є самостійною процесуальною одиницею, то суд не може допустити в якості доказів будь-які матеріали надані прокурором через порушення процедури їх відкриття стороні захисту.

Вказані твердження, на думку суду, заслуговують на увагу, проте:

У вказаному кримінальному проваджені у обвинуваченого ОСОБА_10 три захисники: ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 (відповідно до обвинувального акту).

Захисник ОСОБА_13 брав участь у розгляді справи судом, був присутній практично на кожному засіданні (розгляд справи тривав більше двох років), у тому числі і під час дослідження доказів у справі, але жодного разу не звертався до суду з відповідними клопотанням, крім того матеріали кримінального провадження були відкриті іншим двом захисникам.

Отже, в цій частині суд вважає клопотання сторони захисту таким, що не підлягає задоволенню, а доводи такими, що не можуть бути прийняті судом і порушення права обвинуваченого на захист відсутнє.

24. Суд звертає увагу, і на це також звертає увагу сторона захисту, що під час перевірки копій документів, слід брати до уваги правила засвідчення копій документів, визначені Національним стандартом України "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003", затвердженим наказом №55 Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року (далі - Національний стандарт), Правилами організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року №1000/5 (далі - Правила), інструкціями з діловодства в окремих органах державної влади (місцевого самоврядування) та іншими нормативно-правовими актами.

Так, відповідно до п. 8 розділу 10 зазначених Правил "копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку. Напис про засвідчення копії складається зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії. Напис про засвідчення копії скріплюється відбитком печатки відповідного структурного підрозділу установи або печатки "Для копій". У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчуються відбитком печатки установи. На лицьовому боці у верхньому правому куті першого аркуша документа проставляється відмітка "Копія".

Крім того, у п. 5.27 розділу 5 Національного стандарту зазначено, що "відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії".

Оскільки під засвідченням копії документа слід розуміти саме засвідчення відповідності копії оригіналу відповідного документу, відсутність на копії дати засвідчення копії дає підстави вважати її такою, що не посвідчена в установленому порядку, а отже не може підтверджувати відповідність такої копії оригіналу.

Так, дійсно, усі копії документів, що надані стороною обвинувачення, засвідчені лише відміткою «Згідно з оригіналом» та простою круглу печатку установи відділу поліції.

Проте, прокурором у судовому засіданні надані матеріали кримінального провадження №0000001, виключно для огляду і переконання в тім, що всі копії відповідають оригіналу, що додатково були досліджені та вивчені.

Отже, вказане клопотання сторони захисту заслуговує на увагу, проте має формальний підхід і є таким, що не підлягає задоволенню.

25. Щодо наданого стороною захисту відомостей, що характеризують захисника ОСОБА_91 , суд вважає їх такими, що не мають відношення до справи та не можуть братися до уваги.

26. Орган пробації надав висновок, відповідно до якого ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється, як середній та підвищується таким фактором, як вік. Так, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_10 , його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе. Рекомендації: участь обвинуваченого у заходах профілактичного спрямування за участю соціальних служб спрямованих на сприяння у набутті самоконтролю та самодисципліни, на підвищення мотивації до позитивних змін у житті. Орган пробації вважає доцільним покладення на неповнолітнього додаткового обов`язку, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 76 КК України, пройти заходи передбачені апробаційною програмою «Зміна про кримінального мислення».

27. Завданням кримінального провадження у відповідності з вимогами ст. 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження буда застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 1, 2 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Отже, підсумовуючи все вище викладене та те, що ОСОБА_10 є осудним, суд вважає, що він підлягає покаранню за вчинений ним злочин.

При вирішенні питання про вид та міру покарання ОСОБА_10 , суд враховує, що обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, є вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, відповідно до п.3 ч.1 ст. 66 КК України.

Обставин, що обтяжує покарання ОСОБА_10 , передбачених ст. 67 КК України, не встановлено.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_10 утриманців не має, інвалідності не має, на обліках не перебуває, у лікарів у тому числі, раніше несудимий, вчинив злочин вперше, характеризується позитивно, проте не розкаявся, не зробив для себе висновків, вважає себе невинним.

При призначенні покарання, суд враховує судову практику та приймає до уваги правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 16 жовтня 2019 року (справа № 290/669/18, провадження № 51-3863км19), від 31 жовтня 2019 року (справа № 721/352/18, провадження № 51-1551км19), від 29 квітня 2020 року (справа № 761/3028/18, провадження № 51-4474км19), а саме, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Тяжкі наслідки у вигляді смерті людини є непоправними і не можуть бути компенсовані. Характеристика особи має формальний характер та жодним чином не зменшують суспільної небезпечності як його самого, так і правопорушень, учинених ним.

За таких обставин справи, з урахуванням положень ст. 65 КК України, згідно з якою особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, враховуючи наявність пом`якшуючої обставини, відсутність обтяжуючих, дані про особу винного, а також те, що згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність, відповідно до дискреційних повноважень суду, дотримуючись принципів законності і верховенства права, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на певний строк, при цьому повністю погоджується з думкою прокурора.

Суд вважає, що таке покарання є дійсно необхідним і буде цілком достатнім для виправлення винного і попередження нових злочинів, а також відповідатиме цілям та меті покарання.

28. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку:

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні стягнути з обвинувачсеного.

Питання речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України. Крім того, заклопотанням прокурора, речові докази по справі особисті речі ОСОБА_21 , що знаходять у кімнаті речових доказів суду, залиши на зберіганні, у зв`язку з можливою необхідністю їх огляду під час розгляду справи у суд, відносно особи, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження.

Запобіжний захід до ОСОБА_10 на час ухвалення вироку не застосований.

Керуючись ст.ст.368, 369, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 обчислювати з моменту його затримання, після набрання цим вироком законної сили.

Зарахувати у строк відбування покарання період попереднього ув`язнення ОСОБА_10 з 02 січня 2020 року по 01 березня 2020 року включно.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_10 до набрання вироку законної сили не застосовувати.

Скасувати арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Зачепилівського районного суду Харківської області від 08 січня 2020 року.

Речові докази, що передані на зберігання до кімнати речових доказів Зачепилівського ВП Красноградського ГУНП в Харківській області, а потім безпосередньо до суду та знаходяться у кімнаті речових доказів суду, а саме: чоловічих - кофти, зеленого кольору, штанів, сірого кольору, із плямами невідомої речовини, бурого кольору, чоловічих - футболки, білого кольору, кросівок, чорного кольору, черевиків, чорного кольору, з плямами невідомої речовини темно-бурого кольору, чоловічої куртки, чорного кольору, з помаранчевою підкладкою, мобільного телефону HUAWEY, IMEL1: НОМЕР_2 , IMEL2: НОМЕР_3 - знищити.

Скасувати арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Зачепилівського районного суду Харківської області від 09 січня 2020 року.

Речові доказів, що передані на зберігання до кімнати речових доказів Зачепилівського ВП Красноградського ВП ГУНП в Харківській області, а потім безпосередньо до суду та знаходяться у кімнаті речових доказів суду, а саме недопалку цигарки, чоловічих рукавичок, чорного кольору та чоловічої шапки, чорного кольору, з плямами невідомої речовини темно-бурого кольору - знищити.

Речові докази по справі особисті речі ОСОБА_21 , що знаходять у кімнаті речових доказів суду залишити у кімнаті зберігання речових доказів суду, до вступу рішення в законну силу у кримінальному провадженні, відносно особи матеріали відносно якої виділені у окреме провадження, потім знищити, за відсутності клопотань.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави витрати за проведення експертиз, всього у сумі 33643 (тридцять три тисячі шістсот сорок три) гривень 80 коп.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Кегичівський районний суд протягом 30-ти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя ОСОБА_1