Дата документу 08.08.2023 Справа № 331/2772/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/2772/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1022/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 07 червня 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Енергодар, Запорізької області, громадянина України, який не працює, має середню освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.4 ст.111-1 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 07 червня 2023 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 05 серпня 2023 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та змінити йому запобіжний захід на інший, який не пов`язаний із триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що з оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції не погоджується.

Апелянт зазначає про фальсифікацію доказів його винуватості у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Виділене кримінальне провадження за №0000904 від 15 червня 2022 року не має право на існування, оскільки у вказаному провадженні є кілька незаконних справ, а саме: №0000066 від 16 березня 2022 року та від 13 березня 2022 року за ч.7 ст.111-1 КК України, що порушують норми КПК України.

Крім того, провадження за №0000670 від 24 травня 2022 року було розпочато безпідставно з порушенням всіх процесуальних норм КПК України в т.ч. з порушенням права на захист.

Обвинувачений ОСОБА_6 звертає увагу на те, що за вказаними кримінальними провадженнями відсутні жодні матеріали.

Апелянт просить дослідити всі вище перелічені первинні матеріали та зобов`язати прокурора надати їх для огляду.

Згідно з ухвалою суду, матеріали кримінального провадження надійшли до Ленінського районного суду міста Запоріжжя 27 жовтня 2022 року.

Відповідно до вимог ст.35 КПК України, автоматизованою системою документообігу суду, 27 жовтня 2022 року вказані матеріали кримінального провадження визначені для проведення судового провадження колегією суддів Ленінського районного суду міста Запоріжжя, в складі головуючого судді: ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ..

Ухвалою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 28 жовтня 2022 року за матеріалами кримінального провадження, що надійшло з обвинувальним актом №0000904 від 15 червня 2022 року, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст111, ч. 4 ст.111-1 КК України, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 11 листопада 2022 року призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000904 від 15 червня 2022 року, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.111, ч.4 ст.111-1 КК України.

Справа перебуває на стадії судового розгляду.

07 червня 2023 року прокурором в судовому засіданні подано письмове клопотання від 05 червня 2023 року про продовження запобіжного заходу - тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 терміном на 60 днів.

В обґрунтування клопотання прокурор вказує на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме: 1) що обвинувачений може переховуватись від суду та органу досудового розслідування, оскільки ОСОБА_6 постійно до часу затримання проживав на тимчасово окупованій території Василівського району Запорізької області, неодноразово судимий за злочини проти власності та громадського порядку і моралі, в тому числі пов`язані із застосуванням насильства відносно потерпілих, фактично має сталі і міцні зв`язки з кримінальним середовищем як м. Запоріжжя, так і інших областей; 2) може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки є особою, раніше неодноразово судимою за вчинення корисливих злочинів, в тому числі пов`язаних із застосуванням насильства до потерпілих, та будучи громадянином України фактично, перейшов на бік ворога в умовах воєнного стану шляхом надання допомоги формуванням держави-агресора, що свідчить про повне зневажання нормами моралі, правилами поведінки та законами України, а також про повне нехтування державною владою України взагалі. Також просить врахувати обставини, які відповідно до вимог ст.178 КПК України враховуються при обранні запобіжного заходу, а саме, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого в умовах воєнного стану, покарання за який передбачено до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна; вік та стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджають останньому знаходитись під вартою; у обвинуваченого відсутні сталі та міцні соціальні зв`язки. Окрім того, посилається на положення ч.6 ст.176 КК України, відповідно до яких під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-1142, 258-2585, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, застосовується запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. На підставі викладеного просить продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого строком на два місяці без визначення застави.

При розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу прокурор ОСОБА_7 підтримав його з наведених в клопотанні підстав, зазначив, що продовжують існувати ризики переховування та повторного вчинення кримінальних правопорушень, а тяжкість обвинувачення, як і наявність судимостей, хоча і не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу найбільш суворого виду, проте має враховуватись у сукупності з іншими обставинами.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою просив відмовити, посилаючись на те, що він невинний у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувачення є безпідставним, сформованим на підставі сфальсифікованих документів, запобіжний захід йому обрано незаконно, просив застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 при розгляді клопотання в задоволенні клопотання прокурора просила відмовити за його безпідставністю та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

Клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.

Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Так, із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.4 ст.111-1 КК України, одне з яких є особливо тяжким злочином (ч.2 ст.111 КК України), за який передбачено суворе покарання, в т.ч. у виді довічного позбавлення волі.

На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.

Такими ризиками є: ризик переховування від суду; ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочинів, відомості про особу обвинуваченого, який не працює, постійного джерела доходів не має, в наявних матеріалах провадження відсутні відомості, які б свідчили про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, раніше ОСОБА_6 неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, в т.ч. тяжких, пов`язаних із застосуванням насильства до потерпілих. Більше того, злочини, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_6 , вчинені в умовах воєнного стану.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки ризики, які існували на момент застосування до останнього вказаного запобіжного заходу не зменшились, з огляду на особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості інкримінованого йому правопорушення та суворість можливого покарання.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Аналогічна позиція викладена у рішенні ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", де зазначено, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі.

Отже, висновок суду першої інстанції не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, на яку послався суд, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.).

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшились, та інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого та доповненнях до цієї скарги, а також доводи, що заявлені при апеляційному розгляді стороною захисту в т.ч. обвинуваченим ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо фальсифікації доказів його винуватості у вчиненні інкримінованих йому злочинів, є передчасними та мають перевірятися при розгляді провадження судом першої інстанції в установленому законом порядку та оцінюватись у сукупності з іншими доказами.

Перевірка вказаного питання на цій стадії провадження до компетенції апеляційного суду не відноситься.

Відповідно, є помилковою думка обвинуваченого про те, що суд апеляційної інстанції має витребувати та дослідити первинні матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 , оскільки на цій стадії процесу апеляційний суд переглядає на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого на стадії судового провадження та не вправі перевіряти висунуте обвинувачення на предмет його обґрунтованості.

Упередженості та тяганини з боку суду першої інстанції не убачається, як не убачається і порушення процесуальних прав обвинуваченого під час розгляду клопотання, в т.ч. і порушення права на захист, а доводи обвинуваченого про протилежне нічим не підтверджені.

Рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 прийнято законним складом суду, що підтверджується відповідним протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Стосовно доводів апелянта про невиконання судових рішень Запорізького апеляційного суду, ухвалених в порядку ст.206 КПК України, колегія суддів звертає увагу на таке.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 31 травня 2023 року доручено ДУ «Центру охорони здоров`я ДКВС України» провести медичне обстеження обвинуваченого ОСОБА_6 та за необхідності надати останньому належну медичну допомогу.

На виконання цієї ухвали 30 червня 2023 року до апеляційного суду надійшла відповідь начальника філії ДУ «Центру охорони здоров`я ДКВС України» в Запорізькій області, згідно з якою, 27 червня 2023 року в умовах Запорізької міської медичної частини лікарем терапевтом, оториноларингологом, невропатологом, лікарем загальної практики-сімейним лікарем був проведений огляд обвинуваченого ОСОБА_6 . За результатом такого огляду обвинуваченому ОСОБА_6 було встановлено певний діагноз та надані рекомендації щодо модифікації способу життя, симптоматичне лікування, тощо.

Відомості про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 не надано медичної допомоги, якої останній потребував, відсутні, а доводи обвинуваченого про протилежне не підтверджені належним чином.

Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження теж відсутні.

У надісланих обвинуваченим ОСОБА_6 на адресу апеляційного суду копіях документів, а саме: постанові про доручення на призначення захисника для участі у кримінальному провадженні; листах Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Донецькій та Запорізькій областях; клопотанні про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою від 25 травня 2022 року; повідомленні про підозру від 24 травня 2022 року; протоколах допиту свідків; протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками; реєстрі матеріалів досудового розслідування кримінального провадження №0000904 від 15 червня 2022 року; обвинувальному акті у кримінальному провадженні №0000904 від 15 червня 2022 року стосовно ОСОБА_6 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України; угоді між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості; листі начальника свідчого відділу Управління Служби безпеки України в Запорізькій області від 07 листопада 2022 року; витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17 серпня 2022 року; листі Голови Моніторингової місії ООН з прав людини в Україні від 22 липня 2022 року; постанові про визнання потерпілим від 29 серпня 2022 року; листах Територіального управління ДБР у м.Мелітополі, немає відомостей на спростування встановлених судом ризиків.

В свою чергу, оцінювати відомості з вказаних документів як докази у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 та вирішувати питання щодо допустимості здобутих доказів на цій стадії провадження суд апеляційної інстанції не має права з підстав, наведених вище.

Що стосується відповіді в.о. голови Заводського районного суду м.Запоріжжя на заяву ОСОБА_6 про закриття кримінальної справи (на яку останній посилається на підтвердження своїх доводів) щодо відсутності судимостей, то у цій відповіді йдеться про те, що матеріали певного кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за ч.4 ст.296 , ч.1 ст.263 КК України з Василівського районного суду Запорізької області до Заводського районного суду м.Запоріжжя не надходили, а також про те, що згідно з автоматизованою системою документообігу Василівського районного суду Запорізької області, зазначене кримінальне провадження не розглянуто, справа була призначена до розгляду в судовому засіданні на 16 березня 2022 року.

Отже, у вказаній відповіді не йдеться про відсутність у ОСОБА_6 судимостей.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування вказаної ухвали суду, при апеляційному її перегляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 07 червня 2023 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 05 серпня 2023 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4