Справа №:754/7850/20
Провадження №: 1-і/755/20/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" травня 2023 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст. 185 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000090 від 07.01.2020 року,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_6 перебуває вказане кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 . Прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Деснянської окружної прокуратури ОСОБА_3 подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_6 , відповідно до ст. 35 КПК України, автоматизованою системою документообігу суду передано для розгляду судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 . Клопотання прокурора мотивовано тим, що ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_6 обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 14.05.2023 року (включно). Обвинувачений ОСОБА_4 відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 12 КК України вчинив злочини невеликої тяжкості та тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КК України під час досудового розслідування, підготовчого судового засідання та судового розгляду по суті встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ОСОБА_4 може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом впливу на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обгрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_4 може спробувати переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності, так як він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який відповідно до КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі та усвідомлює неминучість покарання за нього.

Крім того, існує реальний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може незаконно впливати на потерпілу та свідків. Так, враховуючи, що ОСОБА_4 відомі анкетні дані потерпілої та неповнолітнього свідка та інших свідків, він може впливати на них шляхом підкупу, залякування, погроз, підбурювання до дачі неправдивих показань, або до безпідставної відмови від дачі показань.

Підставами вважати, що існує ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином є те, що він обвинувачується у вчиненні злочину, який відноситься до категорії тяжких, покарання за яке передбачено у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а тому усвідомлює неминучість покарання за вказаний злочин, що може спонукати його перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Прокурор у клопотанні зазначає, що підставами продовження застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 є наявність обвинувального акту у вчинені умисного тяжкого кримінального правопорушення, наявність вищевказаних ризиків, які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 може здійснити вищевказані дії, а тому менш суворі запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави чи домашнього арешту не є достатніми для запобігання вищевказаним ризикам, оскільки лише перебування ОСОБА_4 під вартою зможе забезпечити запобіганню можливості ухилення останнього від суду, незаконного виливу на потерпілого і свідків у кримінальному проваджені, а також зможуть забезпечити виконанню підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Прокурор у судовому засіданні підтримав подане клопотання та просив задовольнити, оскільки ризики, які існували під час досудового розслідування, підготовчого судового розгляду та судового розгляду в цілому не зменшились та не втратили своєї чинності, під час судового розгляду ще не допитувались свідки кримінального провадження, а тому необхідно продовжити відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою останньому, оскільки зазначені прокурором ризики у клопотанні є необґрунтовані та не доведенні. Зазначив, що обвинувачений довго тримається під вартою, однак інші обвинуваченні у даному кримінальному провадженні знаходяться під більш м`якими запобіжними заходами, у зв`язку з чим просив змінити ОСОБА_4 запобіжний захід, а саме на домашній арешт. Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника. Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку прокурора, захисника та обвинуваченого, суддя приходить до наступного. Так, згідно п. 1 абз. 6 Закону України «Про внесення зміни до пункту 20-5 розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України щодо особливостей судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів у кримінальному провадженні та розгляду окремих питань під час судового провадження на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19) № 558-ІХ від 13 квітня 2020року (далі- ЗУ «Про внесення зміни до пункту 20-5 розділу ХІ «Перехідні положення») встановлено у разі неможливості, у визначений КПК строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьої статті 35 КПК України, або розглянути головуючим, а за його відсутності іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому законом. У зв`язку з тим, що суддя ОСОБА_6 наразі перебуває на лікарняному, суд приходить до висновку про можливість розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 суддею Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 . Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_6 від 16.03.2023 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 14.05.2023 року (включно). Згідно з ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.

Так, відповідно до ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ст. 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (ст. 177 КПК України).

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе. У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 185 КК України. Під обґрунтованою підозрою на стадії судового розгляду суд розуміє існування фактів та інформації, які здатні переконати неупередженого спостерігача в тому, що певна особа (група осіб) могла вчинити злочин, у такому випадку наявні докази об`єктивно пов`язують цю особу (групу осіб) із певним злочином. При цьому, критерій обґрунтованості підозри зовсім не вимагає того, щоб ці докази були достатніми для того, щоб визнати особу винуватою та забезпечити її засудження, але мають бути достатніми (вагомими) для того, щоб виправдати подальше існування заходів забезпечення судового розгляду. Такий стандарт доказування є найнижчим і не передбачає наявності достовірного знання про вчинення особою злочину. Слід зазначити, що розумність тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку в залежності від особливостей конкретної справи та причин, про які йдеться у рішеннях національних судів. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_4 , відповідно до ст. 178 КПК України суд враховує, крім іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі доведеності його вини в інкримінованому злочині, його вік та стан здоров`я, майновий стан обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, що стосується питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то при вирішенні даного питання суд враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних інтересів та потребує від суду більшої суворості в оцінці порушених цінностей суспільства.

Питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, відповідно до п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини «Харченко проти України» (Заява № 40107/02) від 10 лютого 2011 року, набуло статус остаточного 10 травня 2011 року, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (серед інших джерел, рішення у справі «Лабіта проти Італії» (980_009) (Labita v. Itali), [GC], № 26772/95, п. 153, ЕСНR 2000-IV.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», заява № 34578/97, п. 93).

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Як вбачається з даних обвинувального акту ОСОБА_4 , до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст. 185 КК України, за вчинення одного з яких передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від семи до десяти років.

Враховуючи ступінь тяжкості вищезазначених злочинів, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст. 185 КК України, які відносяться до тяжких злочинів, суворість, передбаченого законом покарання, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , конкретні обставини кримінального правопорушення, в результаті вчинення якого настала смерть особи, суд приходить до висновку, що наявність ризиків, передбачених положеннями ст.177 КПК України, продовжує існувати, а тому з метою запобігти спробам обвинуваченого ОСОБА_4 ухилитись від суду, перешкодити встановленню істини по справі шляхом впливу на свідків, інших обвинувачених, продовжити злочинну діяльність, а також з метою забезпечення виконання процесуальних рішень, вважає за доцільне збереження обраного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченому ОСОБА_4 .

А тому, виходячи з наведеного, суд вважає, що продовження строку тримання під вартою є виправданим, оскільки цього вимагають інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Стороною захисту не надано суду доказів, що свідчили б про зменшення чи невілювання існуючих у провадженні ризиків. Також не наведено обґрунтованих доводів щодо наявності інших обставин, які тягнуть за собою зміну застосованого запобіжного заходу. Отже, суд приходить до висновку, що на день розгляду клопотання обставини, які є підставою для застосування запобіжного заходу, не спростовані, не змінились та продовжують існувати, з огляду на що, застосований запобіжний захід є пропорційним легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів, а відтак не приймає доводи сторони захисту. У зв`язку з викладеним, суд вважає, що відсутні обґрунтовані підстави для задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 , оскільки в силу принципу змагальності сторін кримінального провадження стороною захисту не спростовано тверджень сторони обвинувачення, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти існуючим в провадженні ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. У зв`язку з наведеним, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 у межах 60 днів, оскільки судове провадження, з урахуванням визначеного судом обсягу дослідження доказів у даному кримінальному провадженні, неможливо завершити до закінчення строку тримання під вартою останнього. Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 194, 369 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах 60 днів, тобто до 07 липня 2023 року включно.

Суд, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини. Ухвала судді щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено 15 травня 2023 року о 09 годині 30 хвилин.

Суддя ОСОБА_1