Справа № 344/8480/21
Провадження № 1-кп/344/304/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2023 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі с/з: ОСОБА_2 ,

за участі прокурора: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисників: ОСОБА_5 та ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

обвинуваченої: ОСОБА_8

потерпілого: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що народився у місті Одеса, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, з середньо - спеціальною освітою, непрацюючого, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 345 КК України,-

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, що народилась у селі Червона Мотовилівка, Фастівського району, Київської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , одруженої, з середньо - спеціальною освітою, непрацюючої, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_8 вчинили таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за попередньою змовою групою осіб.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

Так, в період з 22 години 12.03.2021 року по 10 годину 13.03.2021 року на АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих спонукань, за попередньою змовою групою осіб, користуючись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, шляхом демонтування таємно викрали з автомобіля марки «Porsche Panamera» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить потерпілому ОСОБА_10 , дві передні фари головного світла, вартість яких, згідно висновку експерта № СЕ-19/109-21/2945-АВ від 24.03.2021, становить 73 574 гривні.

Після вчинення крадіжки, ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_8 покинули місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд, чим завдали потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 73 574 гривні.

Окрім цього в період з 21 години 13.03.2021 року по 04 годину 14.03.2021 року, в дворі житлового будинку АДРЕСА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи умисно та повторно, з корисливих спонукань, за попередньою змовою групою осіб, користуючись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, шляхом демонтування, таємно викрали із автомобіля марки «Audi Q7», чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , який на праві приватної власності належить ПП «Бліцтар» дві передні фари головного світла, вартість яких, згідно висновку експерта № СЕ-19/109-21/3023-АВ від 06.04.2021, становить 32 027 гривень, лівий та правий покажчики поворотів, вартість яких, згідно висновку експерта № СЕ-19/109-21/3023-АВ від 06.04.2021, становить 11 000 гривень, дві передні решітки покажчиків поворотів, вартість яких, згідно висновку експерта № СЕ-19/109-21/3023-АВ від 06.04.2021, становить 585 гривень.

Після вчинення крадіжки ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_8 покинули місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд, чим завдали ПП «Бліцтар» матеріальну шкоду на загальну суму 43 612 гривень.

Таким чином, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185 КК України.

Крім цього, відповідно до обвинувального акту, 14.03.2021 року до Івано-Франківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області із письмовою заявою звернувся ОСОБА_11 про те, що в період з 21 години 30 хвилин 13 березня 2021 року по 04 годину 14 березня 2021 року, невідома особа, шляхом вільного доступу, таємно викрала ліву та праву фари головного світла, лівий та правий покажчик повороту з решітками з автомобіля марки «Audi Q7», реєстраційний номер НОМЕР_4 , який на праві приватної власності перебуває у ПП «Бліцтар» та який знаходився у дворі житлового будинку АДРЕСА_4 .

Вказане повідомлення зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі "Інформаційний портал Національної поліції України" (журналі єдиного обліку) Івано-Франківського РУП ГУНП за № 8765 від 14.03.2021 року та в подальшому по вказаному факту було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Реагуючи на вказане повідомлення, було орієнтовано особовий склад відділу кримінальної поліції Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області, УКР ГУНП в Івано-Франківській області та екіпажі Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області.

В ході проведення слідчих (розшукових) дій встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення можуть бути причетні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які користуються автомобілем марки «Hyundai Grandeur», реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Так, 14 березня 2021 року, близько 07 години, екіпажем «ЯСЕНЬ 151» Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області було виявлено автомобіль марки «Hyundai Grandeur», реєстраційний номер НОМЕР_5 , який знаходився в орієнтуванні та який рухався по вулиці Пасічна у місті Івано-Франківськ.

Виконуючи поліцейські заходи, щодо виявлення та припинення кримінального правопорушення, в силу положень п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону, працівники УПП в Івано-Франківській області інспектор взводу № 2 роти № 1 ОСОБА_12 та заступник командира роти ОСОБА_13 подали законну вимогу водію вищевказаного автомобіля зупинитися, однак водій на законні вимоги поліцейських жодним чином не відреагував та продовжив рух в напрямку м.Галич.

Поліцейські Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області інспектор взводу № 2 роти № 1 ОСОБА_12 та заступник командира роти ОСОБА_13 на службовому автомобілі марки марки «Toyota prius» направилися вслід за автомобілем марки «Hyundai Grandeur», із ввімкненими проблисковими маячками, при цьому подаючи неодноразові звукові сигнали водію автомобіля про зупинку транспортного засобу.

Вслід за вказаними працівниками УПП в Івано-Франківській області, направився також службовий автомобіль марки «Volkswagen Bora», в якому перебували працівники правоохоронного органу при виконанні своїх службових обов`язків, а саме оперуповноважені відділу кримінальної поліції Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_14 , ОСОБА_9 та оперуповноважені УКР ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Вищевказані особи, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» від 23.12.1993 року, є працівниками правоохоронних органів.

Перебуваючи біля села Вікторів Галицької ОТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області, працівниками УПП в Івано-Франківській області інспектором взводу № 2 роти № 1 ОСОБА_12 та заступником командира роти ОСОБА_13 був зупинений автомобіль марки «Hyundai Grandeur», під керуванням ОСОБА_7 .

Після зупинки транспортного засобу марки «Hyundai Grandeur», службовий автомобіль марки Volkswagen Bora, який рухався позаду службового автомобіля УПП в Івано-Франківській області, також зупинився біля передньої лівої частини автомобіля марки «Hyundai Grandeur», за кермом якого перебував ОСОБА_7 , тим самим намагаючись унеможливити його подальший рух.

При цьому, працівник поліції оперуповноважений Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_9 підбіг до водійських дверей, вікно якого було відчиненим, та почав голосно вигукувати: «Поліція, зупиніть автомобіль», намагаючись відчинити передні водійські дверцята, однак водій автомобіля марки «Hyundai Grandeur» ОСОБА_7 , не виконав законні вимоги поліцейських.

Надалі, в цей же час та місці, нехтуючи законною вимогою поліцейського у ОСОБА_7 , виник неправомірний умисел, спрямований на заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень, з метою уникнення відповідальності за вчиненні правопорушення та перешкоджання нормальній діяльності правоохоронних органів.

Реалізовуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_7 усвідомлюючи, що працівник поліції знаходиться в безпосередній близькості до його автомобіля марки «Hyundai Grandeur», реєстраційний номер НОМЕР_5 та намагається відчинити передні водійські дверцята, схопивши правою рукою ручку зазначених дверцят, не реагуючи на вимоги поліцейського про зупинку, розпочав рух та збільшуючи швидкість автомобіля, намагався скритись з місця події в напрямку місті Галич.

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_7 та збільшення швидкості автомобіля, який є об`єктом підвищеної небезпеки, працівник правоохоронного органу ОСОБА_9 втратив рівновагу та впав на землю, в результаті чого йому було заподіяно тілесні ушкодження, а саме садно у ділянці правої кисті, синці в ділянках правого передпліччя, правого стегна, правої гомілки, які відповідно до висновку експерта № 143 від 12.05.2021, відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Надалі ОСОБА_7 на автомобілі з місця події втік та був затриманий у місті Рогатин після вчинення дорожньої транспортної пригоди, яку останній допустив, внаслідок зіткнення транспортного засобу із елементом дорожньої інфраструктури.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковано, як злочин, передбачений ч. 2 ст. 345 КК України - умисне заподіяння працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Потерпілий ОСОБА_10 та представник потерпілого ПП «Бліцтар» будучи належним чином повідомленими про місце, час та дату судового розгляду у судове засіданні не з`явилися, однак подали заяви про проведення судового розгляду без їх участі, зазначивши в них, що шкода завдана кримінальним правопорушення відшкодована їм обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у повному обсязі.

Сторони кримінального провадження не заперечували щодо розгляду даного кримінального провадження без участі представника потерпілого ПП «Бліцтар» та потерпілого ОСОБА_10 . За таких обставин, суд враховуючи думку учасників кримінального провадження та принцип передбачений ст.28 КПК України, щодо розумності строків, вважає за можливе провести розгляд даного кримінального провадження без участі зазначених потерпілих.

Щодо обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 , визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та надав суду показання, що дійсно за обставин зазначених в обвинувальному акті таємно, повторно та за попередньою змовою групою осіб разом з обвинуваченою ОСОБА_8 викрали з автомобілів потерпілих чотири передні фари головного світла, лівий та правий покажчики поворотів, дві передні решітки покажчиків поворотів. Також обвинувачений ОСОБА_7 , зазначив, що шкода завдана потерпілим кримінальним правопорушенням відшкодована.

Він розуміє, що вчинив неправильно, йому дуже прикро за свою поведінку та вчинок. З матеріалами досудового розслідування ознайомлений, їх не оспорює, у вчиненому щиро кається, просить не досліджувати усі докази, що стосуються його обвинувачення за ч.2 ст.185 КК України, а обмежитися його допитом.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 також визнала себе винуватою за ч.2 ст.185 КК України, та надала суду показання, що дійсно за обставин зазначених в обвинувальному акті таємно, повторно та за попередньою змовою групою осіб разом з обвинуваченим ОСОБА_7 , викрали з автомобілів потерпілих передні фари головного світла, покажчики поворотів, дві передні решітки покажчиків поворотів. Також обвинувачена ОСОБА_8 зазначила про повне відшкодування завданих потерпілим кримінальним правопорушенням збитків, що потерпілий підтвердив своєю власноручно написаною розпискою.

Вона розуміє, що вчинила неправильно, їй дуже прикро за свою поведінку та вчинок. З матеріалами досудового розслідування ознайомлена, їх не оспорює, у вчиненому щиро кається, просить не досліджувати усі докази, що стосуються її обвинувачення за ч.2 ст.185 КК України, а обмежитися її допитом.

Вислухавши думки учасників процесу суд приходить до висновку, що клопотання прокурора, обвинувачених та їх захисника про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються підлягає до задоволення, оскільки показання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не викликають сумнівів у правильності розуміння ними змісту та обставин вчинення кримінального правопорушення, їх добровільності та істинності їх позицій.

За таких обставин, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються. У суду відсутні сумніви у добровільності позицій обвинувачених. Обвинуваченим роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Відтак суд вважає, що вина обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження та кваліфікує їх дії за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно та за попередньою змовою групою осіб.

Щодо обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.345 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення не визнав. Будучи допитаним в судовому засіданні зазначив, що 14.03.2021 року він разом з ОСОБА_8 рухався за кермом автомобіля марки «Hyundai Grandeur» з Івано-Франківська в напрямку м.Львів та побачивши ззаді автомобіль патрульної поліції з увімкненими проблисковими маячками зайняв крайне праве положення на дорозі та зупинився. З метою спілкування з працівниками поліції відкрив переднє бокове вікно автомобіля зі сторони водія. Однак працівники поліції не виходили зі свого службового автомобіля та не подавали йому жодних звукових сигналів чи повідомлень. Приблизно через хвилину перед його автомобілем зупинився автомобіль марки «Volkswagen Bora» з якого вибігли невідомі йому особи та почали бігти до його автомобіля. Перелякавший за своє та ОСОБА_8 життя і здоров`я розпочав рух на своєму автомобілі. Вже під час руху автомобіля потерпілий ОСОБА_9 спробував зупинити автомобіль під його керуванням зловившись за ручку дверей зі сторони водія, однак втратив рівновагу та впав. ОСОБА_7 зазначив, що в момент коли відбувались ці події він не знав та не міг знати, що в автомобілі марки «Volkswagen Bora» знаходились представники поліції, оскільки ті були одягнені в цивільний одяг, а їх транспортний засіб був без розпізнавальних знаків. Жодного наміру втікати від працівників поліції та в такий спосіб наражати на небезпеку себе та інших людей він не мав, про що свідчить добровільне виконання ним вимог представників патрульної поліції про зупинку. Вважає, що в отриманих поліцейським тілесних ушкодженнях винуваті самі поліцейські які діяли незлагоджено та необдуманно.

В судовому засіданні з приводу обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.345 КК України обвинувачена ОСОБА_8 надала показання які за своїм змістом аналогічні з показаннями ОСОБА_7 . Вказала, що вони не розуміли та не могли розуміти, що до них в автомобіль намагаються вдертись працівники поліції оскільки ті були без жодних розпізнавальних знаків. Вважає, що потерпілий обравши невірний спосіб для зупинки автомобіля сам винуватий в отриманих тілесних ушкодженнях.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 вказав, що працює оперуповноваженим Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області. Того дня він разом з іншими поліцейськими на автомобілі марки Volkswagen Bora наздогнали автомобіль марки «Hyundai Grandeur», щоб перевірити його водія на причетність до вчинення злочину. На момент їхнього приїзду автомобіль марки «Hyundai Grandeur» вже стояв на узбіччі, а ззаді нього стояв службовий автомобіль патрульної поліції. Заблокувавши своїм автомобіль проїзд автомобілю Hyundai вони направились в сторону вказаного автомобіля, щоб затримати водія, при цьому голосно кричали «поліція» та діяли досить оперативно розуміючи, що водій може чинити опір. Коли він наблизився до автомобіля під керування обвинуваченого та спробував відкрити водійські двері автомобіля за ручку, автомобіль рушив з місця, а потерпілий втратив рівновагу та впав. Також потерпілий вказав, що отримав травми як за наслідком падіння так і за наслідком контакту з автомобілем під керуванням обвинуваченого.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 повідомив, що є працівником поліції. 14.03.2021 року він на службовому автомобілі без розпізнавальних знаків разом з потерпілим ОСОБА_9 та ще двома працівниками поліції їхали за автомобілем «Хюндай» який був в орієнтуванню. Перед ними на службовому автомобілі їхали працівники патрульної поліції які шляхом увімкнення проблискових маячків синього та червонного кольору намагались зупинити автомобіль «Хюндай». Після зупинки автомобіля «Хюндай» автомобіль патрульної поліції зупинився ззаді нього. Свідок прийняв рішення зупинити свій автомобіль спереді автомобіля «Хюндай» та в такий спосіб унеможливити його подальший рух. Першим з його автомобіля вийшов потерпілий ОСОБА_9 і одразу підбіг до передніх зі сторони водія дверей автомобіля, вигукуючи при цьому «Стій поліція». Він та інші працівники поліції, побігли за потерпілим ОСОБА_9 до автомобіля «Хюндай», який в цей час розпочав рух. Свідок вказав, що бачив як потерпілий ОСОБА_9 впав знаходячись біля водійських дверей автомобіля «Хюндай» який вже рухався. Також свідок вказав, що автомобіль «Хюндай» обїхав їхній автомобіль «Volkswagen Bora» з правої сторони. Після зазначених подій потерпілий ОСОБА_9 повідомив йому, що в нього болить рука.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 вказав, що він є працівником поліції і 14.03.2021 року разом з іншим працівником поліції ОСОБА_18 на службовому автомобілі ВАЗ 2109 без розпізнавальних знаків їхали ззаді автомобіля «Бора» та службового автомобіля патрульної поліції які в свою чергу переслідували автомобіль «Хюндай», що знаходився в орієнтуванню. Бачив як після зупинки автомобіля «Хюндай» ззаді нього зупинився службовий автомобіль патрульної поліції, а спереді автомобіль «Бора». В цей час з автомобіля «бора» вийшов та підбіг до водійських дверей автомобіля«Хюндай» потерпілий ОСОБА_9 . Зразу після цього автомобіль «Хюндай» різко рушив з місця, а потерпілий ОСОБА_9 рухаючись по інерції за автомобілем впав, і автомобіль протягнув його декілька метрів. Також свідок повідомив, що всі працівники поліції при наближення до автомобіля «Хюндай» голосно кричали «стояти поліція» однак автомобіль продовжив рух об`їхавши автомобіль «Volkswagen Bora» з правої сторони. Свідок підтвердив, що всі працівники поліції, які підбігали до автомобіля «Хюндай» були одягнені в цивільний одяг.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 повідомив, що він також є працівником поліції і 14.03.2021 року разом з іншим працівником поліції ОСОБА_17 знаходився в службовому автомобілі ВАЗ 2109 та надав суду показання аналогічні з показаннями свідка ОСОБА_18 . Також вказав, що бачив як автомобіль марки «Хюндай» рухаючись вперед протягнув за собою потерпілого ОСОБА_9 про те не бачив з якої сторони вказаний автомобіль об`їхав автомобіль «Volkswagen Bora», що стояв спереді.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 вказав, що є працівником патрульної поліції, 14.03.2021 року під час здійснення патрулювання на службовому автомобілі з двома напарниками, їм поступило орієнтування на автомобіль марки «Хюндай». Вказаний автомобіль був помічений при виїзді з району «Пасічна» в сторону м.Галич, і свідок разом з своїми напарниками на службовому автомобілі розпочали його переслідувати та за допомогою ввімкнених проблискових маячків та подачі звукових сигналів водію автомобіля про необхідність зупинки транспортного засобу, зупинили автомобіль марки «Хюндай», а самі зупинились позаду. Приблизно через 30 секунд під`їхав автомобіль марки «Volkswagen Bora» з якого вийшов та підбіг до водійської дверки автомобіля марки «Хюндай» працівник поліції, що був одягнений в цивільний одяг. Після цього автомобіль марки «Хюндай» різко рушив з місця, протягнувши при цьому працівника поліції, який зачепився за дверку, на відстань близько 3 метри, об`їхав з правої сторони автомобіль марки «Volkswagen Bora», що стояв попереду та поїхав в сторону м.Рогатин. Свідок повідомив, що автомобіль марки «Volkswagen Bora» не був обладнаний як службовий автомобіль поліції, про те йому було відомо, що на вказаному автомобілі їздять працівники поліції.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 вказав, що є працівником патрульної поліції та дав показання, що за своїм змістом аналогічні з показаннями свідка ОСОБА_19 . Додатково зазначив, що після зупинки автомобіля в якому свідок їхав, саме він вийшов з автомобіля, щоб підійти до автомобіля обвинуваченого, однак не встиг цього зробити оскільки підїхали оперативні працівники на автомобілі «Volkswagen Bora», а події розвивались дуже швидко.

В процесі судового розгляду стороною обвинувачення - прокурором, для з`ясування і перевірки обставин пред`явленого ОСОБА_7 за ч.2 ст.345 КК України обвинувачення, надані для дослідження наступні письмові докази:

Оптичний диск з відеозаписом та протокол огляду відеозапису від 14.03.2021 року, згідно якого слідчий провів огляд оптичного DVD-R диску із відеозаписом у кольоровому зображенні без звуку, з якого сформовані фотознімки.

Догоспітальний клінічний протокол № 480 КНП виданий «МКЛ №1 ІФМР» на хворого ОСОБА_9 , 1995 року народження, якому встановлено діагноз «Забій правого передпліччя. Забій правого стегна та правої гомілки» (а.п. 124, том 2).

Опис рентгенограми від 14.03.2021 року з долученими до нього фотознімками. У вказаному описі зазначено, що в ОСОБА_9 травма: «Права (слово не розбірливе) пром. зап`ясного та правий колінний суглоб « (а.п. 125-129, том 2).

Висновок експерта № 143 від 12.05.2021 року, у якому зазначено про виявлені у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, а саме садно у ділянці правої кисті, синці в ділянці правого передпліччя, правого стегна, правої гомілки, які утворилися від дії тупих твердих предметів, могли утворитися як при нанесенні ударів тупими предметами у вказані вище ділянки тіла, так і при ударах цими ділянками тіла до тупих твердих предметів та відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.п. 131, том 2).

Суд повно і всебічно розглянувши кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.345 КК України, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, у тому числі перевіривши і оцінивши усі доводи учасників судового провадження, приходить до наступного висновку.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК, що передбачають:

«Частина 2. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Частина 4. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Так, відповідальність за ч.2 ст.345 КК України, настає, зокрема, за умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України характеризується виною у формі прямого умислу.

При цьому, інтелектуальна ознака прямого умислу полягає у тому, що суб`єкт усвідомлює фактичну сторону своїх дій, зокрема те, що він своєю протиправною поведінкою заподіює тілесні ушкодження працівнику правоохоронного органу, у зв`язку із виконанням останнім службових обов`язків, а вольова ознака передбачає наявність бажання на їх заподіяння та настання відповідних суспільно-небезпечних наслідків.

Між тим, як було встановлено з показань самого потерпілого, свідків, обвинувачених, письмових доказів потерпілий приїхав на місце події на атомобілі без розпізнавальних знаків та в цивільному одязі та отримав тілесні ушкодження не від прямих дій обвинуваченого, а внаслідок падіння та контакту з боковою частиною автомобіля який в той час вже рухався, при чому причиною падіння були не так дії обвинуваченого, як не втримання рівноваги потерпілим внаслідок своїх власних дій, а саме спроби відкрити двері автомобіля в якому перебував обвинувачений та який в цей момент вже рухався.

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису чітко встановлено, що на момент приїзду потерпілого на автомобілі марки «Volkswagen Bora», обвинувачений знаходився в своєму автомобілі, що стояв на узбіччі. На момент коли потерпілий виходив з свого автомобіля, автомобіль обвинуваченого рушив з місця і при цьому об`їхав автомобіль «Volkswagen Bora» з правої сторони не зачіпивши його. На відеозаписі чітко видно, що потерпілий схопився за водійську дверку автомобіля під керуванням обвинуваченого коли той вже рухався не втримав рівновагу та впав при цьому зачепившись і за дверку автомобіля «Volkswagen Bora».

Отже, проаналізувавши показання обвинуваченого, потерпілого, свідків та зазначені письмові докази, суд приходить до висновку про те, що їх не можна покласти в основу обвинувачення, оскільки вони як самі по собі, так і в сукупності, прямо чи не прямо не підтверджують, що в діях ОСОБА_7 є ознаки кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, а саме наявна суб`єктивна сторона кримінального правопорушення у формі прямого умислу.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що прокурором, на підтвердження наявності події кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.345 КК України не надано жодного належного письмового доказу того, що потерпілий є працівником правоохоронного органу і тілесні ушкодження отримані ним саме у зв`язку з виконанням службових обов`язків.

Підстави для застосування судом вимог ч. 3 ст. 337 КПК України відсутні.

В ході судових дебатів потреби в поданні нових доказів не виникло, а тому положення ч.5 ст.364 КПК України судом не застосовувались.

Згідно з положеннями п.3 ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, зокрема, у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

За правилами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Таким чином, суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч.1 ст.337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а сам, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, безпосередньо дослідивши, надані докази стороною обвинувачення та стороною захисту, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, приходить до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки сторона обвинувачення не довела, що в діях останнього є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України є нетяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який критично ставиться до вчиненого; є особою молодого віку, одружений,з середньою освітою, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, на обліку в лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Обставиною, яка відповідно до ч.1 ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 є щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин які відповідно до ч.1 ст.67 КК України обтяжуть покарання ОСОБА_7 в ході судового розгляду судом не встановлено.

Також, з досудової доповіді про обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається середня ймовірність вчинення ним повторного кримінального правопорушення та середній рівень його небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, а виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, в тому числі окремих осіб.

Отже, враховуючи вищенаведене, а також думку прокурора який просив призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі строком на два роки та думку обвинуваченого який просив призначити йому найбільш м`яке з можливих покарань та думку захисника який просив призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі та із застосування ст.75 КК Уукраїни суд вважає, що ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді арешту у межах санкції ч.2 ст.185 КК України. Саме таке покарання буде відповідати не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України є нетяжким злочином; її другорядну роль у вчиненні злочину, дані про особу обвинуваченої, яка критично ставиться до вчиненого; є особою молодого віку, одружена, з середньою освітою, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, на обліку в лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, раніше не судима.

Обставиною, яка відповідно до ч.1 ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_8 є щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин які відповідно до ч.1 ст.67 КК України обтяжуть покарання ОСОБА_8 в ході судового розгляду судом не встановлено.

Також, з досудової доповіді про обвинувачену ОСОБА_8 вбачається середня ймовірність вчинення нею повторного кримінального правопорушення та середній рівень її небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, а виправлення ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, в тому числі окремих осіб.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського судуз прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Отже, враховуючи вищенаведене, думку прокурора який просив призначити обвинуваченій ОСОБА_8 покарання у виді арешту строком на три місяці, думку обвинуваченої, яка просила призначити їй найбільш м`яке з можливих покарань, думку захисника, який просив призначити обвинуваченій покарання у виді обмеження волі та із застосування ст.75 КК Уукраїни, також дані про особу обвинуваченої, яка є особою молодого віку та критично ставиться до вчиненого, має міцні соціальні зв`язки та є одруженою, наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, суд приходить до висновку, що вказані обставини, які пом`якшують покарання в своїй сукупності, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому суд виходячи з принципу індивідуалізації покарання вважає, що ОСОБА_8 на підставі ч.1 ст.69 КК України слід призначити більш м`який вид основного покарання, не зазначений у санкції ч.4 ст.185 КК України, зокрема громадські роботи.

Вирішуючи долю заявленого у кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_10 цивільного позову про стягнення з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 матеріальної шкоди, що завдана кримінальним правопорушенням, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.127 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення. Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. У разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

У матеріалах справи міститься заява потерпілого ОСОБА_10 , у якій зазначено, що будь яких претензій матеріального та морального характеру до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у нього не має у зв`язку з добровільним відшкодуванням останніми завданих йому кримінальним правопорушенням збитків. За вказаних обставин, суд вважає за можливе наявний у матеріалах даного кримінального провадження цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 залишити без розгляду.

Запобіжні заходи щодо обвинувачених у даному кримінальному провадженні не обрані, підстави для їх обрання відсутні.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз, загальний розмір яких складає 11 278 (одинадцять тисяч двісті сімдесят вісім) гривень, 05 копійок, відповідно до ч.2 ст.124 КПК України покласти пропорційно на обвинувачених.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Питання щодо скасування арешту майна вирішити згідно ч.4 ст. 174 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 381, 382, 394, 615 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати невинуватим та виправдати у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.345 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад вказаного кримінального правопорушення.

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці.

ОСОБА_8 визнати винуватою у вчиненні, кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України призначити їй покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його фактичного затримання для виконання вироку.

Відповідно до ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення з 14.03.2021 року до 03.06.2021 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день арешту.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 - залишити без розгляду.

Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_7 в користь держави 5639 (п`ять тисяч шістсот тридцять дев`ять) гривні 03 копійки за проведення судових експертиз.

Стягнути із обвинуваченої ОСОБА_8 в користь держави 5639 (п`ять тисяч шістсот тридцять дев`ять) гривні 03 копійки за проведення судових експертиз.

Речові докази по справі після набрання вироком законної сили:

спецпакт № 5330924 із вмістом двох слідів пальців рук (постанова слідчого від 28 березня 2021 року) залишити при матеріалах кримінального провадження сторони обвинувачення;

спецпакет №5278020 із вмістом полімерного уламку, паперову коробку всередині із двома блок фарами та двома покажчиками поворотів (постанова слідчого від 10 квітня 2021 року); полімерний пакет прозорого кольору із двома накладками на бампер (постанова слідчого від 10 квітня 2021 року) - повернути потерпілому ПП «Бліцтар»

дві автомобільні фари (постанова слідчого від 02 квітня 2021 року) - вважати повернутими потерпілому ОСОБА_10

транспортний засіб марки «HYUNDAI GRANDEUR», державний номерний знак НОМЕР_5 повернути власнику або законному володільцю.

Після набрання вироком законної сили арешт накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 15.03.2021 року на автомобіль марки «HYUNDAI GRANDEUR», реєстраційний номер НОМЕР_5 - скасувати.

Копію вироку вручити обвинуваченим та прокурору в день його проголошення, інші учасники судового провадження мають право отримати його копію в суді.

Вирок може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий-суддя ОСОБА_1