Провадження №11-кп/801/837/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

в режимі відеоконференції засудженого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою з доповненнями адвоката ОСОБА_7 , в інтересах засудженого ОСОБА_8 , на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04.07.2023, якою відмовлено задоволенні клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_8 про звільнення його від покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Так, до суду першої інстанції надійшло клопотання засудженого ОСОБА_8 про звільнення його від покарання у вигляді довічного позбавлення волі враховуючи положення ч. 1 ст. 25 КК України в редакції 1960 року, оскільки на день подачі клопотання ОСОБА_8 відбув більше 25 років ув`язнення.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.07.2023 відмовлено задоволенні заяви засудженого про його звільнення від покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що без вирішення питання про попередню заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років неможливе застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого, який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, а тому клопотання задоволенню не підлягає.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

На погодившись із рішенням суду першої інстанції адвокат подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04.07.2023 та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_8 про звільнення його від покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Адвокат зазначає, що внаслідок того, що засуджені особи в розумінні ст. 154 КВК України не є суб`єктами подання таких заяв, можна казати про порушення ст. 6 Конвенції, оскільки кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом та ст. 17 Конвенції, оскільки надання права на звернення із такими заявами лише органу, в якому засуджений відбуває покарання, є монопольним становищем, завдяки якому можливі прояви зловживання даним правом.

Враховуючи, що законодавець ставить у нерівне становище засуджених осіб, які до набрання чинності внесених законодавцем змін вже відбули покарання вигляді позбавлення волі більше ніж 15 років, оскільки відбуте покарання більше 15 років не враховується при заміні довічного покарання на строк, що є порушенням ст. 13 та 14 Конвенції, оскільки даний спосіб захисту є не ефективним та є дискримінаційним для тих осіб, які до прийняття цього закону вже відбули покарання понад 15 років позбавлення волі.

ОСОБА_8 же на даний час відбув понад 25 років призначеного покарання, позбавлення його права на пом`якшення покарання чи умовно-дострокове звільнення є порушенням його прав, що має бути враховано судом при прийнятті рішення.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши доповідача, думку адвоката ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу адвоката з доповненнями з викладених у ній підстав, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги адвоката з доповненнями, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга з доповненнями не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви Суду.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Висновки суду про відмову у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є обґрунтованими.

З матеріалів судової справи вбачається, що ОСОБА_8 засуджений вироком Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 27.01.1999 за ч. 2 ст. 206 КК України (в ред. 1960 року) до покарання у виді 2 років шести місяців позбавлення волі. Крім того, вироком Дніпропетровського обласного суду від 23.11.1999 ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 142, ч. 2 ст. 143, ч. 3 ст. 143, ч. 3 ст. 193, п.п. «а, г, і» ст. 93, ст. 42, ст. 43 КК України (в ред. 1960 року) до покарання у виді смертної кари розстріл з конфіскацією всього його майна. Ухвалою Верховного суду України від 25.05.2000 вирок Дніпропетровського обласного суду від 23.11.1999 відносно ОСОБА_8 , змінено. Призначено йому покарання за п.п. «а, і, г» ст. 93 КК України (в ред. 1960 року) у вигляді смертної кари-розстрілу з конфіскацією всього його майна, замінено на довічне позбавлення волі з конфіскацією всього його майна. На підставі ст. 42 КК України (в ред. 1960 року), за сукупністю злочинів, передбачених ст.ст. 142 ч. 2, 143 ч. 3, 142 ч. 3, 193 ч. 3, 93 п.п. «а,і,г» КК України (в ред. 1960 року) визначено ОСОБА_8 довічне позбавлення волі з конфіскацією всього його майна. У відповідності зі ст. 43 КК України (в ред. 1960 року) остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього його майна і з відбування покарання в тюрмі. Врешті вирок щодо ОСОБА_8 залишено без змін.

До набрання зазначеним вище вироком законної сили в рамках кримінальної справи, за результатами розгляду якої 23.11.1999 року Дніпропетровським обласним судом було винесено вирок, у період з 17.03.1999 року по 25.05.2000 року ОСОБА_8 утримувався під вартою в місцях попереднього ув`язнення, відповідно строк відбування покарання обраховується йому з 17.03.1999 року.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.01.2018 засудженому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зараховано в строк покарання, призначеного вироком Дніпропетровського обласного суду від 23.11.1999, строк попереднього ув`язнення з 17.03.1999 року до 25.05.2000 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Виходячи із вищезазначених положень, можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання передбачене ст. 81 КК України може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України № 6-р(ІІ)/2021 від 16 вересня 2021 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

При цьому, зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 Кримінального кодексу України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

З наведених норм вбачається, що на даний час засуджені, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, мають право на заміну невідбутої частини покарання на покарання у виді позбавлення волі на певний строк незалежно від строку відбутого ним покарання та лише в подальшому на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

При чому заміна довічного покарання на строкове може бути застосована якщо засуджений став на шлях виправлення.

Як вбачається з матеріалів клопотання, засуджений ОСОБА_8 відбув більше 25 років призначеного судом покарання, а тому має право на розгляд щодо нього судом питання про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у порядку, визначеному ст. 82 КК України.

Проте, питання заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк щодо ОСОБА_8 не вирішувалося.

В справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Оthers v. the United Kingdom), рішення від 23.09.1998 (п. 54) ЄСПЛ наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права».

Крім того, згідно п. 97 рішення «Кафкаріс проти Кіпру» ЄСПЛ зазначив, що призначення покарання у виді довічного позбавлення волі дорослому злочинцю само по собі не заборонено і не протирічіть ст. 3 та будь-якій іншій статті ЄКПЛ з посиланням численні рішень у справах ЄСПЛ.

Згідно п. 98 зазначеного рішення, аналіз судової практики ЄСПЛ щодо можливості скорочення довічного позбавлення волі свідчить про те, що якщо національне законодавство передбачає можливість перегляду довічного позбавлення волі з метою його пом`якшення, скорочення, припинення чи умовно-дострокового звільнення засудженого, цього достатньо, щоб задовольнити вимогам ст. 3 ЄКПЛ.

Таким чином, судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідно до визначеного законодавством порядку без вирішення питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі, неможливе застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого, який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі.

Окрім цього, ст. 25 КК України в редакції 1960 року в редакції, чинній на час вчинення злочинів, за які засуджено ОСОБА_8 , дійсно передбачала можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`ятнадцяти років.

Разом з тим, поза увагою засудженого залишилися положення ст. 25-2 КК України в редакції 1960 року, норми якої передбачали можливість призначення судом покарання у виді довічного позбавлення волі за вчинення особливо тяжкого злочину.

Водночас, ОСОБА_8 засуджений до покарання у виді довічного позбавлення волі, тому факт відбуття ним більше 25 років у місцях позбавлення волі не є законною підставою для звільнення його з виправної установи на підставі відбуття строку покарання, призначеного відповідним вироком суду, оскільки він його не відбув.

На підставі викладеного, підстав для скасування ухвали суду за наведеними в апеляційній скарзі мотивами немає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу з доповненнями адвоката ОСОБА_7 , в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04.07.2023, якою відмовлено задоволенні клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_8 про звільнення його від покарання у вигляді довічного позбавлення волі залишити без зміни.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4