Справа № 638/2875/19
Провадження №1-кп/638/310/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

прокурорів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

потерпілого ОСОБА_15 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_16 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань суду кримінальне провадження №0001362 від 04.04.2018 року стосовно:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, зі слів має п`ятьох дітей, офіційно не працевлаштований, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, -

встановив:

ОСОБА_12 у невстановлений в ході судового розгляду час та місці, діючи у групі, за попередньою змовою з невстановленою в ході досудового розслідування та судового розгляду особою, переслідуючи мету наживи та незаконного збагачення за рахунок чужого майна шляхом обману під приводом нібито продажу металевих труб, вступив у злочинну змову з невстановленою досудовим слідством та судовим розглядом особою та розробив відповідний план скоєння злочину з розподілом злочинних ролей.

В кінці лютого 2018 року, діючи за наведеним планом, невстановлена в ході судового розгляду особа, зателефонувала на мобільний телефон ОСОБА_15 та, представившись працівником фірми, що торгує металевими виробами, запропонувала останньому придбати металеві труби, фактично не маючи наміру їх продавати.

Продовжуючи свої злочинні дії, 05 березня 2018 року, у невстановлений судовим розглядом час, невстановлена в ході досудового розслідування та судового розгляду особа з метою введення потерпілого ОСОБА_15 в оману, за допомогою мобільного зв`язку досягла згоди з потерпілим ОСОБА_15 щодо істотних умов купівлі вказаних металевих труб, розуміючи, що запропоновані металеві труби їй не належать, не повідомляючи про це потерпілого та фактично не збираючись їх йому продавати. Тобто діючи з прямим умислом на заволодіння шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_15 , запропонувала придбати вказані труби, що зберігаються за адресою: м.Миколаїв, вул. Продольна, за ціною, яка зацікавила останнього, а саме 222 065 гривень, при цьому повідомивши про необхідність безготівкового розрахунку.

Продовжуючи реалізовувати єдиний злочинний умисел, ОСОБА_12 , знаходячись в м. Харкові, діючи за попередньою змовою з невстановленою в ході досудового розслідування та судового розгляду особою, розуміючи протиправність своїх умисних дій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, знайшов оголошення про продаж мобільного телефону та зателефонувавши його продацю ОСОБА_17 , домовився про зустріч у ТЦ «Місто», розташованому за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 190-А.

05 березня 2018 року, у невстановлений в ході судового розгляду час, знаходячись за вказаною адресою у ТЦ «Місто», ОСОБА_12 взяв у ОСОБА_17 , якій не було відомо про його злочинні наміри, номер банківської картки № НОМЕР_1 з метою перерахування грошових коштів як сплату за запропонований нею мобільний телефон, після чого ОСОБА_12 повідомив наданий ОСОБА_17 номер банківської карти невстановленій в ході досудового розслідування та судового розгляду особі, яка в свою чергу надала його потерпілому ОСОБА_15 з метою перерахування на неї грошових коштів в оплату за нібито придбані металеві труби.

В той же день потерпілий ОСОБА_15 , будучи впевненим, що сплачує грошові кошти за придбання металевих труб, діючи внаслідок обману, перерахував на банківську картку № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_17 , грошові кошти, а саме: в 16:54 годині в розмірі 121 270 гривень пізніше в 19.30 годин - в розмірі 109 795 гривень. Всього ОСОБА_15 на банківську картку № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_17 було перераховано 231 065 гривень в оплату за нібито придбані металеві труби.

Перерахувавши вказану грошову суму, ОСОБА_15 прибув за адресою: м. Миколаїв, вул. Продольна, де знаходились металеві труби, проте працівники охорони повідомили йому, що про продаж даних металевих труб їм нічого невідомо і металеві труби йому не передали.

06 березня 2018 року зазначені грошові кошти були частково зняті з банківської картки № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_17 та отримані ОСОБА_12 , якими він розпорядився на власний розсуд.

Внаслідок наведених злочинних дій, потерпілому ОСОБА_15 заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 222065 грн., що є великим розміром.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, визнав частково, пояснивши, що приблизно у лютому 2018 року до нього звернулись люди ромської національності, один з яких на прізвище ОСОБА_18 (наразі вже помер) та попросили картку для переказу грошей, щоб він їх перевів у готівку та за це обіцяли дати 20 відсотків від суми. Попередньо йому повідомили, що сума буде приблизно 200 000 гривень та хотів підзаробити. Оскільки він мав великий кредит у Приватбанку, тому через сайт ОЛХ вирішив придбати телефон Айфон для своєї дружини й таким чином на картку продавця повинні були надійти гроші. Домовились з продавцем ОСОБА_20 щодо покупки телефону на 5000 гривень та зустрічі у клубі Місто, де остання працювала. Продавця телефону він попередив, що на картку сума грошей надійде у більшому розмірі, з яких дівчина візьме собі вартість телефону та додатково за знаття грошей з картки. Дівчина погодилась. За домовленістю він приїхав до клубу Місто та чекав на переказ грошей. Пересвідчився, що телефон у робочому стані, однак він не був сильно цікавий обвинуваченому, йому потрібні були гроші, які дівчина повинна була зняти з карти та йому віддати, оскільки хотів заробити свої 20 відсотків від них. При цьому обвинувачений суду пояснив, що він розумів, що ці гроші не чисті, що це якась афера. Коли дівчині надійшли гроші, вона злякалась, повідомила охороні, яка викликала поліцію. Обвинуваченого співробітники поліції відвезли до відділку біля клубу, в центрі, де протримали до ночі, погрожували, стверджували, що він займається наркотиками, повідомили, щоб був на зв`язку три дні до перевірки ситуації. Також зазначив, що гроші в руках не тримав та не бачив їх. ОСОБА_22 також не бачив та не спілкувався з нею після цих подій. У відділку поліції співробітники поліції йому сказали написати розписку, яку він написав під диктовку. Повідомили, що зателефонують, однак так і не набирали. Обвинуваченому відомо, що гроші з картки знімали співробітники поліції разом з ОСОБА_20 . Зазначив, що журналістам повідомлялись про ці події, хто викликав журналістів йому невідомо. Також пояснив, що після цих подій виїхав до міста Саратов до своєї бабусі, де займався будівництвом котеджів. Коли зателефонувала мати та повідомила, що його оголошують у розшук, повернувся до України. При цьому зазначив, що на досудовому розслідуванні про людей які просили його зняти готівку, не повідомляв, оскільки останні постійно питали його про гроші. В подальшому ці гроші йому пробачили, оскільки знали про слідство відносно нього. Цивільний позов потерпілого не визнав повністю, оскільки гроші ним так отримані і не були. Також сторона захисту вважає завищеним та необґрунтованим розмір заявлених потерпілим витрат на правничу допомогу.

Допитаний в ході судового розгляду потерпілий ОСОБА_15 повідомив, що починаючи з 2012 року він займається купівлею-продажем, порізкою, демонтажем, вивозом металу, свої оголошення розміщуючи на різних дошках оголошень - сайтах, у тому числі ОLX. В кінці лютого 2018 року йому зателефонував невідомий чоловік, який в ході телефонної розмови представився працівником фірми із Харкова , що також займається купівлею-продажем металу. Ім`я потерпілий не розібрав спочатку, однак чоловік сказав не перейматись з цього приводу та називати його ОСОБА_25 . Потім він зрозумів, що ім`я цього чоловіка було ОСОБА_26 . Також повідомив, що в подальшому впізнав його за голосом, оскільки спілкувались близько двох тижнів лише з цим чоловіком. ОСОБА_27 запропонував придбати 2 тони 600 кг металу, потерпілий назвав свою ціну, на що чоловік сказав, що зателефонує після узгодження з керівництвом. Через декілька днів потерпілий зателефонував сам на той же номер ОСОБА_26 , на що останній повідомив, що узгодження немає ще. Через декілька днів ОСОБА_26 зателефонував та запропонував придбати метал у Запоріжжі, на що потерпілий відмовився, зважаючи на велику відстань. Через деякий час чоловік знову йому зателефонував та запропонував придбати труби, що знаходились на місцевості у м.Миколаїві між вул. Продольною та Новозаводською, загальною масою 19 тонн. Шандро запропонував подивитись на товар, однак попередив, щоб потерпілий ні з ким не розмовляв. При цьому ОСОБА_26 не повідомив ні назви фірми, ні її реквізитів. Після огляду запропонованих труб та погодження з ОСОБА_26 ціни - 6 грн 30 коп за кілограм, потерпілий поїхав, подивився на метал, порахував та погодився на пропозицію. При цьому будь-яких договорів укладено не було, він ні з ким про це більше не розмовляв. Шандро повідомив потерпілого про необхідність оплатити кошти на рахунок, щоб було зарахування їх на рахунок фірми. При цьому потерпілий повідомив, що на той час він не розумів особливостей безготівкового розрахунку. Потерпілий пообіцяв забрати метал на наступний день та оплатити його вартість, однак через погодні умови йому не вдалось це зробити. З чоловіком, який представився ОСОБА_25 ( ОСОБА_26 ) він потім спілкувався та числа 5 березня він повідомив йому, що директор фірми перевіз труби у інше місце та має намір їх продати іншій особі, оскільки кошти за метал не надійшли. Після уточнення у продавця ваги труб - 19 тонн 300 кг, потерпілий повідомив, що зможе оплатити їх вартість наперед на картковий рахунок. Суму підрахували та він звернувся до банку та здійснив переказ першої суми коштів на отриманий шляхом надсилання смс-повідомлення номер картки на ім`я ОСОБА_28 , про що повідомив телефоном продавця. На що ОСОБА_26 сказав, що труби потерпілий зможе обрати тільки після одержання коштів, попросив не їхати поки що за ними. Через деякий час перетелефонував повідомив, що гроші надійшли на рахунок, однак зазначив, що директор в поганому настрої через те, що інший покупець не купив труби масою 16 тон. Потерпілий запропонував оплатити ще і ці труби. Шандро сказав, що це питання необхідно узгодити з керівництвом та через деякий час зателефонував та повідомив, що директор надав згоду на купівлю цього металу. Після цього потерпілий звернувся до знайомого, щоб позичити потрібну суму у розмірі близько 100 тис. грн., після чого приблизно через 2 години переказав кошти на картку, надавши підтвердження оплати. Зателефонував ОСОБА_26 , який сказав, що кошти ще не прийшли та просив не їхати за трубами. Потерпілий звернувся на гарячу лінію банку, де йому повідомили, що кошти повинні були вже дійти. Через 10 хвилин зателефонував чоловік, який представився ОСОБА_25 ( ОСОБА_26 ) та повідомив, що кошти надійшли. Надалі ОСОБА_26 сказав приїхати в обумовлене місце, де його буде чекати людина та попросив не називати ціни продажу. На обумовленому місці потерпілий побачив вантажні машини, підійшов до сторожа, пояснив, що він приїхав забрати труби і його повинна чекати людина від ОСОБА_25 ( ОСОБА_26 ). Сторож сказав, що труби є в наявності, однак про ОСОБА_25 він нічого не знає. Потерпілий зателефонував ОСОБА_26 , який сказав, що потрібно зачекати. Під час очікування зустрівся із знайомим, який також займається металом та очікував на людину, що повинна була йому продати труби. Коли зрозумів, що ніхто не збирається йому віддавати труби, почав телефонувати ОСОБА_26 , однак його мобільний телефон був вимкнений. Останній в подальшому вийшов на зв`язок, і пояснив, що директор фірми його звільнив, у нього сімейні проблеми і порадив самостійно вирішувати питання, пов`язані з поверненням коштів. Тоді потерпілий зрозумів, що його ошукали. Він звернувся до «Приватбанку» з проханням заблокувати картку до вирішення всіх питань та для недопущення зняття коштів, однак йому повідомили, що кошти вже знято. У банку йому також повідомили реквізити власника карти - ОСОБА_17 .. На наступний день він зв`язався з власником картки, пояснив ситуацію, на що остання повідомила йому, що їй відомо, що перераховані кошти належать ОСОБА_29 , він повинен був їх отримати від знайомого з ОСОБА_30 , і що вони помилково були нараховані на її картку у такому розмірі. Остання також пояснила, що вона звернулась до працівників поліції з приводу надходження цих коштів на її рахунок, в подальшому грошові кошти було знято і їх передано ОСОБА_31 , який написав про це розписку.

В судовому засіданні представник цивільного позивача ОСОБА_15 - адвокат ОСОБА_16 цивільний позов підтримала в повному обсязі з підстав, наведених у ньому. При цьому уточнила розмір завданої потерпілому матеріальної шкоди, а саме у розмірі 222 065 грн. ОСОБА_15 уточнений цивільний позов також підтримав.

ОСОБА_17 , допитана в судовому засіданні в якості свідка, повідомила, що на її оголошення, розміщене на сайті OLX, про продаж мобільного телефону відгукнувся чоловік, імені якого вона не пам`ятає, з пропозицією його придбати, після чого вони домовились про зустріч у клубі «Місто», де вона працювала на посаді адміністратора. Під час зустрічі цей чоловік, як потім стало відомо ОСОБА_32 , глянув на телефон та погодився його купити, повідомивши, що дружина чи хтось народжує і це їй як подарунок. Він попросив надати картку для оплати вартості телефону у розмірі 4500, при цьому попередив, що надійде більша сума коштів, різницю просив зняти з банкомата та віддати йому, обіцяючи їй певну винагороду. Також зазначила, що цей чоловік перебував в залі для боулінга разом з іншими чоловіками, їх було п`ятеро. Після домовленості вона пішла працювати. На протязі години ОСОБА_33 постійно кожні десять хвилин їй телефонував та питав чи не прийшли кошти. Врешті вона повідомила, що не потрібно переводити кошти та телефон не продає. Однак через 5 хвилин надійшли кошти, суму точно не пам`ятає, 100 000 або 200 000 грн., від кого надійшли кошти вона не бачила. Після чого свідок не розуміла що їй робити, пішла до входу у заклад, там перебувала охорона закладу, почали з ними обговорювати обставини події. ОСОБА_34 не виявив здивування, почувши суму коштів, що надійшла. Зі слів охорони ОСОБА_33 та чоловіки, що були разом із ним, викликали у них якісь підозри, оскільки довго сиділи, приходили, уходили. А після того, як вона повідомила, що надійшла дуже велика сума коштів, охоронці викликали поліцію, куди вони з ОСОБА_35 і поїхали в одній машині. Під час перебування у відділі поліції на картку свідка надійшла ще одна сума, близько 100 000 грн.. Загалом на карточку надійшло приблизно 222 065 грн.. У відділку вона написала пояснення. Довго спілкувались з цього приводу та вирішили наступного дня їхати знімати грошові кошти в присутності працівника поліції. Наступного дня вона разом з батьком та працівником поліції поїхали у відділення банку «ПриватБанк» на Держпромі, де у присутності працівника поліції зняла кошти через касу банку, спершу - 100 074 грн., а потім ще 121 279 грн. При цьому ОСОБА_36 бачила, коли вже повертались з грошима до відділу поліції. У відділі поліції свідок написала розписку про те, що передала усі кошти ОСОБА_31 , після чого кошти повинні були бути передані йому працівником поліції, однак чи відбулась передача коштів, їй достеменно невідомо, оскільки цього не бачила, бо перебувала в іншому приміщенні. Працівник поліції взяв кошти, відніс їх, а натомість приніс розписку від ОСОБА_36 з його підписом. Також зазначила, що голос чоловіка, що їй телефонував з приводу купівлі телефону схожий на голос ОСОБА_36 та з приводу коштів вона спілкувалась лише з ним.

ОСОБА_37 , допитана в судовому засіданні в якості свідка, повідомила, що обвинувачений ОСОБА_12 є її сином. Пояснила, що перебувала на вулиці коли забрали сина та відвезли до відділу поліції. Її всередину не впустили, двері не відкрили, лише просили не турбуватись, обіцяли, що все буде добре. Через деякий час поліцейські вийшли, кудись поїхали, а син не виходив. Приблизно через дві години син вийшов, він був шокований, сказав, що гроші не знімав та йому сказали написати розписку, що гроші його а потім додому відпустили. Після цього через тиждень за місцем мешкання виїжджали працівники правоохоронних органів, цікавились, де син, який в той момент перебував вдома у сестри. Поліцейські просили передати сину, щоб він не з`являвся за місцем мешкання. В подальшому працівники поліції приходили ще 3-4 рази перевірити чи не з`явився син. Також пояснила, що надалі повідомляла, що син поїхав до РФ, оскільки так сказали говорити працівники поліції. Також характеризувала його з позитивного боку, зазначила, що він турбується про сім`ю, доглядає за родичами, неофіційно працевлаштований вантажником на ринку «Барабашово».

Свідок ОСОБА_38 в судовому засіданні повідомив, що на початку 2018 року (орієнтовно лютий-березень), він перебував на добовому чергуванні у Шевченківському відділі поліції як оперуповноважений сектору кримінального розшуку, поступив виклик із клубу «Місто», що відбулась якась неприємна ситуація. Фактично наряд на місце не виїжджав, особу, що викликала поліцію та ОСОБА_36 доставили на ОСОБА_39 або патрульна поліція, або службова охорона. В ході попереднього збору матеріалу ОСОБА_17 повідомила, що на сайті OLX розмістила оголошення про продаж мобільного телефону. За вказаним номером зателефонував громадянин, який зацікавився придбанням телефону та домовився про зустріч з дівчиною у клубі «Місто». Як потім стало відомо це був ОСОБА_40 .. Оглянувши телефон, він висловив намір придбати його, попередньо домовившись про ціну. При цьому гр. ОСОБА_34 повідомив, що коштів готівкою у нього немає та попросив у дівчини номер банківської картки для здійснення переказу. Дівчина погодилась, повідомила номер своєї картки, після чого ОСОБА_34 зателефонував комусь та повідомив номер картки. Потім сказав, що на картку прийде дещо більша сума і попросив щоб різницю дівчина зняла і віддала йому готівкою, на що вона погодилась. Через деякий час на картку дівчини надійшли кошти. При цьому сума їх значно перевищувала вартість телефону (близько 100 тис грн). Дівчина захвилювалась, що помітила служба охорони «Місто», вона розповіла про подію, що сталась та начальник служби охорони викликав поліцію. Все це свідку відомо зі слів дівчини. Громадянин ОСОБА_34 співробітникам поліції пояснив, що вказані кошти йому надійшли в рахунок сплати вартості автомобіля знайомим з ОСОБА_30 . На питання чому він не повідомив номер своєї картки, останній пояснив, що він користується кредитною карткою банку «Приватбанк», де у нього велика заборгованість та кошти будуть звернуті на виконання кредиту. Дівчина повідомила про подію батькові, який приїхав до відділу поліції. За час перебування у відділі поліції на картку ОСОБА_17 надійшло ще 100 тис грн. ОСОБА_33 повідомив, що хвилюватись не потрібно та просив зняти вказані кошти з рахунку. Дівчина з батьком зателефонували на гарячу лінію «Приватбанку», де їм повідомили, що вказані грошові кошти надійшли з ОСОБА_30 через термінал. При цьому станом на момент звернення жодних скарг не надходило до банку з цього приводу, а тому претензій у банку не було. Вже було запізно, а тому відклали вирішення цього питання на наступний день, оскільки картки не було у дівчини та домовились що вона завтра підійде з документами. Також повинен був підійти гр. ОСОБА_40 . Представниками Шевченківського ВП з`ясовано, що ніяких заяв не було в органах поліції в місті Миколаєві. При цьому ОСОБА_33 з кимось зв`язувався телефоном та просив надіслати документи в підтвердження здійснення оплати. Наступного дня, коли у відділ поліції прибула ОСОБА_17 з батьком та ОСОБА_33 разом із сім`єю, показав фото 2 чеків про здійснення перерахування коштів, які сумами та часом оплати збігались з сумами та часом надходження тих переказів, що надійшли на картку ОСОБА_17 . Після цього грошові кошти були зняті особисто ОСОБА_17 у присутності її батька, про що свідку достеменно відомо, оскільки він перебував у той час у відділенні банку за своїми потребами. Після вказаних дій грошові кошти свідком було передано ОСОБА_31 , оскільки дівчина побоювалась останнього. При цьому вони ОСОБА_34 та ОСОБА_41 перебували в різних приміщеннях. ОСОБА_17 та ОСОБА_33 обмінялись розписками про передачу-отримання коштів, оригінал розписки про передачу грошових коштів ОСОБА_31 міститься у матеріалах справи, а також копія розписки про отримання грошових коштів останнім, оригінал якої залишився у ОСОБА_17 .. Пізно ввечері близько одиннадцятої години в день передачі коштів свідку зателефонував батько ОСОБА_17 та повідомив, що доньці надійшов дзвінок від гр. ОСОБА_42 , який розповів, що це він здійснював переказ коштів за покупку металу. Про зазначені обставини свідок повідомляв керівництво. Свідок також зазначив, що на наступний день після передачі коштів зв`язався з гр. ОСОБА_43 , який пояснив, що нікуди не повідомляв про зазначену подію, у нього немає наразі часу звертатись до поліції із заявою, і приблизно через 2-3 тижні потерпілий приїхав з представником у Харків писати заяву. При цьому свідку, в ході виконання доручення по встановленню місцезнаходження ОСОБА_12 , стало відомо, що він покинув Україну. В подальшому ОСОБА_44 допитували у якості свідка за фактом неправомірного отримання працівниками поліції грошових коштів, результат кримінального провадження йому невідомий.

Згідно з показами ОСОБА_45 , допитаного в судовому засіданні в якості свідка, навесні 2018 року він працював старшим оперуповноваженим Центрального відділу поліції, що знаходиться за адресою: м.Харків, Ромена Роллана, 13, займався розслідуванням злочинів, пов`язаних з викраденням автомобілів. До нього зателефонував старший оперуповноважений ОСОБА_46 з проханням розмістити людей в кабінетах, оскільки у їхнього колеги - ОСОБА_47 не було вільного місця в службовому кабінеті. ОСОБА_12 був розміщений в кабінеті ОСОБА_48 , а ОСОБА_17 разом з батьком - у його кабінеті. Матеріалом займався ОСОБА_49 , однак свідку відомо, що ОСОБА_17 працювала в ресторані «Місто», їй подзвонив раніше невідомий ОСОБА_33 з метою купівлі телефону. Дівчина з ним зустрілась, останній попросив дати номер картки «ПриватБанку» і туди надійшли грошові кошти у сумі, що перевищувала вартість мобільного телефону. Необхідність скористатись банківською карткою ОСОБА_17 . ОСОБА_33 пояснив тим, що не бажав, щоб з його картки списали грошові кошти, які надійшли йому від товариша, оскільки у нього велика кредитна заборгованість. При цьому повідомив, що особисто нікого не допитував, знає про обставини з інших слів. Також пояснив, що оперуповноважений ОСОБА_49 телефонував до органу поліції міста Миколаїва для з`ясування того, чи не було звернень за фактом зникнення коштів, на що йому надали негативну відповідь, а також ОСОБА_35 надавались фото чеків для підтвердження правомірності одержання коштів. Про те, хто саме передавав кошти йому не відомо, в момент передачі коштів не був присутній, однак зважаючи на близьке розташування кабінетів у ВП, йому достеменно відомо, що обвинувачений отримав кошти, про що останнім надано розписку, жодних претензій ОСОБА_33 чи інші не висловлювали. Також зазначив, що бачив, як біля відділу поліції перебувало чоловік 5 родичів ОСОБА_36 , які стверджували, що грошові кошти їхні, чув як дзвонив чоловік, який ніби-то надіслав ці кошти, а також приходив ОСОБА_33 та у додатку «Вайбер» показував фото чеків про надсилання коштів. Лише з часом стало відомо про купівлю труб, а на той момент ОСОБА_33 пояснював, що кошти від продажу автомобіля. Пояснив, що за результатами досудового розслідування факту правомірності дій правоохоронних органів було закрито кримінальне провадження за відсутності події, при цьому його допитували як свідка.

ОСОБА_50 , допитаний в судовому засіданні в якості свідка показав, що у березні 2018 він працював ст. уповноваженим ЦВП Шевченківського РВ, виконуючи обов`язки начальника сектору карного розшуку. Коли він знаходився на нараді у вечірній час, йому поступив телефонний дзвінок від працівника розшуку ОСОБА_44 , який був його підлеглим. Він розповів про обставини події з грошовими коштами. Свідку стало відомо, що надійшов дзвінок в службу 102 з клубу «Місто» з інформацією про те, що невідомий чоловік здійснив переказ великої суми коштів на картку дівчини, і для з`ясування обставин справи усіх людей доставили до відділу поліції на Ромена Ролана 13. Оскільки було мало місця у кабінеті Уварова, він зателефонував ОСОБА_51 , щоб останній надав своє приміщення для розміщення людей для подальшого складання матеріалів. Безпосередньо матеріалом займався ОСОБА_49 , він його контролював, особистої участі свідок не приймав. Цього дня підписаний наказ про його призначення на іншу посаду в Управління карного розшуку, і це було останнім днем його служби у ВП. В подальшому з`ясувалось, що дівчина розмістила оголошення про продаж мобільного телефону, їй зателефонував чоловік, який при зустрічі в клубі «Місто», виявив бажання придбати мобільний телефон, повідомив, що готівки у нього немає, при цьому перерахував на її картку значно більшу, ніж вартість телефону, суму - більше 100 тис грн., точної суми не пам`ятає, та було 2 платежі. Чоловік пояснив, що кошти належать йому та були нараховані за продаж автомобіля. При цьому йому стало відомо, що кошти передали ОСОБА_52 на наступний день після звернення до поліції, про що останнім було складено розписку. Передачею коштів та оформленням розписки займався ОСОБА_49 , свідок при цьому присутній не був. Потім свідку стало відомо, що з`явився власник коштів, який перевів гроші за покупку металу, який він не отримав. Відомо, що Уваров пересвідчився, що жодних заяв за фактом шахрайських дій з грошовими коштами у Миколаївській області не було зареєстровано. Також зв`язувались з представниками банку, однак жодних скарг не було. Відомо зі слів ОСОБА_47 , що ОСОБА_33 виїхав до РФ., таких порад ОСОБА_12 щодо від`їзду в РФ свідок не давав. При цьому за фактом заволодіння коштами працівниками поліції був допитаний як свідок, підозра не була йому пред`явлена, під судом не перебуває, доля кримінального провадження йому невідома.

ОСОБА_53 , допитаний в судовому засіданні в якості свідка, повідомив, що він є батьком свідка ОСОБА_17 .. Пояснив, що приблизно у березні 2-18 року його донька ОСОБА_28 продавала свій мобільний телефон через ОЛХ. Увечері він їхав з роботи, дочка зателефонувала з відділу поліції, повідомила адресу де перебуває, та свідок туди поїхав. Вже у відділку дочка при допиті розповіла, що сталось - їй на картку надійшли гроші двома платежами, суми не пам`ятає точно. Дочка потім заблокувала картку та поїхали додому. Наступного дня зі співробітником поліції поїхали з дочкою до банку, розблокували картку, зняли гроші, привезли їх до відділку, віддали їх співробітникам поліції. Вони вийшли з кабінету та повернувшись, віддали розписку від ОСОБА_54 . Особисто ОСОБА_54 не бачив. Співробітники поліції повідомили, що дзвонили комусь, перевірили, що все добре, тому гроші можна зняти. При цьому свідок повідомив, що за спливом часу деталей не пам`ятає, на досудовому розслідуванні більш детально розповідав. Також зазначив, що не бачив того, хто купляв телефон, у відділку поліції у коридорі когось бачив, але не запам`ятав нікого, не звернув у ваги. Пізніше був дзвінок від потерпілого.

Допитавши обвинуваченого, потерпілого, свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

Не зважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, його винуватість у вчиненому повністю підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та досліджених безпосередньо в судовому засіданні доказів, як і спростовується цими ж доказами його захисна позиція.

Окрім показів потерпілого та свідків, наданих в судовому засіданні, винність ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України також підтверджується витягом руху коштів по рахунку № НОМЕР_2 , відповідно до якого 05.03.2018 року о 16 годині 54 хвилин відбулось поповнення картки № НОМЕР_1 , належеній ОСОБА_17 , готівкою у Інгульському відділі Миколаївського РУ у розмірі 121 270 гривень та 05.03.2018 року о 19 годині 30 хвилин у розмірі 109 795 гривень; 06.03.2018 року відбулась видача готівки у Харківському ГРУ відділення №3333 (м. Харків, пл. Свободи, 5) у розмірі 222 032 гривень 34 копійки.

Відповідно до копії квитанції банку «Приватбанк» (відділення за адресою: м.Харків, пл.Свободи, буд. 5) від 06.03.2018 року о 15 год. 08 хв. з картки НОМЕР_3 знято 219 834 гривень, комісія складає 2198,34 грн..

Відповідно до копії розписки від 06.03.2018 року, складеної у м.Харкові, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 отримав від ОСОБА_17 належні йому грошові кошти у розмірі 219 384 гривень. В судовому засіданні обвинувачений підтвердив, що вказана розписка написана ним особисто.

Також судом досліджено:

- постанову про виділення кримінального провадження від 27.02.2019 року, якою прокурором Харківської місцевої прокуратури №1 радником юстиції ОСОБА_10 виділено з кримінального провадження №0001362 від 04.04.2018 року матеріали досудового розслідування №0000784 від 27.02.2019 року за ч.3 ст.190 КК України та досудове розслідування кримінального провадження №0000784 доручено слідчому відділу Шевченківського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області;

- витяг з ЄРДР №0000784 від 27.02.2019 року, згідно змісту якого невстановлена особа, шахрайським шляхом, під приводом продажу товару, заволоділа грошовими коштами у сумі 222 065 гривень, які ОСОБА_15 перерахував на картку невідомого. Правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.3 ст.190 КК України;

- лист начальника Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області №2401/51-2019 від 08.02.2019 року;

- копію ухвали Дзержинського районного суду міста Харкова від 10.01.2019 року, якою зобов`язано ПАТ КБ «Приватбанк» надати слідчому тимчасовий доступ до речей та провести вилучення (виїмку) документів, які містять охоронювану законом таємницю - реєстр роздруківки з усіх банківських карток на ім`я ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період часу з 00:00 годин 05.03.2018 року по 24:00 години 06.03.2018 року.

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 07.02.2019 року, відповідно змісту якого у приміщенні АТ КБ «Приват Банк» слідчим здійснено тимчасовий доступ та вилучення витягу руху коштів по картці № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_17 та перелік рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_17 ;

- опис речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, суду від 07.02.2019 року;

- витяг з бази даних «Відомості про осіб, що перетнули Державний кордон України», наданого на виконання доручення слідчого Шевченківского ВП ГУНП в Харківській області №60/4952 від 07.06.2021 року за результатами аналізу даних щодо перетину Державного кордону України ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до змісту якого ОСОБА_12 перетнув Державний кордон України 07.03.2018 року о 20 год 12 хв у напрямку виїзд через пункт пропуску «Гоптівка» як пішохід.

- копію розписки від 20.03.2018 року, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_15 взяв у борг у ОСОБА_55 , 10 730 дол.США з умовою накопичувального проценту 1,6% терміном на 1 рік та копію розписки від 10.03.2019 року, згідно з якою ОСОБА_15 взяв у борг у ОСОБА_56 6500 дол.США з процентом 2% терміном на 1 рік.

Згідно ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Докази повинні бути належними та допустимими в розумінні ст.ст. 85-86 КПК України.

Під час вирішення питання про допустимість доказів важливе значення має істотність порушення прав і свобод людини, а тому не усі порушення, допущені сторонами при збиранні доказів, є підставою для визнання доказів недопустимими, а відтак і вирішення питання про порушення права на справедливий суд. Даних обставин під час розгляду кримінального провадження та недопустимості доказів згідно вимог ст.ст. 85-89 КПК України судом не встановлено.

В даній справі порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), тобто певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій дотриманий, про що власне свідчать надані стороною обвинувачення копії постанов слідчого, протоколів, копії судових рішень про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються на підставі ухвали слідчого судді - дотримані.

Як наслідок, суд сприймає надані стороною обвинувачення докази як належні та допустимі, які у своїй сукупності доводять обставини, визначені ст.91 КПК України та через їх призму останні сприймаються судом, як дійсні.

Здійснюючи перевірку вказаних висновків, як джерел доказів, на предмет можливості їх використання у кримінальному провадженні, суд встановив, що вони були отримані із дотриманням норм КПК України. Вказані документи підтверджують достовірність, можливість використання та допустимість інших досліджених судом доказів.

З огляду на викладене, вищезазначені докази суд вважає належними та допустимими, оскільки прямо підтверджують існування обставин, які підлягають доказуванню та мають значення для даного кримінального провадження, отримані у порядку, передбаченому КПК України, показання свідків є логічними, послідовними, узгоджуються з іншими доказами, дослідженими судом.

Будь-яких даних, передбачених ч.2 ст.96 КПК України щодо свідків у даному провадженні, як то, показання, документи, які підтверджують їх репутацію, засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність останніх, суд у своєму розпорядженні не мав, і, відповідно, у нього відсутні підстави сумніватись у достовірності їх показів.

З огляду на наведене, у ракурсі установлених фактичних обставин справи шляхом встановлення кримінально-правових, юридично значущих ознак та визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_12 за ч.3 ст.190 КК України як шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене у великих розмірах, за попередньою змовою групою осіб.

За змістом ст.8 Конституції України, в державі визначено принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти, приймаються на основі Конституції і повинні відповідати її змісту.

За змістом ст.62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст.91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.

При цьому, слід зазначити, що частина 2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена «поза розумним сумнівом». Стандарт доведення винуватості «поза розумним сумнівом» полягає у тому, що за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, які були досліджені в суді, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення вчинене і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 5 ст.9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п.65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Суд не бере до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_12 про те, що він не скоював інкримінованого злочину, оскільки він не навів жодного переконливого і аргументованого доводу, що ставить під сумнів обґрунтованість пред`явленого обвинувачення.

Суд приходить висновку, що до показань обвинуваченого необхідно відноситися критично та розцінює їх винятково, як позицію захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин. Крім цього, вказані показання спростовуються комплексом зібраних у кримінальному провадженні чітких, логічних, послідовних, переконливих та узгоджених між собою показань потерпілого, свідків та письмових доказів, які є належними і допустимими відповідно до ст.ст. 85,86 КПК України, так як підстави недопустимості доказів вказані в ст.87 КПК України суду не надані і не доведені.

Доводи обвинуваченого з приводу того, що розписку він писав під диктовку співробітників поліції та що грошові кошти особисто йому не передавали, судом не приймаються до уваги як такі, що не підтверджуються жодними доказами. При цьому обвинуваченим не було повідомлено правоохоронні органи щодо здійснення співробітниками поліції протиправних дій відносно нього.

З огляду на викладене, у судовому засіданні доводи обвинуваченого про його невинуватість свого підтвердження не знайшли.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України - є тяжким злочином.

Обставин, які згідно вимог ст. 66 КК України пом`якшують, або обставин, які згідно вимог ст.67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_12 , згідно пред`явленого обвинувачення, судом не встановлено.

При цьому судом не приймаються до уваги посилання сторони обвинувачення у обвинувальному акті на наявність такої обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, як щире каяття, оскільки щирим каяттям може бути визнане лише така поведінка особи, яка полягає в повному та безумовному визнанні своєї вини у вчиненні інкримінованих правопорушеннях та щирому розкаянні у вчиненому, що зокрема може виразитись у добровільному відшкодуванні завданої потерпілому шкоди. Натомість, таких обставин судом не встановлено.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_12 раніше не судимий, не працевлаштований, одружений, зі слів має п`ятьох дітей, на диспансерному (профілактичному) обліку в КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває; впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «Харківський міський психоневрологічний диспансер №3» ХМР не звертався, згідно досудової доповіді Немишлянського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого правопорушення, суб`єктивне ставлення обвинуваченого до скоєного та його поведінку після вчинення злочину, соціальну характеристику особи: її вік, стан здоров`я, соціальне становище, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, враховуючи думку потерпілого (його представника) та зваживши на всі фактори в їх сукупності і взаємозв`язку, приходить до висновку про призначення покарання у межах санкції інкримінованої статті у виді позбавлення волі.

Однак суд вважає, що обвинувачений не потребує ізоляції від суспільства, його виправлення можливе без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконання покладених на нього обов`язків, та приймає рішення про звільнення його у відповідності зі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням.

Об`єктивні обставини, які б давали підстави для висновку про неможливість виправлення обвинуваченого при призначенні йому покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням з іспитовим строком відсутні.

Застосування інституту звільнення від відбування покарання, має бути індивідуальним щодо кожної особи та на думку суду не зашкодить реалізації цілей покарання, сприятиме виправленню обвинуваченого без ізоляції від суспільства та попередженню скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

У той же час, з метою контролю за поведінкою засудженого, суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_12 обов`язки передбачені п.п.1, 2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

При цьому також суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання суд керується також положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Цивільний позов ОСОБА_15 про стягнення з ОСОБА_12 матеріальної шкоди у розмірі 222 065 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі, так як завдана шкода на зазначену суму підтверджується матеріалами справи. Також потерпілою заявлено цивільний позов, про стягнення з обвинуваченого 100 000 грн. моральної шкоди. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість проводження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В пункті 9 цієї Постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом враховано, що внаслідок вчинення правопорушення потерпілому було завдано моральних страждань, пов`язаних з порушенням звичного укладу життя, порушенням сну, втратою довіри до людей та відчуттям тривоги. При визначенні розміру моральної шкоди суд приймає до уваги характер правопорушення, ступінь душевних страждань потерпілого. Одночасно суд також враховує матеріальний стан обвинуваченого, тому, керуючись ст.ст.23, 1167 ЦК України, беручи до уваги зазначені вище обставини, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню та з обвинуваченого на користь потерпілого підлягає стягненню 5 000 гривень в рахунок погашення моральної шкоди.

Що стосується вимог позивача ОСОБА_57 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_12 витрат, пов`язаних із наданням йому правової допомоги у розмірі 96 000 гривень, то суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Інтереси потерпілого під час досудового розслідування та розгляду справи в суді першої інстанції представляв адвокат ОСОБА_16 на підставі Договору про надання правової допомоги від 08.04.2018, Додатку №1 до Договору про надання правової допомоги від 08.04.2018 року.

Додатком №1 до Договору сторони узгодили вартість послуг з надання правової допомоги а саме: складання заяви про вчинення правопорушення - 2000 грн., участь у процесуальних діях - 1000 грн., складання процесуальних документів - 300 грн. одна сторінка. Також сторони визначили, що за обставин час, витрачений на очікування відповідних подій є робочим часом адвоката, витраченим на виконання Доручення клієнта за вказаним вище договором про надання правової допомоги і цей час має бути оплачений клієнтом - 5000 грн. за кожну поїздку; в разі закінчення досудового розслідування, складання обвинувального акту та направлення провадження до суду за обвинуваченням ОСОБА_12 клієнтом сплачується адвокату гонорар у сумі 15 000 грн.. Сторони дійшли згоди, що під час досудового розслідування клієнт зобов`язується сплачувати додаткові витрати, що мають значення у кримінальному провадженні.

З акту виконаних на стадії досудового розслідування вбачається, що адвокатом ОСОБА_16 . ОСОБА_15 наступні послуги: складено заяву про вчинення кримінального правопорушення - 2000 грн.; складено скарг/заяв/клопотань до ГУНП України, ГУНП в Харківській області, СУ ГУНП в Харківській області, Генеральної прокуратури України, прокуратури області, Верховної Ради України, Харківської міської адміністрації - 80 сторінок на загальну суму 24 000 грн.; здійснено 9 поїздок на загальну суму 45 000 грн.; звернення до журналістів каналу 1+1, відеосюжет на каналі - 10 000 грн.; направлення обвинувального акту до суду - 15 000 грн. Загальна вартість робіт та робочого часу, що був витрачений адвокатом - 96 000 грн., які були отримані готівкою.

Разом із цим представник потерпілого не надала жодного доказу звернення до зазначених вище установ. Також не надано до суду доказів здійснення адвокатом витрат в частині 9 поїздок, матеріали справи не містять та представником потерпілого не надано до суду відповідних квитків, чеків тощо. Щодо витрат адвоката, пов`язаних зі зверненням до журналістів, то представником потерпілого також не доведено їх необхідності та розумності.

З огляду на викладене, дослідивши матеріали провадження, оцінивши надані докази, суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого витрати на правничу допомогу у розмірі 17 000 грн.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_12 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку - 3 (три) роки не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_12 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_15 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_15 суму майнової шкоди у розмірі 222 065 (двісті двадцять дві тисячі шістдесят п`ять) гривень, а також суму моральної шкоди у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_15 витрати на правничу допомогу у розмірі 17 000 гривень.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1