Провадження № 1-кс/761/6847/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, у кримінальному провадженні № 620 221 001 200 005 78 від 11.11.2022 про відмову у визнанні потерпілим,

у с т а н о в и в:

У провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві (далі-ДБР), ОСОБА_4 від 14.03.2023 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 620 221 001 200 005 78 від 11.11.2022 за ч. 2 ст. 364 КК України.

На обґрунтування клопотання зазначено, що 01.03.2023 ОСОБА_3 звернувся до слідчого ДБР з заявою про визнання його потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

Водночас, постановою від 14.03.2023 слідчий відмовив у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні, оскільки діями, передбаченими ч. 2 ст. 364 КК, останньому шкода не завдана.

Заявник, вважаючи вказане рішення слідчого необґрунтованим, просив його скасувати, визнати незаконною бездіяльність слідчого щодо невручення йому пам`ятки про права та обов`язки потерпілого.

У судовому засіданні заявник підтримав скаргу та просив її задовольнити.

Слідчий ДБР до суду не прибув, про наявність поважних причин неявки не повідомив, що у силу ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, дослідивши скарги та долучені до неї документи, дійшов висновку про таке.

Статтею 2 КПК визначені завдання кримінального провадження, до яких, серед іншого, віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Крім того, кримінальним процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування покладається на слідчого суддю.

Отже, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень покликаний забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачених законом заходів для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Відповідно до ст. 25 КПК слідчий зобов`язаний у межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування, зокрема в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Статтею 7 КПК передбачені загальні засади кримінального провадження, однією з яких є законність, сутність якої розкрита у ст. 9 КПК.

Так, частиною 1 статті 9 КПК на слідчого під час кримінального провадження покладений обов`язок неухильного дотримання вимог Кримінального процесуального кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Рішення слідчого у відповідності до вимог ч. 3 ст. 110 КПК приймається у формі постанови.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК постанова слідчого має містити, зокрема, відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви її прийняття, обґрунтування та посилання на положення КПК.

Таким чином, враховуючи викладене, законним процесуальне рішення може визнаватись лише у разі його відповідності вищевказаним вимогам.

У той же час, рішення слідчого від 14.03.2023 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 620 221 001 200 005 78 від 11.11.2022 зазначеним вимогам не відповідає з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Статтею 92 КПК обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на прокурора та слідчого.

Слідчим ДБР здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за заявами ОСОБА_3 про вчинення прокурором Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 та слідчим Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч.3 ст. 382, ч. 1 ст. 396 КК.

Відомості за вказаними заявами внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.11.2022 за № 620 221 001 200 005 78 та № 620 221 001 200 005 79. Постановою прокурора від 15.02.2023 кримінальні провадження об`єднані в одне провадження № 620 221 001 200 005 78 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 364 КК.

Як вбачається з матеріалів скарги, ОСОБА_3 у своїх заявах про вчинення кримінальних правопорушень зазначив відомості про заподіяння йому шкоди внаслідок протиправних дій службових осіб Дарницької окружної прокуратури м. Києва та Дарницького УП ГУНП у м. Києві.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 54 КПК права і обов`язки потерпілого виникають з моменту подання особою заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

У силу ч. 2 ст. 55 КПК особою, яка прийняла заяву про визнання певного суб`єкта потерпілим у кримінальному провадженні, має бути вручена останньому пам`ятка про права та обов`язки потерпілого.

Отже, враховуючи зазначене вище, слідчий у своїй постанові про відмову у визнанні потерпілим мав послатися на докази, зібрані у ході досудового розслідування, які доводять, що зазначеними у заяві ОСОБА_3 діями, останньому шкоди не заподіяно.

Однак, постанова слідчого не містить посилань на обставини, встановлені у ході досудового розслідування, які б слугували підставою для прийняття рішення про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

Лише цитування норм кримінального процесуального закону не доводять наявність даних, які б свідчили про відсутність матеріальної чи моральної шкоди.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що досудове розслідування здійснюється за ч. 2 ст. 364 КК, яка передбачає обов`язкову наявність шкоди інтересам, зокрема, фізичних осіб, що саме по собі свідчить про наявність у кримінальному провадженні потерпілого.

З огляду на викладені вище обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що постанова слідчого є необґрунтованою, тому підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання щодо визнання бездіяльності слідчого ДБР незаконною, слідчий суддя звертає увагу, що статтею 307 КПК України визначений вичерпний перелік рішень, які слідчий суддя може ухвалити за наслідками розгляду скарги.

Водночас, зазначений перелік не передбачає рішення слідчого судді щодо визнання бездіяльності слідчого незаконною.

Наведене у своїй сукупності приводить слідчого суддю до висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 2, 7, 9, 22, 55, 303-306, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_4 від 14.03.2023 у кримінальному провадженні № 620 221 001 200 005 78 від 11.11.2022 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим скасувати.

Зобов`язати слідчого повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 01.03.2023.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1