ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/9753/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/230/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.125 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 10 листопада 2022 року стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 10.11.2022 року звільнено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності. Кримінальне провадження № 0001680 від 27 квітня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, закрито.

Позовні вимоги потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про стягнення сум залишено без розгляду.

Вказаною ухвалою встановлено, що 18.04.2019 року, приблизно о 12 годині 30 хвилин, ОСОБА_8 , біля будинку № 8А по вул. Космічній у м. Харкові зустріла малознайомого ОСОБА_9 та зав`язала з ним бесіду, в ході якої між ними виник конфлікт на грунті тривалих неприязних стосунків, у ході якого у ОСОБА_8 виник злочинний умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень останньому. Реалізовуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, ОСОБА_8 , перебуваючи у положенні стоячи, діючи умисно нанесла ОСОБА_9 один удар фрагментом цегли по голові в область правої скроні та один удар правою ногою по правій гомілці потерпілого.

У результаті противоправних дій, ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 було спричинено згідно висновку судово-медичної експертизи №09-540/2019 від 15.05.2019 р. «забиту рану на тлі синця з крововиливом під з`єднувальну оболонку правого ока належить, які належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочас ний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів та седно, що викликало незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-тіг днів та відноситься до легких тілесних ушкоджень».

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані, як вчинення кримінального правопорушення-злочину передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якійпросить скасувати ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 10.11.2022 року стосовно ОСОБА_8 та постановити нову ухвалу, якою звільнити його підзахисну від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України, закривши кримінальне провадження по справі на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, без встановлення вини.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, захисник зазначає, що під час закриття кримінального провадження через звільнення особи від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, суд не повинен встановлювати вину особи, що не передбачено чинним законодавством України. Таким чином, як зазначає апелянт, обов`язком суду є лише звільнення особи від кримінальної відповідальності за наявності обставин, передбачених ч.ч.1-3 ст.49 КК України, а встановлення вини особи ухвалою про закриття кримінального провадження порушує принцип презумпції невинуватості особи.

Апелянт також зазначає, що суд першої інстанції не дотримався вищевикладеного та безпідставно і помилково дійшов висновку про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_8 , надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, та потерпілий ОСОБА_9 , представник потерпілого ОСОБА_10 , будучи особисто під розпис належним чином повідомлені про дату, місце та час апеляційного розгляду, не з`явилися.

Клопотань про відкладення розгляду справи від цих учасників процесу до апеляційного суду не надходило.

Прокурор і захисник ОСОБА_7 вважали за можливе провадити апеляційний розгляд за відсутності обвинуваченої, потерпілого та його представника.

За таких обставин, враховуючи думку прокурора та захисника ОСОБА_7 , а також відомості про належне сповіщення обвинуваченої, потерпілого та його представника про дату, місце та час апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про проведення судового розгляду за відсутності останніх, з урахуванням доводів апеляційної скарги і відомостей, що містяться у матеріалах судового провадження.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та відповідно до висунутого обвинувачення інкриміновані дії вона вчинила 18.04.2019 року.

Санкцією ч.2 ст.125 КК України передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, виправні роботи на строк до одного року, арешт на строк до шести місяців, обмеження волі на строк до двох років.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, відповідно до відноситься до категорії кримінальних проступків.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня скоєння нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

На час розгляду судом першої інстанції кримінального провадження щодо ОСОБА_8 закінчилися передбачені законом строки давності притягнення її до кримінальної відповідальності за інкриміноване кримінальне правопорушення.

10.11.2022 року в судовому засіданні в суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_8 пояснила, що вона не визнає свою провину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, проте просила закрити кримінальне провадження в зв`язку з тим, що строки притягнення до кримінальної відповідальності сплинули. Вказала, що наслідки закриття кримінального провадження їй роз`яснені та вона їх зрозуміє.

Захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_11 підтримали і також заявили клопотання про закриття провадження у справі, у зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження. За правилами ч. 8 ст. 284 КПК України, закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

Нормою ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст. 49 КК України, є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.

Правилами ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Дотримуючись вимог, передбачених статтями 284, 286 КПК України, суд першої інстанції розглянув вищезазначене клопотання сторони захисту та обґрунтовано звільнив ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності та закрив кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд зазначив, що на час судового розгляду справи закінчились визначені ст. 49 КК України строки давності притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності, при цьому остання наполягала на застосуванні до неї звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, підтвердила, що вона розуміє як суть обвинувачення, так і підставу звільнення від кримінальної відповідальності, яка не є реабілітуючою, що підтверджується відомостями журналу та звукозапису судового засідання від 10.11.2022 року (т.2 арк. 5-6, диск із звукозаписом, наданий суду апеляційної інстанції).

Тобто суд установив усі обставини, передбачені статтями 49 КК України та ст.ст.284, 286 КПК України, наявність яких є безумовною підставою для вирішення цього питання, і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності та закрив кримінальне провадження щодо неї.

Крім того, дослідивши відомості, що містяться в матеріалах кримінального провадження, та апеляційні доводи захисника ОСОБА_7 щодо необхідності виключення із мотивувальної частини оскаржуваної ухвали висновки суду першої інстанції про встановлення винуватості ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням, колегія суддів дійшла висновку, що такі доводи сторони захисту є безпідставними, оскільки позбавлені правових та фактичних підстав.

Зокрема, колегія суддів враховує правові висновки, що містять в у п.1 Постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №1 від 23.12.2005 року, згідно яких, звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Тобто, звільнення від кримінальної відповідальності означає факт, що особу не буде притягнено до кримінальної відповідальності, хоча ця особа вчинила діяння, що містять ознаки складу злочину і ці діяння не вчинені під впливом обставин, що виключають злочинність діяння. Рішення про таке звільнення приймається виключно судом.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня скоєння нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності застосовується за таких умов: 1) вчинення особою злочину; 2) з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК України строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК України строків не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України та за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК України підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. Відповідне рішення судом приймається у формі ухвали.

Отже, системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення ст. 49 КК України у випадках, передбачених цією статтею та за наявності клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. При цьому таке клопотання подається стороною кримінального провадження, а не виключно підозрюваним, обвинуваченим або засудженим. Разом з тим кримінальний процесуальний кодекс вказує на обов`язковість згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Зазначена вище правова позиція повністю узгоджується з правовими висновками, що міститься з постанові Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 25.02.2021 року у справі 192/3301/16-к.

На переконання колегії суддів, з правової точки зору, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України без встановлення її винуватості, за умови, що таке клопотання не заявлено під час підготовчого судового засідання, є неприпустимим, оскільки у цьому випадку, у разі відсутності винуватості особи у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, кримінальне провадження підлягає закриттю з інших процесуальних підстав, в тому числі передбачених за статтею 284 КПК України, а також ухвалення у справі виправдувального вироку за наслідками судового розгляду.

З фактичної точки зору, апеляційні доводи захисника щодо виключення з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали висновки суду першої інстанції про визнання винуватості ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням за ч.2 ст.125 КК України, на думку колегії суддів, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки до заявленого стороною захисту, під час судового розгляду судом першої інстанції досліджувалися докази у цій справі, в тому числі шляхом допиту свідків, у зв`язку з чим у суду першої інстанції були підстави для встановлення відповідних фактичних обставин в оскаржуваному судовому рішенні, що було підтверджено сторонами під час апеляційного розгляду.

При цьому, належить врахувати, що, враховуючи положення ст.412 КПК України, істотним є не будь-яке порушення, а таке порушення вимог КПК України, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Захисником в своїй апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду не доведено та не надано колегії суддів доказів, що могли свідчити про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при ухваленні оскаржуваного судового рішення та звільненні ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, оскільки 10.11.2022 року в судовому засіданні в суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_8 пояснила, що вона не визнає свою провину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, проте просила закрити кримінальне провадження в зв`язку з тим, що строки притягнення до кримінальної відповідальності сплинули, а також вказала, що наслідки закриття кримінального провадження їй роз`яснені та вона їх зрозуміє.

Таким чином, оскільки ст. 284-288 КПК України встановлено сукупність підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді, а саме: наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченої на закриття кримінального провадження на цих підставах, то звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності за наявності сукупності вказаних умов є обов`язковим.

При цьому згода сторони обвинувачення на задоволення клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України чи визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, як обов`язкової умови такого звільнення, кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Таким чином, доводи захисника ОСОБА_7 про незаконність оскаржуваного судового рішення, у зв`язку із зазначенням висновки суду першої інстанції про встановлення винуватості ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням, є суб`єктивними та не впливають на законність і обґрунтованість ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 10.11.2022 року, оскільки строк давності для притягнення ОСОБА_8 до кримінальності відповідальності за інкриміноване їй кримінальне правопорушення вже сплинув, іншого рішення у справі прийнято не може бути, враховуючи позицію сторони захисту, а тому «процес заради процесу» не відповідатиме вимогам статей 6, 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Посилання захисника ОСОБА_7 на норми ст.17 КПК України, у цьому конкретному випадку, на думку колегії суддів, оскільки ОСОБА_8 за цим кримінальним провадженням звільнення від кримінальної відповідальності та не піддана кримінальному покаранню.

Що стосується посилання захисника в апеляційній скарзі на положення ст. 91 КПК України, яка встановлює перелік обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, то вони є неспроможними, оскільки, виходячи з наведених вище норм, встановивши наявність усіх, передбачених законом обставин, суд зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження, - досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком законної сили.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 відсутні.

Разом з тим, колегія суддів роз`яснює, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, не є реабілітуючою підставою, а тому потерпілий ОСОБА_9 не позбавлений процесуальної можливості звернутися до суду з цивільним позовом в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 10 листопада 2022 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий -

Судді -