ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Несвіч Луцького району Волинської області, мешканця АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, неодруженого, не працює, раніше судимого:

- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 вересня 2009 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- вироком Луцького міського суду Волинської області від 04 лютого 2015 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік;

- вироком Горохівського районного суду Волинської області від 22 листопада 2016 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

- звільнено ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 04 грудня 2018 року умовно-достроково на термін 1 рік 2 місяці 10 днів;

засуджено за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнуті з ОСОБА_7 в дохід держави витрати, пов`язані із залученням експерта для проведення судових експертиз, на загальну суму 3 775 (три тисячі сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 60 коп.

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді 03 жовтня 2022 року, скасований.

Вироком вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що 16 вересня 2022 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, шляхом вільного доступу проник на територію домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де діючи умисно, в умовах воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, а також продовженого Указом Президента України № 573/2022 від 12 серпня 2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» та Законом України «Про затвердження Указу Президента України « Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15 серпня 2022 року, з корисливих мотивів, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, шляхом злому навісного замка вхідних дверей, проник до приміщення будинку, звідки повторно, таємно викрав належний потерпілій ОСОБА_9 велосипед марки «Ragazzi», вартість якого згідно висновку експерта №СЕ-19/103-22/8396-ТВ від 28 вересня 2022 року становить 3416 гривень 67 коп., чим завдав потерпілій майнової шкоди на вищевказану суму.

У поданій апеляційній скарзі захисник оскаржує судове рішення з мотивів його незаконності і необґрунтованості. Вказує на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Стверджує, що її підзахисний повністю визнав вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні. З огляду на наведене, просить вирок місцевого суду змінити та на підставі ст.75 КК України застосувати до ОСОБА_7 інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого і захисника, які підтримали подану апеляцію у повному обсязі і просили застосувати до ОСОБА_7 положення ст.75 КК України, міркування прокурора, який заперечив доводи апеляційної скарги і просив вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положення ч.1 ст.404 КПК України регламентують, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а саме: таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, з проникненням у житло, в умовах воєнного стану, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами і в апеляційній скарзі не заперечується.

Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.

Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

Твердження сторони захисту про можливість застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України, на думку апеляційного суду, не заслуговують на увагу.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції враховано, що він вчинив кримінальне правопорушення, яке належить до категорії тяжких злочинів.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлені.

Місцевим судом взято до уваги і особу ОСОБА_7 , який вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, добровільно відшкодував завдану шкоду, але раніше неодноразово судимий, судимість не знята і не погашена, вчинив новий корисний злочин після відбуття покарання за попереднім вироком, не працює, за місцем проживання характеризується негативно.

Судом першої інстанції враховано і думку потерпілої, яка в письмовій заяві щодо призначення покарання покладалася на розсуд суду.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує, що позиція потерпілої сторони у судових засіданнях не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.

На переконання апеляційного суду, враховуючи наявність пом`якшуючих покарання обставин щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільного відшкодування завданого збитку, відсутності обставин, що обтяжують покарання, даних про особу винного, який вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, добровільно відшкодував завдану шкоду, але раніше неодноразово судимий, судимість не знята і не погашена, вчинив новий корисний злочин після відбуття покарання за попереднім вироком, не працює, по місцю проживання характеризується негативно, думку потерпілої, яка поклалась на розсуд суду, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, встановленому санкцією ч.4 ст.185 КК України, яке слід відбувати реально.

Таке покарання, на переконання суду апеляційної інстанції, повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції вважає, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

З урахуванням даних про особу винного, який раніше неодноразово судимий, вчинив новий тяжкий злочин після відбуття покарання, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, негативно характеризується за місцем проживання, не працює, підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, апеляційний суд не вбачає.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Законних підстав для зміни вироку та задоволення апеляційної скарги з наведених у ній мотивів, суд апеляційної інстанції не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді