Справа № 754/8753/23
У Х В А Л А

Іменем України

30 червня 2023 року Слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури у м. Києві ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у рамках кримінального провадження № 0000109 від 08.06.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

29 червня 2023 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладання арешту на майно, а саме, на квартиру АДРЕСА_1 , з метою збереження речового доказу, із забороною розпорядження та відчуження.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що у провадженні СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0000109 від 08.06.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 України.

За даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що 23.05.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину № 404 від 23.05.2023 виданого цим же нотаріусом.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 404 від 23.05.2023 встановлено, що ОСОБА_5 успадкував майно від ОСОБА_6 у вигляді квартири АДРЕСА_1 на підставі заповіту № 1422 від 30.10.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 .

Водночас встановлено, що станом на день посвідчення заповіту ОСОБА_6 не була власницею квартири зазначеної в заповіті.

Так, на підставі ордеру серії Б № 69949 від 30.10.1967, виданого виконавчим комітетом Київської міськради депутатів, право на зайняття житлового приміщення надано ОСОБА_8 на сім`ю в кількості 3 осіб (дружина- ОСОБА_9 , син ОСОБА_10 ) на зайняття двох кімнат 30, 4 кв.м. в квартирі АДРЕСА_2 .

У подальшому, розпорядженням відділу приватизації державного житлового фонду Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації № 1112 вказану квартиру передано у власність ОСОБА_6 (на одну особу) на підставі заяви останньої.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21.05.2014 у справі № 2-3400/2012 задоволено позов заступника прокурора Деснянського району м. Києва в інтересах ОСОБА_8 та скасовано розпорядження про передачу квартири АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_6 , свідоцтво про право власності на житло визнано недійним.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21.05.2014 у справі № 754/5927/14-ц встановлено факт смерті ОСОБА_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_10 (син ОСОБА_8 та ОСОБА_6 ).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 .

У подальшому, на підставі акту № 29 від 26.03.2021Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) передав Деснянській районній у м. Києві державній адміністрації вказану квартиру під службове житло та/або на відселення з числа службового для вирішення житлових питань працівників житлово-комунального господарства та побутового обслуговування населення.

Розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 16.06.2022 № 180 «Про включення до числа службових жилих приміщень» квартиру АДРЕСА_1 включено до числа службових жилих приміщень комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Деснянського району» м. Києва.

Розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 25.04.2023 № 214 «Про затвердження рішення адміністрації та профспілкового комітету комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Деснянського району» м. Києва про надання службового житла», вказану квартиру як службову надано працівникові ОСОБА_11 зі складом сім`ї чотири особи.

Також, відповідно до інформації викладеної у заяві КП «ШЕУ у Деснянському районі» м. Києва та у заяві ОСОБА_11 встановлено, що 23.05.2023 ОСОБА_5 звернувся до відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про видачу витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщені АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладене, встановлено достатні дані, які можуть свідчити про шахрайське заволодіння невстановленими особами квартирою за адресою: АДРЕСА_3 яка належить територіальній громаді міста в особі Київської міської ради.

З метою забезпечення повного, об`єктивного та неупередженого проведення досудового розслідування, встановлення всіх об`єктивних обставин у кримінальному провадженні, необхідним для слідства є провести та дослідити всі наявні, та встановлені дії, пов`язані з укладенням договорів, встановлення всіх осіб, які причетні до злочинної схеми, скерованої на заволодіння майном, яке стало об`єктом злочинного посягання.

Постановою прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва від 22.06.2023 вищевказане нерухоме майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000109 від 08.06.2023.

Для унеможливлення здійснити дії, пов`язані із здійсненням продажу, переоформленням, передачі в заставу, найм, дарування, або відчуження майна іншим способом, з метою прийняття законних процесуальних рішень, притягнення винних осіб до відповідальності, збереження речових доказів прокурор просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Прокурор у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд клопотання за відсутності сторін кримінального провадження.

Слідчим суддею визнано за можливе розглядати клопотання у відсутність прокурора, відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна без повідомлення власника майна, та у відповідності до ч.4 ст.107 КПК України без фіксування за допомогою технічних засобів.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного висновку.

Як встановлено з наданих стороною обвинувачення матеріалів, слідчим відділом Деснянського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000109 від 08.06.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 171 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Дане положення КПК України узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, у відповідності до якої володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі «Іатрідіс проти Греції» 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі «Антріш проти Франції» 22.09.1994 р. та у справі «Кушоглу проти Болгарії» 10.05.2007 р.). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» 23.09.1982р.). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення ЄСПЛ у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» 21.02.1986 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження являється арешт майна (п.7 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з положеннями ст.ст.132, 173 КПК також повинен врахувати правову підставу для арешту майна, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч. 12 ст. 170 КПК України заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Прокурором у клопотанні доведені обставини передбачені ч. 11 ст. 170 КПК України щодо заборони відчуження та розпорядження майном, майно - відповідає вимогам ст. 98 КПК України.

Між тим, при розгляді клопотання, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

Клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 98, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , з метою збереження речових доказів із забороною її відчуження та розпорядження.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5-ти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_12