Житомирський апеляційний суд
Справа №278/967/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №278/967/19 за апеляційною скаргою прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Житомирського районного суду від 18 червня 2021 року, відносно

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком ОСОБА_9 визнано невинуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.115 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу цього злочину.

Процесуальні витрати на залучення експертів під час досудового розслідування у розмірі 1144 (одна тисяча сто сорок чотири) грн. та на залучення експертів під час досудового розслідування та витрати за проведення молекулярно-генетичної експертизи у розмірі 10121 (десять тисяч сто двадцять одна) грн. 25 коп., компенсовано за рахунок держави.

Арешт, накладений ухвалами Богунського районного суду від 30.01.2019, 31.01.2019 та 01.02.2019 на шапку чорного кольору, светр сірого кольору, тільняшку синього-сірого кольору, джинсові штани, труси та шкарпетки чорного кольору, спортивну куртку, джинсові штани сірого кольору, шкіряний ремінь, спортивну кофту, чоловіче взуття коричневого та чорного кольору, чоловічу куртку чорного кольору, штани чорного кольору, спортивний светр зеленого кольору, молоток з дерев`яною ручкою, скляні чарки, недопалки цигарок, складний ніж скасовано.

Міру запобіжного заходу відносно засудженого до набрання вироком законної сили залишено без змін тримання під вартою, продовжено термін даного запобіжного заходу на 60 діб, а саме до 21 травня 2021 року (включно).

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, у відповідності до висунутого обвинувачення 29 січня 2019 року близько 15 години ОСОБА_9 , перебуваючи у будинку АДРЕСА_2 , вживав алкогольні напої разом із ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Через деякий час ОСОБА_12 покинув вказаний будинок, а ОСОБА_9 та ОСОБА_11 продовжили розпивати алкогольні напої.

В цей же день близько 18 години на ґрунті неприязних стосунків між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 виник конфлікт під час якого ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх злочинних дій та бажаючи їх настання, із значною силою прикладання кулаками умисно наніс ОСОБА_11 декілька ударів в голову, від чого останній впав, а ОСОБА_9 , продовжуючи свої злочинні дії, із значною силою прикладання наніс ногами множинні удари ОСОБА_11 в область голови, шиї та тулуба.

Після цього, ОСОБА_9 силоміць витягнув ОСОБА_11 із вищезазначеного будинку на вулицю, де, продовжуючи свої злочинні дії, протягом години, періодично із значною силою прикладання умисно наніс ОСОБА_11 не менше 26 ударів в область розташування життєво-важливих органів голову, шию, тулуб, верхні та нижні кінцівки, таким чином умисно вбив ОСОБА_11 .

Смерть ОСОБА_11 настала внаслідок закритої черепно-лицьової травми, яка ускладнилась аспіраційною асфіксією внаслідок закриття дихальних шляхів кров`ю.

Окрім того ОСОБА_9 спричинив потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у виді синця по передньо-лівій поверхні шиї у верхній третині з переходом на тіло нижньої щелепи, крововилив у м`які тканини шиї зліва, перелом великого рогу під`язикової кістки зліва, синця в проекції клубової кістки зліва, синця в проекції лівої стопи та гомілково-стопного суглобу, синця на 1-му пальці лівої ноги, синця та садна на лівому коліні, синця та садна на лівому стегні, синця на правому коліні, синця та садна на правому стегні, синця в проекції правої ключиці, синця в проекції лівої ключиці з переходом на передню поверхню лівого плечового суглобу, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок +з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та ухвалити новий вирок, який визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначити йому покарання у виді 10 років позбавлення волі. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції не надав оцінку висновкам експертів №615/216 від 28.03.2019, висновку комісійної експертизи №44 від 17.04.2019 року, висновку додаткової комісійної експертизи №126 від 19.12.2019 року, а також не надав оцінку показанням свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та показанням обвинуваченого ОСОБА_9 . Зазначає, що у вироку суд зазначив лише ті показання свідків, які спростовують доведеність вини обвинуваченого, при цьому показання свідків, які підтверджують вину обвинуваченого у своєму рішенні суд не відобразив та не надав належну правову оцінку. Зокрема, вказує, що показання ОСОБА_14 та показання ОСОБА_12 в частині того, що вони підходили до ОСОБА_11 та останній подавав ознаки життя суперечать один одному, а показання ОСОБА_9 суперечать показанням свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в частині того, що ОСОБА_11 після спричинення йому тілесних ушкоджень у провулку вставав та кудись ходив, в той час як останній весь час знаходився у тому ж місці та у тому ж положенні тілі. Аргументує свої вимоги також тим, що поведінка ОСОБА_9 , який проігнорувавши безпорадний стан потерпілого після нанесення тілесних ушкоджень, що лежав на снігу без свідомості, не викликав швидку медичну допомогу, не допоміг підвестися або привести до тями останнього, свідчить про те, що ОСОБА_9 мав умисел на вбивство ОСОБА_11 , тобто бажав того, що б потерпілий помер.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора в підтримку поданої апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково з таких підстав.

Вирок суду це акт правосуддя, спрямований на захист порушених прав і свобод людини й інтересів держави, в якому суд на основі всебічного, повного, об`єктивного і безпосереднього дослідження доказів робить висновок про винуватість або невинуватість обвинуваченого і приймає рішення про притягнення або не притягнення його до кримінальної відповідальності, вирішуючи інші, пов`язані з висновками суду, юридичні питання.

Зі змісту ст.370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд, встановлений ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що згідно зі статтею 6 параграфу 1 Європейської конвенції з прав людини, рішення судів повинні містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» від 27 вересня 2001 року, заява №49684/99). Водночас статтю 6 параграфу першого не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожен аргумент сторін. Питання чи дотримався суд свого обов`язку у такому випадку слід розглядати у світлі обставин кожної справи (рішення у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, "Салов проти України» від 06 вересня 2005 року", заява N 65518/01).

При розгляді справи суд повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які б виключали сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути обов`язково мотивованим у вироку.

Однак, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції поза увагою залишив вказані вимоги закону, якими передбачено, що суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші - відкинуті або не враховані.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, яке кваліфікується як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

За нормативним визначенням умисне вбивство (ст. 115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особи, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив, що він близько 18 години 29.01.2019 разом із ОСОБА_12 у будинку ОСОБА_15 вживав алкогольні напої. Згодом до них прийшов потерпілий ОСОБА_11 , який долучився до розпивання алкогольних напоїв. Через деякий час ОСОБА_16 вийшов з будинку, а він залишився із потерпілим наодинці, який став погрожувати йому ножем. Розмахуючи ножем потерпілий пошкодив йому куртку. Намагаючись забрати ніж, він порізав собі руки та один раз вдарив потерпілого в обличчя. Від удару в потерпілого з носа пішла кров. З метою припинити агресивні дії ОСОБА_11 , він витягнув останнього за одяг з будинку на дорогу, де ще декілька разів вдарив його ногою та долонями по обличчю. Згодом до них підійшов ОСОБА_13 , який допоміг ОСОБА_11 підвестися. Коли потерпілий підвівся вони зустріли ОСОБА_14 , який разом з ОСОБА_12 провів ОСОБА_17 додому. Через декілька хвилин ОСОБА_12 повернувся та повідомив, що ОСОБА_14 побив потерпілого. О 21 годині він пішов додому, де продовжував з ОСОБА_18 розпивати алкогольні напої. Про смерть ОСОБА_11 дізнався від працівників поліції.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, не надавши належної оцінки показанням обвинуваченого, в основу виправдувального вироку щодо ОСОБА_9 поклав висновки комісійних судово-медичних експертиз №44 від 17.04.2019 року (а.п.103-108 т.3) та №126 від 19.12.2019 року (а.п.40-44 т.4), якими за висновками суду першої інстанції не було доведено причинно-наслідкового зв`язку між тілесними ушкодженнями, які були заподіяні ОСОБА_11 та смертю потерпілого.

Так, згідно висновку експерта №44 від 17.04.2019 року, враховуючи виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носу, патоморфологічні зміни внутрішніх органів та дані судово-гістологічного дослідження шматочків внутрішніх органів комісія експертів прийшла до висновку, що безпосередньою причиною смерті ОСОБА_11 стала аспіраційна асфіксія внаслідок закриття дихальних шляхів кров`ю.

Експерти зауважили, що обов`язковою умовою для виникнення аспіраційної асфіксії є втрата свідомості, котра може бути при черепно-мозковій травмі крововиливах та забоях головного мозку або при алкогольному сп`янінні.

Враховуючи, що така умова як черепно-мозкова травма в даному конкретному випадку відсутня, експерти прийшли до висновку, що виявлені тілесні ушкодження на голові (синці на обличчі, лівій вушної раковини; рани слизової нижньої губи, наскрізна рана нижньої губи зліва, рани на обличчі, неповна травматична екстирпація (видалення) 3,4 зубів на нижній щелепі; крововиливи на внутрішній поверхні м`яких тканин голови; перелом кісток та хрящів носа) мають ознаки легких тілесних ушкоджень та в причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті не знаходяться.

Водночас у зв`язку із тим, що при дослідженні трупа потерпілого ОСОБА_11 у крові та сечі останнього виявлений етиловий спирт в концентрації 2,9 та 3,84 проміле, яка при житті на час настання смерті відповідає сильному ступеню алкогольного сп`яніння, суд першої інстанції погодився із версією сторони захисту, що втрата свідомості ОСОБА_11 могла виникнути внаслідок сильного алкогольного сп`яніння.

Посилаючись на вказані висновки експертиз суд першої інстанції достеменно встановив, що смерть ОСОБА_11 настала внаслідок аспіраційної асфіксії дихальних шляхів, а не внаслідок спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .

Однак, такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає передчасними, та такими, що не узгоджуються із дослідженими в ході судового розгляду доказами, яким суд першої інстанції не надав оцінки в їх сукупності та взаємозв`язку.

У апеляційній скарзі прокурор зазначає, що суд першої інстанції не врахував дані висновків експертів №615/216 від 28.03.2018 року, №126 від 19.12.2019 року, а також кількість та локалізацію ударів, не надав оцінки тому факту, що обвинувачений після спричинення тілесних ушкоджень потерпілому не намагався вжити заходів задля збереження життя останнього, знаходився біля потерпілого до того моменту, як останній перестав дихати, оскільки при аспірації дихальних шляхів кров`ю, смерть настає в короткий проміжок часу, який може вимірюватися хвилинами, а отже повне ігнорування безпорадного стану потерпілого після нанесення останнім тілесних ушкоджень, свідчить про те, що ОСОБА_9 бажав того, щоб потерпілий помер, тобто мав умисел на умисне вбивство ОСОБА_11 .

Надаючи оцінку апеляційним доводам прокурора, колегія суддів враховує, що згідно положень п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для встановлення причин смерті, тяжкості й характеру тілесних ушкоджень призначення експертизи є обов`язковим.

Аналогічні положення містяться і в ст.242 КПК Україні, зокрема п.1 ч.2 зазначеної статті встановлено, що для встановлення причин смерті слідчий або прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді для проведення експертизи.

Відповідно до ч.1 ст. 101 КПК висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Висновки судово-медичних експертиз містять лише оцінку за медичними критеріями наслідків злочинного діяння та причин їх настання й саме в такому розумінні ці висновки повинні оцінюватися судами при вирішенні питання про доведеність винуватості особи у злочині за встановлених обставин його вчинення та про кримінально-правову кваліфікацію.

За приписами п.4.8. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995, у випадках смерті за наявності тілесних ушкоджень судово-медичний експерт поряд з вирішенням інших питань зобов`язаний встановити наявність чи відсутність причинного зв`язку між ушкодженням і смертю.

Водночас вирішення питання про наявність у діянні особи юридичних ознак складу кримінального правопорушення (зокрема, і необхідного причинно-наслідкового зв`язку між суспільно небезпечним діянням та його наслідками) як підстави кримінальної відповідальності належить до компетенції суду, з огляду на положення ст. 62 Конституції України, ст.2 КК України.

Колегія суддів зважає на те, що в рамках даного кримінального провадження було проведено три судово-медичні експертизи, а саме судово-медична експертиза №615/216 від 28.03.2019 року, комісійна судово-медична експертиза №44 від 17.04.2019 року та додаткова комісійна судово-медична експертиза №126 від 19.12.2019 року.

При цьому судово-медична експертиза №615/216 від 28.03.2019 року та комісійна судово-медична експертиза №44 від 17.04.2019 року містять істотні суперечності щодо причинного зв`язку між завданими потерпілому тілесними ушкодженнями та настанням його смерті.

Висновком судово-медичної експертизи №615/216 від 28.03.2019 року (а.п.53-57 т.3) встановлено, що смерть ОСОБА_11 настала від закритої черепно-лицевої травми, яка ускладнилась аспіраційною асфіксією внаслідок закриття дихальних шляхів кров?ю.

При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 виявлено наступні тілесні ушкодження: синень на підборіді, забійну рану на слизовій оболонці нижньої губи справа, наскрізну забійно-рвану рану на шкірі нижче нижньої губи зліва та неповну травматичну екстирпацію 34 зуба (зуб в проекції рани), масивні синці на обличчі, більше зліва, масивні темно-червоні крововиливи на голові (один з яких переходить в товщу груднино-ключично-соскоподібного м`язу), перелом правої носової кістки та хрящів носу із зміщенням їх в право та в середину просвіту правого носового ходу, які в своїй сукупності та по механізму свого утворення є тупою травмою голови, утворилися за невеликий проміжок часу до настання смерті, який вимірюється хвилинами, знаходяться в причинному зв`язку із настанням смерті, відносяться до легких тілесних ушкоджень та знаходяться в причинному зв`язку зі смертю.

Крім того, вказаним висновком експерта виявлено тілесні ушкодження в області шиї, а саме синець по передньо-лівій поверхні шиї (в проекції груднино-ключичного состеподібного м`язу), синець по передньо-лівій поверхні шиї в верхній третині з переходом на тіло нижньої щелепи, крововилив в м`які тканини шиї зліва, перелом великого рогу під`язикової кістки зліва, утворилися за невеликий проміжок часу до настання смерті, який вимірюється хвилинами, знаходяться в причинному зв`язку із настанням смерті, відносяться до легких тілесних ушкоджень, які могли сприяти настанню смерті.

Суд першої інстанції, відкинувши вказаний висновок експерта із доказової бази сторони обвинувачення, послався виключно на те, що вказаний висновок щодо причин смерті ОСОБА_11 спростовується висновком комісійної судово-медичної експертизи №44 від 17.04.2019 року та висновком додаткової комісійної судово-медичної експертизи №126 від 19.12.2019 року.

В той же час висновок додаткової комісійної судово-медичної експертизи №126 від 19.12.2019 року, яка була призначена за клопотанням прокурора ухвалою Житомирського районного суду від 18.09.2019 року (а.п.25-27 т.4) у зв`язку із наявністю двох суперечливих висновків експертів №615/216 від 28.03.2019 року та №44 від 17.04.2019 року щодо причин смерті ОСОБА_11 , не усунула суперечності між вказаними висновками експертиз, оскільки не стосувалася питання причини смерті ОСОБА_11 та причинного-наслідкового зв`язку, а стосувалася часових проміжків протягом якого міг жити потерпілий із отриманими тілесними ушкодженнями, часу настання смерті, положення тіла, необхідного для затікання крові та розвитку сатураційної асфікції і т.д. (а.п.40-44 т.4).

Не усунуто вироком судом першої інстанції і встановлена розбіжність в частині встановлення експертами, які проводили комісійну судово-медичну експертизу №44 такої обов`язкової умови для виникнення аспіраційної асфікції, як втрата свідомості, яка може бути за їх висновками при черепно-мозковій травмі та при алкогольному сп`янінні, з висновками судово-медичного експерта ОСОБА_19 , який при проведенні даної судово-медичної експертизи встановив, що тілесні ушкодження в області шиї могли посприяти смерті, посилаючись на дані спеціальної медичної літератури (таб. В.В. Волосних, ОСОБА_20 1993 рік), відповідно до яких при травмі перенісся та шиї можлива втрата свідомості. Втрата свідомості та перебування тіла у горизонтальному чи близькому до нього положенні тіла обличчям до гори могли бути чинниками, що сприяли затіканню крові в дихальні шляхи.

Отже, судом залишено без відповідної оцінки окремі дані цих висновків, які викликають певні сумніви у їх визначеності, зокрема чи є втрата свідомості у даному випадку як результат (наслідок) травми перенісся та шиї, що стало чинником, що сприяло затіканню крові в дихальні шляхи чи втрата свідомості при аспіраційній асфікції може бути виключно при черепно-мозковій травмі чи алкогольному сп`янінні, не досліджено коли потерпілий міг втратити свідомість при таких тілесних ушкоджень.

Висновки експертів №615/216 та №44 не містять відповіді на питання чи міг потерпілий після отримання тілесних ушкоджень здійснювати які небудь-дії (бігати, ходити, повзати, говорити).

Згідно з ч.1 ст.102 КПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, серед іншого докладний опис проведених досліджень, у тому числі методи, застосовані у дослідженні, отримані результати та їх експертна оцінка; обґрунтовані відповіді на кожне поставлене питання.

Висновок комісійної судово-медичної експертизи №44 від 17.04.2019 року не містить посилання на будь-яку наукову (медичну) літературу, на відміну від висновка первинної судово-медичної експертизи №615/26 в частині що стосується втрати свідомості.

Суд першої інстанції не був позбавлений можливості незалежно від наявності клопотання відповідно до ч.1 ст. 356 КПК України викликати експертів для роз`яснення (уточнення та доповнення) відповідних висновків, враховуючи, що відповідні підстави для цього були, з`ясувати якою науковою літературою вони керувались, обґрунтовуючи свої висновки, чому вони суперечать даним висновку первинної судово-медичної експертизи.

Зміст оцінки цього джерела доказів полягає у визначенні його допустимості для використання у кримінальному провадженні, а також повноти і достовірності викладених у ньому відомостей.

Для оцінки висновку експерта суд має враховувати, зокрема обсяг та якість взятих до уваги фактів, наданих експерту або встановлених під час експертного дослідження, переконливість викладених експертом доводів, переконливість пояснень, чому неможлива інша інтерпретація тієї сукупності фактів, на підставі яких робився висновок, тощо.

Отже, те що висновки експерта ґрунтуються на наукових знаннях, не виключає необхідності оцінки їх автентичності. Достовірність висновку експерта в значній мірі залежить від достовірності наукових знань, обґрунтованості застосованої під час експертизи методики.

Колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції відповідно до положень, передбачених п.1 ч.3 ст.374 КПК, мав проаналізувати обидва висновки експертиз, надати їм відповідну оцінку із вказівкою на те, чому він надає перевагу одному висновку над іншим, що узгоджується із правовою позицією Верховного суду, викладеній у постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 148/744/15-к.

Під час оцінки висновків експерта слід також мати на увазі положення п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30 травня 1997 року № 8, згідно з яким у випадках, коли проведено декілька експертиз щодо одного і того ж предмета, в тому числі комплексну, комісійну, додаткову чи повторну, кожний висновок експерта повинен оцінюватися з точки зору всебічності, повноти й об`єктивності експертного дослідження. Не повинна надаватися перевага висновку експерта лише тому, що вона проведена комісійно, повторно, експертом авторитетної установи або особою, яка має більший досвід експертної роботи тощо

Отже, в ході апеляційного розгляду встановлено, що конкретного спростування висновку експерта №615/216 від 28.03.2019 року як доказу судом не надано, не вказано чому суд не взяв його до уваги, чим залишив сумніви в обґрунтованості виправдання ОСОБА_9 .

Надання переваги висновку експерта №44 від 17.04.2019 року виключно з підстав, що вона є комісійною, є неприпустимим.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що у вироку суду не надано оцінку тому факту, що згідно висновку експертизи №44 від 17.04.2019 року асфіктивний стан розвивається на протязі коротких термінів в межах кількох хвилин. Аналогічні висновки містяться і у висновку експерта №126 від 19.12.2019 року, відповідно до яких після спричинення тілесних ушкоджень смерть ОСОБА_11 настала в короткий проміжок часу, котрий може вимірюватися хвилинами.

При цьому враховуючи, що смерть ОСОБА_11 настала на протязі декількох хвилин, в ході судового розгляду не з`ясовано чи міг потерпілий, який лежав на спині та перебував в сильному алкогольному сп`янінні, самостійно змінити положення тіла на вертикальне положення, враховуючи також чисельність та характер заподіяних йому тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , що випливає із пред`явленого обвинувачення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що незважаючи на те, що стороною обвинувачення не було заявлено клопотання про призначення додаткових експертних досліджень, з метою усунення зазначених суперечностей, суд жодних заходів, спрямованих на їх усунення не прийняв та залишив поза увагою положення п.3 ч.2 ст.332 КПК України, відповідно до яких суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо існують достатні підстави вважати висновок експерта (експертів) необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності.

Згідно п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30 травня 1997 року № 8 повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи.

Отже, з врахуванням наявності в матеріалах провадження двох висновків судово-медичних експертиз, які містять істотні суперечності, що ставить під сумнів їх правильність, не призначення судом за даних умов з урахуванням конкретних обставин справи повторної комісійної судово-медичної експертизи свідчить про неповноту та очевидний однобічний судовий розгляд даного кримінального провадження та порушення вимог, передбачених ч.1 ст.94, п.1 ч.3 ст.374 КПК України.

Так, за приписами кримінального процесуального закону висновок експерта не має наперед встановленої сили, не має переваг перед іншими доказами, виключної обов`язковості для суду й оцінюється разом з іншими доказами за правилами, передбаченими ст. 94 КПК України.

В той же час, суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 94 КПК України, також не оцінив належним чином сукупності всіх інших доказів в справі.

Так, як убачається з мотивувальної частини вироку, фактично без належної оцінки суду лишились решта доказів сторони обвинувачення: показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_21 , а також письмові докази, зокрема дані протоколів огляду місця події від 30.01.2019 року, протоколу огляду трупа ОСОБА_11 від 30.01.2019 з фототаблицями, висновку експерта №148 від 04.03.2019, протоколу проведення слідчого експерименту від 04.02.2019 за участю свідка ОСОБА_12 , протоколу проведення слідчого експерименту від 04.02.2019 за участю свідка ОСОБА_14 , висновку експерта №146 від 27.02.2019, висновку експерта №19/10/1-308/СЕ/19 від 31.01.2020, висновку експерта №149 від 27.02.2019, протоколу освідування особи від 30.01.2019, протоколу обшуку від 30.01.2019, висновку експерта №63-2019 від 19.02.2019, висновку щодо результатів медичного огляду з метою встановлення стану сп`яніння №80 від 30.01.2019, акту спеціальної медичної комісії з проведення медичних оглядів Д-39.

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи прийняте рішення, відкинув згадані докази, оскільки за його переконанням вони не мають будь-якого відношення до інкримінованого злочину, при цьому роблячи висновки, що судом не було встановлено наявність у ОСОБА_9 мотиву та умислу на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_11 .

На переконання апеляційного суду, вказане мотивування та оцінка доказів є поверхневою.

Колегія судді звертає увагу на те, що питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Показання свідків даного провадження, у поєднанні з фактичними даними, що містяться у письмових доказах, мають значення для з`ясування обставин, які в силу ст.91 КПК належать до предмета доказування у кримінальному провадженні, і в юридичному розумінні вони могли вплинути на суть остаточного судового рішення у даній справі за обвинуваченням ОСОБА_22 .

Обставини вчинення злочину підлягали ретельній перевірці, що судом першої інстанції зроблено не було, що засвідчує формальний підхід до оцінки доказів у площині пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення.

Одночасно слід зазначити, що формулювання обвинувачення, висунуте ОСОБА_9 та визнане судом не доведеним, що відображене у вироку суду, в порушення вимог ст.337 КПК України не відповідає висунутому обвинуваченню прокурором, зокрема в частині не висвітлення наслідків злочинних дій обвинуваченого, а саме заподіяних тілесних ушкоджень в області голови: синень на підборіді, забійну рану на слизовій оболонці нижньої губи справа, наскрізну забійно-рвану рану на шкірі нижче нижньої губи зліва та неповну травматичну екстирпацію 34 зуба, масивні синці на обличчі, масивні крововиливи на голові (один з яких переходить в товщу груднино-ключично-соскоподібного м`язу), перелом правої носової кістки та хрящів носу із зміщенням їх в право та в середину просвіту правого носового ходу, які в своїй сукупності та по механізму свого утворення є тупою травмою голови та відносяться до легких тілесних ушкоджень, які знаходяться в причинному зв`язку зі смертю.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що сукупність зазначених порушень є істотними та процесуально неприпустимими, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення законності, змагальності сторін та одночасно обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, що передбачено ст. 370 КПК України як обов`язкові вимоги, які містяться і у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати.

Як передбачено п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, на підставі п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.409 КПК України колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно, об`єктивно та всебічно дослідити всі обставини кримінального провадження, проаналізувати всі докази у справі, надані сторонами, дати їм належну юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, врахувати висновки і мотиви апеляційної інстанції, з яких скасовано судове рішення, та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне й обґрунтоване та справедливе судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 18 червня 2021 року відносно обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження №278/967/19 в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :