Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/383/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2023 року. Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000636, на вирок Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 березня 2023 року, яким:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Забір`я Києво-Святошинського району Київської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, співмешкає, місце реєстрації відсутнє, проживаючого по АДРЕСА_1 , не маючого судимості в силу ст.89 КК України,

визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років. На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 14 квітня 2020 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Вказаним вироком також вирішено питання щодо речових доказів,

за участі сторін кримінального провадження:

- прокурора ОСОБА_8 ,

- обвинуваченого ОСОБА_6 ,

- захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим та засуджений за вчинення вбивства, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за наступних обставин.

14 квітня 2020 року приблизно о 21.20 годині ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився в кімнаті будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , де, сварився зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 . У ході вказаної сварки, ОСОБА_6 вийшовши з кімнати у коридорі де зустрів свого брата ОСОБА_10 , який почав заспокоювати ОСОБА_6 , намагаючись таким чином владнати сварку. Під час вищевказаної розмови між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_6 раптово виник умисел на умисне вбивство ОСОБА_10 . З метою реалізації даного умислу, спрямованого на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, ОСОБА_6 , діючи умисно та цілеспрямовано, взявши зі столу в кухні будинку, в якому вони перебували ніж, повернувся до коридору та, тримаючи ніж в правій руці, наніс ним ОСОБА_12 один удар в область живота. Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота з пошкодженням клубової артерії та петель тонкого кишківника, які, згідно висновку судово-медичної експертизи №55 від 20 травня 2020 року, відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя в момент заподіяння, від яких на місці скоєння злочину настала його смерть, яка знаходиться в прямому причино-наслідковому зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями та стала наслідком колото-різаного поранення живота та масивної внутрішньо - черевної кровотечі (1650 мл рідкої крові) з розвитком геморагічного шоку.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції від 23.03.2023 скасувати, ухвалити новий вирок яким призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у межах санкції ст.119 КК України.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідно наданих у судовому засіданні суду першої інстанції показань у обвинуваченого ОСОБА_6 не було умислу на спричинення шкоди брату ОСОБА_12 , це вийшло випадково, так як брат сам напоровся на ніж який він тримав в руці лезом вперед. Посилаючись на зазначене, ряд вимог статей КПК України вважає, що у судовому засіданні не було доведено, що обвинувачений мав намір та умисел на вбивство свого брата, а тому дії обвинуваченого ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ст.119 КК України.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які вимоги поданої апеляційної скарг підтримали у повному обсязі, та в дебатах, а обвинувачений і у останньому слові просили її задовольнити, висновок прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, є взаємоузгодженими між собою та відповідають фактичним обставинам справи.

Так, допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вину свою в скоєному кримінальному правопорушенні, за ч.1 ст.115 КК України, визнав частково, надав суду показання, відповідно до яких вони з братом ОСОБА_11 , кожен зі своєю сім`єю, проживали в одному будинку у різних кімнатах. Свого брата він забрав з м.Комсомольська, щоб той не пив, оскільки у нього була епілепсія і він страждав на «білу гарячку». 12 квітня 2020 року, десь о 18.00 годині, вони з братом розгрузили вдома половину машини шпал, а половину залишили. Брат, який був у нетверезому стані, пішов у свою кімнату в будинку, а він пішов до магазину, повернувся з пивом, сів на ганок та пив. Почув у будинку крики пішов туди де у коридорі, зустрів ОСОБА_13 , яка сказали йому піти подивитись, що брат «чудить». Побачивши брата подумав, що у нього була «біла гарячка», бо він кричав, що у будинку чужі люди. Брат стояв спиною до нього, його дружина сказала, що у ОСОБА_14 ніж. Він підійшов до брата, взяв його за праву руку, у якій був ніж, і брат віддав йому ножа. Він взяв ніж у свою праву руку лезом вперед, та вивів брата у коридор, при цьому ніж не випустив з руки. Потім вони з братом зіткнулися лоб в лоб, він почув стогін і брат впав, він не відчув, що ніж залишається у руці. Через хвилину як брат впав, ОСОБА_13 забрала у нього ніж. Пива він купив 1 літр і не випив його до кінця, горілку він не вживає. Чи харчав брат не пам`ятає. Вину визнає лише у тому, що не викинув ніж, коли взяв його у брата, а залишив у руці, що призвело до поранення. Раніше сварок з братом не було. Під час досудового розслідування розказував те саме, що і у суді, тиску на нього не було, адвокат був присутнім. Умислу на спричинення шкоди брату у нього не було, він не хотів його смерті і не бажав вбити, це вийшло випадково, брат сам напоровся на ніж, тому вину і визнає частково. У вчиненому розкаюється.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка онука обвинуваченого - ОСОБА_15 надала суду показання, відповідно до яких три роки тому 14.04.2020 вона прийшла до своєї баби, у якої були проблеми з тиском. У баби в той час були сестра, ОСОБА_16 та ОСОБА_13 . У іншій кімнаті знаходились ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , обидва були нетверезі. ОСОБА_19 почав сварку, а ОСОБА_20 його заспокоював. Потім ОСОБА_19 прибіг і взяв ніж, вона злякалась і вибігла на вулицю, потім і баба вибігла. У подальшому чула крики у будинку, ОСОБА_20 намагався заспокоїти брата. Коли зайшли в будинок то побачила, що у ОСОБА_21 ніж, який намагається забрати ОСОБА_20 . Потім побачила, що ОСОБА_19 вже лежить і біля нього лежить ніж і щось випало, крові не бачила та не бачила, щоб у ОСОБА_22 в руках був ніж.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_6 вини, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України підтверджується дослідженими письмовими доказами, а саме:

- рапортом від 14.04.2020, протоколом огляду місця події від 14.04.2020 домоволодіння по АДРЕСА_1 , та оглянутим відеозаписом до нього, під час якого вилучено: два сліди речовини бурого кольору, контрольні змиви зі столу, чотири сліди речовини бурого кольору, контрольні змиви з підлоги, три кухонні ножі, які підтверджують факт вчинення кримінального правопорушення;

- протоколом огляду місця події від 15.04.2020 - моргу, під час якого вилучено футболку;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 17.04.2020 та оглянутим відеозаписом до нього, відповідно до яких ОСОБА_6 показав та розказав як вчинив кримінальне правопорушення;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 15.04.2020 та оглянутим відеозаписом до нього, відповідно до яких ОСОБА_23 розказала як ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення;

- висновком експерта №35 від 17.04.2022, відповідно до якого у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень таких як садна, синці, рани та тілі не виявлено;

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 15.04.2020, відповідно до якого ОСОБА_6 , о 04.30 годині 15.04.2020 перебував у стані алкогольного сп`яніння (1,23‰);

- свідоцтвом про смерть, відповідно до якого ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- висновками експерта №301 від 17.04.2020, №325 від 08.05.2020, №326 від 08.05.2020, згідно з якими: в змивах з поверхні столу та з поверхні підлоги, вилучених при огляді місця події - АДРЕСА_1 , та на футболці потерпілого, вилученої при огляді місця події морзі, знайдено кров людини, яка може походити від потерпілого ОСОБА_10 ;

- висновком судово-психіатричного експерта №196 від 05.05.2020, відповідно до якого ОСОБА_6 в момент скоєння правопорушення не страждав і у даний час психічним захворюванням не страждає, не знаходився в тимчасово хворобливому стані, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, підпадає під дію ч.1 ст.19 КК України, у вчиненні інкримінованого діяння слід вважати осудним, застосування заходів медичного характеру не потребує;

- висновком експерта №55 від 20.05.2020, відповідно до якого: у ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота з пошкодженням клубової артерії та петель тонкого кишківника, яке виникло від дії колото-ріжучого предмета з однобічною заточкою леза, яким міг бути ніж, по тяжкості отримані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя під час утворення; утворення рани на тілі при падінні з висоти власного зросту виключається; після отримання тілесного ушкодження ОСОБА_18 протягом короткого проміжку часу (від декількох секунд до декількох хвилин) міг здійснювати активні дії; захворювань, які б могли привести до смерті не виявлено; смерть ОСОБА_10 знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з отриманим тілесним ушкодженням, настала ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок колото-різаного поранення животу та масивної внутрішньо-черевної кровотечі та розвитком геморагічного шоку; у крові трупа ОСОБА_10 виявлено етанол у кількості 2,35‰, що відносно живих осіб відноситься до середнього ступеню алкогольного сп`яніння;

- висновком експерта №2 від 01.12.2022, згідно з яким: тілесне ушкодження, яке було виявлено при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_18 не могло утворитися при обставинах, відповідно до слідчого експерименту, а саме без фізичного впливу обвинуваченого ОСОБА_22 , так як для утворення такого ушкодження необхідно подолати опір одягу та шкіри; крім того, при падінні тіла на клинок нефіксованого ножа відбувається інерційне зміщення клинка ножа; розташування ушкодження на трупі не відповідає розташуванню, на яке вказує обвинувачений у протоколі проведення слідчого експерименту.

Суд дійшов висновку про те, що наведені вище докази узгоджуються між собою щодо фактичних обставин вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, і у суду немає підстав ставити під сумнів їх належність, допустимість і достатність. Вимоги ст.ст.92,93 КПК виконано, а тому вони можуть бути оцінені судом в порядку ст. 94 КПК та покладені в основу вироку.

Суд критично оцінив твердження обвинуваченого, про те, що він не мав умислу на вчинення вбивства потерпілого ОСОБА_10 , а останній сам напоровся на ніж, який він, відібравши у брата, тримав у руці, вважаючи це обраним ним способом захисту під час судового розгляду, оскільки останні не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та спростовані висновком експерта №2 від 01.12.2022.

Суд також дійшов вірного висновку про те, що доводи захисника про необхідність перекваліфікації дій його підзахисного з ч.1 ст.115 КК України на ст.121 КК України, не знайшли свого підтвердження, виходячи з наступного.

Так, оглянутий в судовому засіданні відеозапис до протоколу проведення слідчого експерименту від 15.04.2020 за участю ОСОБА_23 , яка на даний час померла, що унеможливлює її допит, висновки експерта №55 від 20.05.2020 та №2 від 01.12.2022, спростовують твердження обвинуваченого в тій частині, що потерпілий сам напоровся на ніж.

Показання свідка ОСОБА_15 суд не прийняв до уваги, оскільки останні не послідовні, нічим не підтверджені, ні бійки ні самого удару ножем свідок фактично не бачила, крім того, показання надані заінтересованою особою - онукою.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року N2 "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи", для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст.121 КК), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Характер, локалізація тілесного ушкодження, знаряддя, яким воно заподіяне, а саме заподіяння удару ножем у живіт - скупчення життєво-важливих органів, сила удару, висновки експертиз №55 від 20.05.2020 та №2 від 01.12.2022, відповідно до яких утворення рани на тілі потерпілого при падінні з висоти власного зросту виключається та тілесне ушкодження, яке було виявлено при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 , не могло утворитися без фізичного впливу обвинуваченого, неправомірна поведінка потерпілого, вказують на наявність у обвинуваченого умислу на спричинення саме смерті потерпілому та спростовують його твердження в частині небажання настання такого наслідку.

Враховуючи зазначене суд дійшов вірного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 повністю доведена та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.115 КК України, за ознаками: вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

За вказаних обставинах також є безпідставними доводи адвоката щодо перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 з ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 119 КК України та призначення обвинуваченому покарання в межах санкції даної статті з підстав, викладених в апеляційній скарзі, так як фактичні обставини справи виключають можливість кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.119 КК, оскільки природа його діянь (насильства), спрямованість та зміст умислу не дають підстав вважати, що ОСОБА_6 діяв необережно стосовно самого діяння і тих наслідків, що наступили, як про це стверджується стороною захисту.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував, що обвинувачений вчинив особливо тяжкий злочин.

Як особа ОСОБА_6 вважається таким, що не має судимості в силу ст.89 КК України, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, характеризується за незареєстрованим місцем проживання позитивно.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено, а обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи тяжкість скоєного ОСОБА_6 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність обставин, які обтяжують та відсутність обставин, які пом`якшують його покарання, суд дійшов вірного висновку про те, що виправлення ОСОБА_6 можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства, та враховуючи відсутність підстав для застосування положень статей 69, 75 КК України, призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкцій інкримінованого йому злочину.

Отже суд призначив обвинуваченому покарання, дотримуючись принципу доцільності, врахувавши всі передумови, підстави і порядок призначення покарання, визначені положеннями статей 50, 65-67 КК України, що також не суперечить роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Будь-яких не перевірених судом першої інстанції обставин в апеляційній скарзі не наведено, а тому апеляційний суд вважає необхідним вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 березня 2023 року стосовно ОСОБА_6 ,без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим який перебуває під вартою у той самий строк з дня отримання судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4