КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 21 березня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 березня 2023 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 19.05.2023 року включно.

Таке рішення суд, взявши до уваги те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від 7 до 12 років та який має підвищену суспільну небезпеку і суспільний резонанс, а також особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, не має постійного заробітку, в силу ст. 89 КК України вважається раніше не судимим, його вік та стан здоров`я, відсутність міцних соціальних зв`язків, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу та її законного представника, вчинити інші кримінальні правопорушення, та жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, не зможе запобігти вказаним ризикамта забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого і виконання ним процесуальних рішень суду, і тому визнав необхідним продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , вважаючи ухвалу суду незаконною, винесеною з істотним порушенням КПК України та норм _____________________________________________________________

Справа №11-кп/824/2930/2023 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 3 ст. 152 КК України Доповідач ОСОБА_1

Європейського права у зв`язку з необґрунтованим обранням до нього найбільш суворого запобіжного заходу, просить її скасувати та ухвалити нову ухвалу, обравши більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що жодних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, прокурором не доведено, а йому не має сенсу переховуватись від органів слідства, прокуратури чи суду, так як це тільки підтвердить сфабрикованість даної справи. Також не має сенсу та наміру впливати на свідків чи потерпілу, яка нею не являється, оскільки вона вже надала суду свідчення, при цьому є факти зафіксовані із порушенням ч. 4 ст. 352 КПК України.

Крім того, жодних доказів, які б прямо підтверджували його причетність до вчинення інкримінованого йому злочину не має, і до клопотання прокурора таких не додано.

При цьому жодним чином є необґрунтованим та недоведеним, що застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання вказаним ризикам, тим більше в доданих до клопотання матеріалах дані про такі обставини відсутні.

За таких обставин, враховуючи те, що він раніше не судимий, має брата інваліда 1 групи, а пред`явлена йому підозра не підтверджена доказами, вина не доведена, утримання його під вартою незаконне та жоден ризик, передбачений ст. 177 КПК України, не доведений, вважає, що до нього цілком можливим є застосування особистого зобов`язання або домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК Українипід час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0002907 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152КК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, врахувавши матеріали кримінального провадження, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу та її законного представника, вчинити інші кримінальні правопорушення, і тому визнав необхідним продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Враховуючи характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненніособливо тяжкого злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від 7 до 12 роківта який має підвищену суспільну небезпеку та суспільний резонанс, адже потерпілою від даного кримінального правопорушення є неповнолітня донька обвинуваченого - ОСОБА_9 , а також - особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, не має постійного заробітку, в силу ст. 89 КК України вважається раніше не судимим, його вік та стан здоров`я, відсутність міцних соціальних зв`язків, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу та її законного представника та вчинити інші кримінальні правопорушення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилаються обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Щодо посилань обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що йому не має сенсу переховуватись від органів слідства, прокуратури чи суду, оскільки це тільки підтвердить сфабрикованість даної справи, то вони є непереконливими, зважаючи на характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від 7 до 12 роківта який має підвищену суспільну небезпеку та суспільний резонанс, а також дані про особу обвинуваченого, котрі вказують, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, хоч і в силу ст. 89 КК України вважається раніше не судимим, які в сукупності переконливо доводять існування ризику втечі, що є надто високим, а також і ризику вчинення нового кримінального правопорушення, тому, на переконання колегії суддів, достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання ОСОБА_7 під вартою, щоб завадити цьому.

Доводи обвинуваченого про те, що ризик впливу на свідків чи потерпілу відсутній,оскільки вона вже надала суду свідчення, не заслуговують на увагу, оскільки прокурор має право заявити про допит потерпілих та свідків на будь-якій стадії судового розгляду, відповідно до визначеного судом обсягу доказів, які будуть досліджуватися, та порядку їх дослідження.

Також слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінального правопорушення, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що вина його не доведена і жодних доказів, які б прямо підтверджували його причетність до вчинення інкримінованого йому злочину не має, не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду.

Наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого дані про його особу, а саме те, що він раніше не судимий, а також наявність у нього брата інваліда 1 групи, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та які наведені вище, може бути досягнута шляхом застосування до нього іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Отже, враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, що є змістом апеляційної вимоги обвинуваченого, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 21 березня 2023 рокує законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 21 березня 2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 19.05.2023 року включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3