П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 159/3075/21

провадження № 51-2616км23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Волинського апеляційного суду від 26 січня 2023 рокущодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцька, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , який раніше неодноразово судимий (востаннє - вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 серпня 2022 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263, частинами 1, 4 ст. 70 КК),

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК, і

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено до покарання у виді позбавлення волі за:

- ч. 2 ст. 185 КК - на строк 2 роки;

- ч. 3 ст. 185 КК - на строк 3 роки;

- ч. 1 ст. 263 КК - на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 серпня 2022 року ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 14 квітня 2022 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів, а також інші питання, визначені процесуальним законодавством.

Вироком Волинського апеляційного суду від 26 січня 2023 року зазначений вирок місцевого суду скасовано в частині призначеного ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК і постановлено в цій частині новий вирок, яким призначено останньому покарання за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки та на підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Також в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховано покарання у виді позбавлення волі, частково відбуте за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 серпня 2022 року. У решті вирок місцевого суду залишено без змін.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_7 , будучи раніше судимим та маючи не зняту та непогашену судимість, в період часу з січня 2021 року по березень 2021 року вчинив 13 епізодів крадіжок майна, а також 6 епізодів крадіжок, поєднаних із проникненням у приміщення. Крім того, 18 березня 2021 року ОСОБА_7 знайшов та почав зберігати при собі 21 пістолетний патрон калібру 9х18 мм (Makarov), які є боєприпасами та придатні для стрільби та які того ж дня були виявлені і вилучені у нього працівниками поліції під час проведення огляду місця події.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого, просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування своїх вимог прокурор вказує про те, що:

- скасування вироку місцевого суду лише в частині призначення покарання за ч. 3 ст. 185 КК суперечить положенням ч. 1 ст. 407 КПК;

- призначене апеляційним судом ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК не відповідає ступеню тяжкості вчиненого засудженим злочину, конкретним обставинам справи, а також даним про особу ОСОБА_7 та є м`яким;

- апеляційний суд призначив ОСОБА_7 остаточне покарання без застосування положень ч. 4 ст. 70 КК;

- вирок цього суду не відповідає вимогам статей 370, 420 КПК.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні прокурор підтримала касаційну скаргу і просила її задовольнити, а захисник заперечувала проти задоволення касаційної скарги прокурора, просила залишити вирок апеляційного суду без зміни.

Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не прибули. Також до початку касаційного розгляду на адресу Суду від засудженого та потерпілої ОСОБА_8 надійшли заяви про здійснення судового розгляду без їхньої участі.

Мотиви суду

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, учасників судового провадження,перевірила матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи і дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Висновки судів обох інстанцій щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК, за обставин, установлених у вироку місцевого суду, ґрунтуються на доказах, досліджених у порядку ч. 3 ст. 349 КПК, у тому числі на показаннях засудженого, який визнав вину у скоєнні інкримінованих йому кримінально караних діянь та у касаційному порядку не оскаржуються.

Доводи прокурора про те, що скасування вироку місцевого суду лише в частині призначення покарання за ч. 3 ст. 185 КК суперечить положенням ч. 1 ст. 407 КПК колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, у тому числі скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Статтею 409 КПК визначено, що підставою для скасування або зміни судового рішення під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції є, у тому числі неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

В ході касаційної перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що в апеляційній скарзі прокурор вказував про неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне застосування положень частин 1 та 4 ст. 70 КК, а також про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання за частинами 2 та 3 ст. 185 КК тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого через м`якість. Зокрема, прокурор у апеляційній скарзі просив призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК - 3 роки; за ч. 3 ст. 185 КК - 4 роки.

Апеляційний суд здійснив перегляд вироку місцевого суду за апеляційною скаргою прокурора та погодився із доводами його скарги про те, що призначене ОСОБА_7 місцевим судом покарання за ч. 3 ст. 185 КК з урахуванням конкретних обставин справи та даних про особу засудженого не відповідає тяжкості вчиненого засудженим злочину та його особі і є м`яким.

Таким чином, апеляційний суд визнав м`яким покарання, яке було призначено ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК судом першої інстанції, а в решті погодився із видами і розмірами покарань, призначеними йому місцевим судом за вчинення інших злочинів. Цей суд правильно, в межах наданих йому повноважень, скасував вирок суду першої інстанції лише в частині призначеного ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК.

Таке рішення апеляційного суду узгоджується із вимогами статей 407, 409 КПК.

При цьому апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки, як про це просив у апеляційній скарзі прокурор, надав належну оцінку усім обставинам, на неврахуванні яких наголошувала сторона обвинувачення.

Таким чином, колегія суддів відхиляє твердження касаційної скарги прокурора про невідповідність призначеного апеляційним судом ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК ступеню тяжкості вчиненого засудженим злочину, конкретним обставинам справи, а також даним про його особу через м`якість.

Після часткового скасування вироку місцевого суду та призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК, апеляційний суд правильно застосував положення ч. 1 ст. 70 КК та визначив за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, покарання засудженому у виді 4 років позбавлення волі.

Щодо тверджень у касаційній скарзі прокурора про неправильне застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування положень ч. 4 ст. 70 КК, то колегія суддів вважає ці доводи безпідставними з огляду на таке.

Як убачається із ухвали апеляційного суду, цей суд погодився із розміром остаточного покарання, призначеного ОСОБА_7 на підставі ч. 4 ст. 70 КК місцевим судом та дійшов висновку, що в цій частині вирок суду першої інстанції слід залишити без зміни, оскільки таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення ним нових злочинів.

При цьому у резолютивній частині вироку апеляційного суду чітко зазначено, в якій частині вирок суду першої інстанції скасовано і ухвалено новий вирок, а в якій вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Також у резолютивній частині вироку апеляційний суд ухвалив зарахувати в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, покарання у виді позбавлення волі, частково відбуте за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 серпня 2022 року.

Таким чином, апеляційним судом ОСОБА_7 призначено остаточне покарання із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК у розмірі, визначеному вироком місцевого суду, а відсутність у резолютивній частині вироку суду апеляційної інстанції прямої вказівки на норму ч. 4 ст. 70 КК із зазначенням, що «в решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни», не означає того, що суд не застосував положень вищезазначеної статті, як про це вказує прокурор.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у разі виникнення труднощів із розумінням вказаного вироку апеляційного суду в частині визначення фактичного строку призначеного ОСОБА_7 остаточного покарання заінтересована сторона не позбавлена права звернутися до суду, який ухвалив цей вирок, з відповідним клопотанням про роз`яснення судового рішення, що регламентовано положеннями ст. 380 КПК.

З огляду на викладене Верховний Суд вважає, що при розгляді цього кримінального провадження суд апеляційної інстанції не допустив порушення норм матеріального закону та істотних порушень вимог КПК. Вирок апеляційного суду є вмотивованим та відповідає положенням статей 370, 420 КПК.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 433, 436, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Вирок Волинського апеляційного суду від 26 січня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3