Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/4227/22
Провадження № 1-кп/553/933/2023
В И Р О К

Іменем України

10.05.2023м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого: ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава матеріали кримінального провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

18.01.2022 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі на підставі ст.ст.75, 76 КК України з іспитовим строком на 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,-

в с т а н о в и в:

24.10.2021, в період часу з 18.00 до 18.30 год., обвинувачений ОСОБА_4 , знаходився на майданчику біля будинку №6 по вул. Танкопія в м.Харків, де реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення за рахунок інших осіб, діючи умисно та протиправно, повторно, з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю спостереження за ним з боку третіх осіб, шляхом вільного доступу, взяв з частково огородженої земельної ділянки одну секцію перильного огородження 800*2000, що належала ТОВ «ПАЛМАЗ ГРУП», вартістю 4677 гривень 98 копійок, та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив ТОВ «ПАЛМАЗ ГРУП» матеріальну шкоду на вказану суму.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у таємному викрадені чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтвердивши факт його скоєння за викладених вище обставин. Щиро розкаявся у вчиненому та просив його суворо не карати.

Представник потерпілого - директор ТОВ «ПАЛМАЗ ГРУП» подав до суду заяву, в якій просив суд провести судове засідання без його участі, при ухваленні вироку покладався на розсуд суду.

Оскільки обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи, а вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України вважає повністю доведеною сукупністю доказів наданих стороною обвинувачення безпосередньо перевірених судом в ході розгляду даного кримінального провадження.

Надані стороною обвинувачення докази в сукупності з показаннями обвинуваченого, не довіряти яким у суду немає жодних підстав, повністю підтверджують дані про місце, час, спосіб, мотив та обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до обґрунтованого висновку про доведеність стороною обвинувачення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину передбаченого ч.2 ст.185 КК України сукупністю доказів, які суд визнає належними, допустимими та достовірними, бере їх до уваги та кладе в основу обвинувального вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , який повинен нести кримінальну відповідальність за вчинений ним злочин.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно ч.2 ст. 8 КПК України та ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при розгляді даного кримінального провадження враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, викладену в рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України», «Коробов проти України» та «Ушаков проти України» щодо концепції доведення вини «поза розумним сумнівом» та вважає, що стороною обвинувачення в повній мірі доведено винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним злочину передбаченого ч.2 ст.185 КК України належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами по справі «поза розумним сумнівом», що також узгоджується із положеннями ст. 94 КПК України та які в повній мірі дають змогу суду зробити переконливий висновок щодо притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого.

Відповідно до ч.ч. 1,3 статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Проаналізувавши всі докази, досліджені в судовому засіданні, суд, з врахуванням вимог ст. 337 КПК України, вважає доказаною винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Відповідно до ч.1 статті 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд, зокрема, повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини, ст.62 Конституції України і норм КПК України кожна людина має право на справедливий розгляд справи, ніхто не може бути підданий кримінальному покаранню поки не буде визнаний винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

Оцінюючи всі докази надані стороною обвинувачення за даною кримінальною справою в їх сукупності, суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права».

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України, як умисні дії, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно.

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправдання засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд сказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Суд, при вирішенні питання щодо призначення виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує положення п. 1 ППВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», ст. ст. 50 та 65 КК України, та виходить з того, що особі, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Зважаючи на такі висновки Європейського суду з прав людини, виходячи з положень ст. 65 КК України, приймаючи до уваги викладене вище, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні злочину і щиро розкаявся у цьому, враховуючи позицію по справі представника потерпілого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі з урахуванням положеньч.4 ст. 70 КК України, із застосуванням положень ст. ст. 75,76 КК України, яке буде необхідне та достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

По справі цивільні позови не заявлялись.

Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Долю речових доказів, які долучені до матеріалів кримінального провадження, суд вважає необхідним вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 373 та 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань призначеного даним вироком та вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.01.2022 року остаточно вважати засудженим ОСОБА_4 на 4 (чотири) роки позбавлення волі.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 у період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Скасувати арешт накладений ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.10.2021 року на тимчасово вилучене майно.

Речові докази вилучену під час огляду місця події частину металевого паркану сірого кольору з емблемою м. Харкова розміром 800*2000 м (секція перильного огородження) , яка повернута представнику потерпілому ТОВ «ПАЛМАЗ ГРУП» під зберігальну розписку залишити потерпіломуТОВ «ПАЛМАЗ ГРУП» як його власність; CD-R диск з відеозаписом з камери №2200 екіпажу №0521 з подіями від 24.10.2021 року залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено в Полтавський апеляційний суд через Ленінський районний суд м. Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_1