Справа № 199/5398/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2023 року м. Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, на утримані неповнолітніх та непрацездатних осіб не має, пенсіонер, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_4 , ставиться питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 152, ч.6 ст.153 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу з жовтня 2022 року по березень 2023 року, спільно мешкав із цивільною дружиною свого онука ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (перебуває в місцях позбавлення волі) - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та її малолітньою донькою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, у січні 2023 року, точна дата та місце в ході досудового розслідування не встановлені, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням у тіло іншої особи з використанням будь-якого іншого предмета, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), вчинене щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, відносно малолітньої потерпілої ОСОБА_9 ..

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням у тіло іншої особи з використанням будь-якого іншого предмета, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), вчинене щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, відносно малолітньої потерпілої ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно з метою задоволення своєї статевої пристрасті, розуміючи малолітній вік ОСОБА_9 , нехтуючи загальнолюдськими принципами моралі, статевої недоторканості, систематично, в період часу з січня 2023 року по березень 2023 року, точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи за місцем свого мешкання за відсутності ОСОБА_8 , у своїй спальній кімнаті за адресою: АДРЕСА_1 , кликав до себе в кімнату на ліжко, малолітню ОСОБА_9 , при цьому вказівним пальцем правої руки здійснював неоднократну фізичну дію та проник в область статевих органів (піхви) малолітньої ОСОБА_9 , яка внаслідок малолітства не могла чинити опір діям більш старшого та фізично сильнішого ОСОБА_5 , перебуваючи таким чином у безпорадному стані.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 спричинив малолітній потерпілій ОСОБА_9 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №5С/е від 12.05.2023, тілесні ушкодження у вигляді: надрив дівочої перетинки в проекції «1» години умовного циферблату годинника, термін утворення якого у теперішній час встановити не представилось можливим. За своїм характером тілесне ушкодження відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що має незначні скороминущі наслідки.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №371 від 26.06.2023, ОСОБА_9 в період вчинення відносно неї протиправних дій, на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий розлад психічної діяльності або інший хворобливий стан психіки не страждала та в теперішній час не страждає. Іспитована могла правильно сприймати лише зовнішню, фактичну сторону вчинених з нею протиправних дій, і не могла сприймати їх сексуальної направленості та особистісного значення внаслідок природньої вікової незрілості і необізнаності в сексуальній сфері. Вона може давати показання тільки про зовнішню, фактичну сторону скоєних із нею кримінальних дій.

Відповідно до висновку судово-психологічної експертизи №1044 від 28.06.2023, при дослідженні особистості ОСОБА_9 відзначається інтраверсія, замкнутість, помірний нейротизм, є характерний помірний дитячий егоцентризм, досить виражені емотивність, сензитивність. Ціннісно-орієнтаційний блок особистості сформований у рамках елементарних вітальних потреб, дитячих егоцентричних установок, а також установок, що відповідають мікросоціальній групі дитячого колективу. При дослідженні процесів уяви, мислення немає ознак патологічного зображення. З урахування домінуючих характеристик, несформованістю статевої ідентифікації та смислового досвіду, ієрархії мотивів, самосвідомості, моральної свідомості, рефлексії власних моральних почуттів, вікової періодизації указує на неможливість ОСОБА_9 , в період часу, який розглядається по справі усвідомлювати характер і значення дій сексуального спрямування. Також слід помітити, що внаслідок фізичних властивостей потерпілої та неусвідомленістю подій ОСОБА_9 не могла чинити опір діям ОСОБА_5 .

Внаслідок вікової періодізації, емоційного стану дівчинки та для уникнення психотравмуючих, для дитячої психіки, подій рекомендовано уникнути участь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у досудовому розслідуванні та судовому розгляді.

ОСОБА_9 не схильна до надмірного фантазування та навіюваності, не виявляє виверткість, відсутні ознаки цілеспрямованого активного психологічного захисту.

Умисні дії, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які виразились у вчинені дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням будь-якого іншого предмета, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), вчинене щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

Крім цбого, 07.03.2023 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , разом з малолітньою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , того ж дня приблизно о 17.00 годині до ОСОБА_9 прийшла в гості малолітня ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що мешкає в сусідньому будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

У цей час, у ОСОБА_5 раптово виник злочинний умисел, направлений на вчинення будь-яких насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи (сексуальне насильство), вчинене щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, вчинені повторно, відносно малолітньої потерпілої ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення будь-яких насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи (сексуальне насильство), вчинене щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, вчинені повторно, відносно малолітньої потерпілої ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, розуміючи малолітній вік ОСОБА_10 , нехтуючи загальнолюдськими принципами моралі, статевої недоторканості, 07.03.2023 приблизно о 17.30 годині, перебуваючи за місцем свого мешкання, покликав малолітню ОСОБА_9 та малолітню ОСОБА_10 , до ванної кімнати, та запропонував їм спільно покупатись, під його наглядом, на що останні погодились. Далі, ОСОБА_5 , під час купання коли малолітня ОСОБА_10 та малолітня ОСОБА_9 знаходились в ванній, своїми вказівним та середнім пальцями правої руки здійснював неодноразову фізичну дію, яка виразилась в торканні статевих органів (піхви) малолітньої ОСОБА_10 , яка внаслідок малолітства не могла чинити опір діям більш старшого та фізично сильнішого ОСОБА_5 , перебуваючи таким чином у безпорадному стані.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на вчинення дій будь-яких насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи (сексуальне насильство), вчинене щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, вчинені повторно, відносно малолітньої потерпілої ОСОБА_10 , ОСОБА_5 того ж, дня тобто, 07.03.2023 приблизно о 18.00 годині, перебуваючи в залі за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , після купання малолітньої ОСОБА_10 під приводом зігріти та допомогти одягнути сухий одяг, покликав її до зали розташованої за вищевказаною адресою, після чого посадив її спиною до себе собі на коліна, та вказівним та середнім пальцями правої руки здійснював неодноразову фізичну дію, яка виразилась в торканні статевих органів (піхви) малолітньої ОСОБА_10 , яка внаслідок малолітства не могла чинити опір діям більш старшого та фізично сильнішого ОСОБА_5 , перебуваючи таким чином у безпорадному стані.

Своїми умисними діями, ОСОБА_5 спричинив малолітній потерпілій ОСОБА_10 відповідно до висновку судово-медичної експертизи №6С/е від 12.05.2023 тілесні ушкодження у вигляді: садна в проекції малої статевої губи ліворуч. За своїм характером тілесне ушкодження відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що має незначні скороминущі наслідки.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №372 від 26.06.2023 ОСОБА_10 в період вчинення відносно неї протиправних дій на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий розлад психічної діяльності або інший хворобливий стан психіки не страждала та в теперішній час не страждає. Іспитована внаслідок природної вікової незрілості могла правильно сприймати зовнішню, фактичну сторону скоєних стосовно неї кримінальних дій і може в описовій формі давати про них правильні показання.

Відповідно до висновку судово-психологічної експертизи №1043 від 29.06.2023 При дослідженні особистості ОСОБА_10 відзначається інтраверсія, замкнутість, помірний нейротизм, є характерний помірний дитячий егоцентризм, досить виражені емотивність, сензитивність. Ціннісно-орієнтаційний блок особистості сформований у рамках елементарних вітальних потреб, дитячих егоцентричних установок, а також установок, що відповідають мікросоціальній групі дитячого колективу. При дослідженні процесів уяви, мислення немає ознак патологічного зображення. З урахування домінуючих характеристик, несформованістю статевої ідентифікації та смислового досвіду, ієрархії мотивів, самосвідомості, моральної свідомості, рефлексії власних моральних почуттів, вікової періодизації указує на неможливість ОСОБА_10 , в період часу, який розглядається по справі усвідомлювати характер і значення дій сексуального спрямування. Також слід помітити, що внаслідок фізичних властивостей потерпілої та неусвідомленістю подій ОСОБА_10 не могла чинити опір діям ОСОБА_5 ..

Внаслідок вікової періодизації, емоційного стану дівчинки та для уникнення психотравмуючих, для дитячої психіки, подій рекомендовано уникнути участь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у досудовому розслідуванні та судовому розгляді.

ОСОБА_10 не схильна до надмірного фантазування та навіюваності, не виявляє виверткість, відсутні ознаки цілеспрямованого активного психологічного захисту.

Умисні дії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які виразились у вчинені будь-яких насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи (сексуальне насильство), вчинене щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, вчинені повторно, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 153 КК України.

За сукупністю вчиненого, умисні дії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кваліфікуються за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 6 ст. 153 КК України.

30.06.2023 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у порядку ст. ст. 276-279 КПК України повідомлено про підозру за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.152, ч.6 ч.153 КК України.

Вина підозрюваного ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні матеріалами:

-рапортом від 21.04.2023;

-рапортом від 07.03.2023;

-консультаційним висновком спеціаліста від 07.03.2023 відносно ОСОБА_9 ;

-консультаційним висновком спеціаліста від 07.03.2023 відносно ОСОБА_10 ;

-протоколом допиту законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_8 від 02.05.2023;

-протоколом допиту малолітнього потерпілого ОСОБА_9 від 05.04.2023;

-протоколом допиту законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_11 від 03.05.2023;

-протоколом допиту малолітнього потерпілого ОСОБА_10 від 04.05.2023;

-висновком судово-психіатричної експертизи №371 від 26.06.2023;

-висновком судово-психіатричної експертизи№372 від 26.06.2023;

-висновком судово-медичного експерта 5С/е від 12.05.2023;

-висновком судово-медичного експерта 6С/е від 12.05.2023;

-висновком судово-психологічної експертизи №1043 від 29.06.2023;

-висновком судово-психологічної експертизи №1044 від 28.06.2023;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 15.05.2023;

-іншими матеріалами кримінального провадження.

Так, відповідно до вимог ст.177, п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, в ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 : 1) може переховуватися від органів досудового розслідування та суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України), так як покарання за кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 152, ч.6 ст.153 КК України, передбачає позбавлення волі строком до п`ятнадцять років, або довічне позбавленням волі, що може слугувати мотивом уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення. Тому, при обранні більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою статті 176 КПК України, органу досудового розслідування буде неможливо запобігти ризику переховування підозрюваного; 2) незаконно впливати на потерпілих та свідків, експертів, у кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК України), оскільки на теперішній час не проведені всі слідчі дії у кримінальному провадженні (допити свідків, проведення експертиз, тощо). Будучи обізнаним у доказах, які на теперішній час наявні в матеріалах кримінального провадження, підозрюваний ОСОБА_5 своїми порадами, вказівками, повідомленням недостовірних відомостей щодо не притягнення його до кримінальної відповідальності, може схилити останніх до відмови від давання свідчень, надання завідомо неправдивих свідчень.

У судовому засіданні слідчий ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримали, просили його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні просив надати йому більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, оскільки він є особою похилого віку та нещодавно переніс травму перелом шийки стегнової кістки та пересувається тільки за допомогою милиць.

Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні просив застосувати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, оскільки стан здоров`я та вік підозрюваного перешкоджає його триманню під вартою. Крім цього, зазначені у клопотанні ризики слідчим, не доведені.

Вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши подане клопотання та надані слідчим матеріали, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 , вважаю відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обравши запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час, виходячи із наступного.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні №1-р/2017 від 23 листопада 2017 року, тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, є визначеною законом підставою застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе: наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частини перша, друга статті 194 КПК України).

Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення. Так, вказана норма забороняє переміщати тягар доведення необхідності звільнення на особу, щодо якої вирішується питання про позбавлення її волі.

Крім цього, у рішеннях Європейського суду з прав людини "Харченко проти України" (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року), "Белевицький проти росії" (п.п.111-112 рішення ЄСПЛ від 1 березня 2007 року) зазначено, що слідчому судді, суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції.

Відповідно до правової позиції Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, слідчому судді, суду при розгляді відповідного питання слід ретельно перевіряти достовірність підстав для його задоволення, оскільки одним з найбільш частих порушень прав людини, визнаних ЄСПЛ у справах проти України, є необґрунтоване ухвалення судами рішень про тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою, а також те, що можливість застосування запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою (зокрема йдеться про застосування домашнього арешту), у багатьох випадках навіть не розглядається.

Європейським судом з прав людини у справах «Вемгофф проти Німеччини», «Летельєр проти Франції», «Смирнов проти Росії» визначено, що тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушення громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Однак, всупереч викладеному, органом обвинувачення не надано жодних вагомих доказів, які б посвідчували факти можливого переховування від органів досудового розслідування та/або суду, вчинення дій для перешкод кримінальному провадженню іншим чином.

Вирішуючи питання щодо виду запобіжного заходу, суд згідно з вимогами ст. 178 КПК України враховує:

1) той факт, що наявні докази про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення є достатньо вагомими;

2) тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, який не досяг пенсійного віку та не має підтверджених медичними документами тяжких або хронічних захворювань;

4) відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, родини та утриманців;

5) відсутність у підозрюваного постійного місця роботи;

6) відсутність відомостей про негативну репутацію підозрюваного;

7) майновий стан підозрюваного, який не має постійного джерела доходу;

8) відсутність відомостей про недотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, які застосовувалися до нього раніше.

Європейським судом зазначається, що у всіх випадках, коли ризик ухилення підозрюваного (обвинуваченого) від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного (обвинуваченого) має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення у справах «Вранчев проти Сербії» від 23 вересня 2008 року, «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, «Буров проти України» від 17 березня 2011 року, «Цигоній проти України» від 24 листопада 2011 року).

У той же час, під час розгляду клопотання, не доведено недостатність застосування до підозрюваного інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним вище ризикам. Доказів необхідності застосування до підозрюваного саме найсуворішого запобіжного заходу і неможливості обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу, прокурором не наведено.

Стороною обвинувачення не обґрунтовано, які саме обставини об`єктивно свідчать про недостатність застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Водночас, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимий, має постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_1 . Крім цього, підозрюваний є особою похилого віку, має незадовільний стан здоров`я та пересувається виключно на милицях, у зв`язку перелом стегнової кістки.

У цьому кримінальному провадженні на даному етапі слідчий суддя не вбачає за доцільне застосовувати до підозрюваного найбільш суворий запобіжний захід, оскільки ризикам кримінального провадження можна запобігти, застосувавши відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

З урахуванням викладеного, приходжу до висновку, що необхідним та достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, є запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Керуючись ст.ст. 110, 131, 132, 176, 177, 178, 181, 183, 184, 186, 193, ч.4 ст.194, ст.ст. 195, 196, 197, 369-372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.

Застосувати підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 30.08.2023 включно.

Заборонити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати житло у період часу з 22-00 години до 06-00 години, без дозволу слідчого, прокурора або суду строком до 30.08.2023 включно.

Покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язок прибувати до слідчого СВ ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області за першою вимогою.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під домашнім арештом до 30.08.2023 включно.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу внутрішніх справ, який здійснює кримінальне провадження ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, який повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчого.

По закінченню цього строку та за відсутністю клопотання прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.199 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід та обов`язок вважається скасованим.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1