Справа № 297/3003/22
УХВАЛА
про продовження строку тримання під вартою
23 листопада 2022 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши в судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000276 від 23.07.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,,
встановив:
Відповідно до зміненого обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він будучи раніше неодноразово судимим, 12.07.2022 невстановленим досудовим розслідування точний час, перебуваючи поблизу дворогосподарства, що розташоване по вул. Головній, 108 у с. Яноші, Берегівського району, побачивши на вище вказаній території біля паркану велосипед марки «MERCURY» синьо-жовтого кольору, який належить ОСОБА_6 , діючи умисно, проник на огороджене подвір`я з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та суспільну небезпечність, переконавшись у відсутності осіб, які б могли викрити його протиправні дії, таємно викрав вказаний велосипед, вартість якого, відповідно до висновку експерта від 27.07.2022 становить 3800,00 гривень завдавши таким чином матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_6 на вказану суму.
За викладених обставин, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, поєднана з проникненням у інше сховище, вчинена в умовах воєнного стану.
Обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, зокрема протоколом огляду місця події від 22.07.2022; протоколами показань свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та протоколом допиту потерпілої ОСОБА_6 та іншими письмовими доказами зібраними у ході досудового розслідування.
Ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду від 27.09.2022 року застосовано відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, терміном 60 днів, із визначенням застави у розмірі 130 000 грн..
23.11.2022 року прокурором ОСОБА_3 було подано письмове клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 на 60 діб, із визначенням розміру застави не менше 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 130 000 гривень.

У разі визначення застави прокурор також просить покласти обов`язки, передбачені п. п. 1-4, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання; без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду не виїжджати за межі Закарпатської області; утримуватись від спілкування зі свідками сторони обвинувачення та потерпілою у даному кримінальному провадженні.
Клопотання мотивовано тим, що строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 закінчується, а судовий розгляд кримінального провадження ще не завершено, тому необхідно вирішити питання щодо продовження строків дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно нього. З урахуванням продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме того, що обвинувачений може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити нове кримінальне правопорушення, а також з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років, що загрожує у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні та є тяжким злочином, і менш суворі запобіжні заходи будуть недостатні для запобігання вищевказаним ризикам, виникла необхідність у продовженні строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 ..

Прокурор вважає, що на підставі зібраних матеріалів кримінального провадження, враховано вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, а також ураховуючи тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується дані про особу підозрюваного, з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобіганням наведеним у клопотанні ризикам до ОСОБА_9 необхідно продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вивченням особи обвинуваченого, на даний час встановлено, що ОСОБА_9 являється непрацюючим, раніше неодноразово судимим, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає. Даних, які б вказували на неможливість застосування вказаного запобіжного заходу не встановлено.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав письмове клопотання з підстав викладених у ньому.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні вважав, що в клопотанні прокурора слід відмовити, оскільки ризики наведені прокурором у клопотанні не підтверджені. Достатнім вважав застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Обвинувачений ОСОБА_5 просив звільнити його з-під варти, застосував запобіжний захід домашній арешт.

Заслухавши думку учасників судового засідання, суд дійшов до наступних висновків, що клопотання прокурора про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

При судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Зокрема при розгляді клопотання суд оцінює підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з урахуванням конкретних обставин справи.

Крім цього, враховуючи практику Європейського суду та положення ч. 1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Суд вважає, що клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу містить посилання на кілька ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, зокрема передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини, а також обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Тобто, кожний конкретний ризик доведений та обґрунтований доказами його існування.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Як зазначено в п. 111-112 Рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії» - обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції.

Як зазначено в Рішенні ЄСПЛ "Александер Макаров проти Росії" національні органи влади зобов`язані проаналізувати особисті обставини особи докладніше та навести на користь тримання її під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими в судовому засіданні доказами.

Суд, в свою чергу повинен ретельно дослідити наявні докази вказаних ризиків, проаналізувати, дати належну оцінку в кожній конкретній справі. Це узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Кобець проти України» зазначив, що «Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (також рішення у справі «Авшар проти Туреччини». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

В той же час згідно із практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у вигляді позбавленні волі на строк до восьми років.
Отже, з метою уникнення такої відповідальності обвинувачений може переховуватись від суду.

Відповідно до рішення ЄСПЛ за скаргою № 25629/94 від «27» листопада 1997 року по справі «К.Ф. проти Німеччини», п. 57, обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Так, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 був визначений відповідний розмір застави.

Отже, суд вбачає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою на термін 60 днів з визначенням розміру застави, оскільки суд оцінює суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке йому інкримінується. Так ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років, раніше притягувався до кримінальної відповідальності неодноразово. Ризики передбачені ст. 177 КПК України не зменшились, обвинувачений ніде не працює, не має сталого джерела доходів, що свідчить про відсутність факторів соціального стримування та значний ступінь суспільної небезпекиі може свідчити про можливість перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином або вчинення ним нового кримінального правопорушення.

Також в ході розгляду доведений ризик можливості переховування обвинуваченого від суду.

Наведений виклад обставин у відповідності до ч. 3 ст. 199 КПК України свідчить про те, що заявлені ризики не зменшились та виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою.

З урахуванням викладеного, для забезпечення належної процесуальної поведінки суд вважає, що обраний щодо ОСОБА_5 27.09.2022 року слідчим суддею Берегівського районного суду запобіжний захід у виді тримання під вартою, слід продовжити на 60 днів, визначивши заставу в 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 52 000 (п`ятдесят дві тисячі) гривень.

При цьому, суд вважає, що в разі внесення обвинуваченим застави, на нього слід покласти обов`язки, передбачені п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду за першою вимогою; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; без дозволу суду не виїжджати за межі Закарпатської області; утримуватись від спілкування зі свідками сторони обвинувачення та потерпілою у даному кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягає апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Керуючись ч. 1 ст. 177, ст. 197, ст. 199, ст. 363, ст.ст. 371, 372 КПК України,

ухвалив:
Клопотання прокурора задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 22 січня 2023 року 12:30 годин.

Визначити ОСОБА_5 розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених КПК України, у 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 52 000 (п`ятдесят дві тисячі) гривень.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у визначеному розмірі. У разі внесення застави у визначеному розмірі ОСОБА_5 повинен бути звільнений з-під варти. З моменту звільнення ОСОБА_5 з-під варти внаслідок внесення застави, він та заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі звільнення ОСОБА_5 з-під варти внаслідок внесення застави покласти на нього наступні обов`язки: 1) прибувати до суду за першою вимогою; 2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання; 3) без дозволу суду не виїжджати за межі Закарпатської області; 4) утримуватись від спілкування зі свідками сторони обвинувачення та потерпілою у даному кримінальному провадженні.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_10