У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.12.2022 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше судимого, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України,

- обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10.02.2023 року включно.

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

захисник ОСОБА_5 .

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Задоволено клопотання слідчого про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обрано ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10.02.2023 року включно.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Захисник вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною. На думку захисника, одна тяжкість кримінального правопорушення в якому підозрюється ОСОБА_6 не може виправдовувати тримання його під вартою.

Стверджує, що стороною обвинувачення не була доведена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Також захисник зазначає, що зважаючи на дані про особу підозрюваного, до нього може бути застосований інший, більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , слідчим суддею встановлені наступні обставини.

СВ ВП №1 МРУП ГУ НП України в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

За версією органу досудового розслідування, ОСОБА_6 підозрюється в тому, 11.12.2022 приблизно о 01 год. 00 хв. ночі, більш точного часу у ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_6 разом із невстановленою у ході досудового розслідування особою, перебували за адресою: АДРЕСА_2 , де зустріли раніше незнайомого потерпілого ОСОБА_8 . Маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, не приховуючи наміру протиправного заволодіння майном потерпілого ОСОБА_8 , діючи повторно, в умовах воєнного стану, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, ОСОБА_6 наніс удари руками в область обличчя ОСОБА_8 , в результаті чого потерпілий впав на землю. В подальшому ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний умисел, діючи за попередньою змовою групою осіб, піднявши потерпілого та тримаючи його під руки повели у бік вул. Купорної у м. Миколаєві.

Так, дійшовши до будинку №66 по вул. Купорній у м. Миколаєва, потерпілий ОСОБА_8 впав на землю, в цей час ОСОБА_6 та невстановлена у ході досудового розслідування особа, повторно застосували насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, яке виразилось в нанесені ударів ногами в область голови та тулуба.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_6 відкрито заволодів майном потерпілого, а саме - мобільним телефоном «ZTE»; гаманцем, коричневого кольору, в якому знаходилися - дві банківськi картки емітовані АТ КБ «ПриватБанк» та банківська картка емiтована «Укрексімбанк», паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 пенсійне посвідчення останнього. Після чого, ОСОБА_6 та невстановлена у ході досудового розслідування особа, утримуючи викрадене при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли.

12.12.2022р. у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_6 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

Слідчим подано клопотання про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний заходу у вигляді тримання під вартою вказуючи, що останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Прокурор вважав, що неможливо запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного злочину, вагомість наявних доказів, а також тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, послався на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Врахував дані про особу, ступінь встановлених ризиків, обставини кримінального правопорушення і дійшов висновку, що застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе запобігти встановленим при розгляді клопотання ризикам. Прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового та кримінального проваджень, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що є значна ймовірність того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 , віднесене до категорії тяжких злочинів, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи фактичні обставини та суспільну небезпечність кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , відомості щодо особи підозрюваного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийняв рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 та погоджується з зазначеним слідчим суддею, що до доводів сторони захисту про можливість застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, а саме особистого зобов`язання, слід віднестись критично, з урахуванням того, що останній неодноразово судимий, в тому числі за корисливий злочин, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення в період іспитового строку, що свідчить про його схильність до антисоціальної поведінки, не має легальних джерел доходу, що, у свою чергу, свідчить про те, що застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе запобігти встановленим при розгляді клопотання ризикам, а саме ризику переховування від слідства та суду та ризику впливу на свідків, враховуючи тяжкість інкримінованого особі правопорушення та особу підозрюваного.

Твердження захисника, що зважаючи на дані про особу підозрюваного, до нього може бути застосований інший, більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, не є слушними, і спростовуються відомостями про особу підозрюваного, які наявна в матеріалах кримінального провадження, а саме те, що останній неодноразово судимий, в тому числі за корисливий злочин, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення в період іспитового строку.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.12.2022 року, щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: