В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.02.2023 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Білоцерківської окружної прокуратури - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002119 від 14.10.2021, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, абонентський номер: НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого частиною 1 статті 185 КК України, -

У С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.

12 жовтня 2021 року, близько 23 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи в салоні автомобіля марки «Шевроле» моделі «Лечетті», користувачем якого є ОСОБА_6 та рухаючись з вулиці Першотравнева на вулицю Некрасова в м. Біла Церква Київської області, побачив на передньому пасажирському сидінні автомобіля мобільний телефон марки «Dogee» моделі «S68 Pro» чорного кольору та в цей час в ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Надалі, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , перебуваючи по вулиці Некрасова в м. Біла Церква Київської області близька 23 год. 20 хв., впевнившись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом вільного доступу вчинив крадіжку вищевказаного мобільного телефону марки «Dogee» моделі «S68 Pro» чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 , вартістю 5074 гривень, належного ОСОБА_6 .

Після цього ОСОБА_4 , з місця вчинення кримінального проступку зник разом із викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 5074 гривень.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.1 ст.185 КК України, без кваліфікуючих ознак, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.185 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме час, місце, мотив та спосіб вчинення ним інкримінованого проступку, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду кримінального провадження повідомлений належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або розгляду справи за його відсутності не надав, цивільний позов не заявлено.

2.2. Обсяг доказів.

Судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав уважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини справи, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідженням письмових матеріалів щодо речових доказів, процесуальних витрат та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

2.3. Показання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав в повному обсязі, надав показання, відповідно до яких він 12 жовтня 2021 року, близько 23 години 00 хвилин, перебуваючи в салоні автомобіля марки «Шевроле» моделі «Лечетті» та рухаючись з вулиці Першотравнева на вулицю Некрасова в м. Біла Церква Київської області викрав у ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Dogee» моделі «S68 Pro» чорного кольору.

2.4. Дослідження письмових матеріалів кримінального провадження, які характеризують обвинуваченого, в тому числі щодо процесуальних витрат та речових доказів.

До матеріалів судового провадження надано документи, зокрема, витяг з ЄРДР, постанову про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 24.11.2021, розписку ОСОБА_6 , вимогу про попередні судимості ОСОБА_4 , медичну довідку КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 4» від 13.12.2021 № 1890, довідку-характеристику ОСОБА_4 , копію паспорта ОСОБА_4 на підтвердження особи обвинуваченого, довідку Білоцерківського РВ № 1 філії ДУ «Центр пробації» у м.Києві та Київській області, копію вироку Березанського міського суду Київської області від 27.07.2017, копію ухвали Апеляційного суду Київської області від 09.11.2017.

3.Кваліфікація дій обвинуваченого судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі щодо речових доказів та процесуальних витрат, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 , поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці).

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення (проступку).

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

5. Мотиви призначення покарання.

5.1. Позиції учасників провадження щодо покарання.

Прокурор зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, він в силу ст.89 КК України раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, а тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч.1 ст. 185 КК України у виді арешту строком на шість місяців.

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 просили призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, крім того, обвинувачений зазначив, що зробив належні висновки щодо своєї протиправної поведінки.

5.2. Висновки суду щодо покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії кримінальних проступків відповідно до ст. 12 КК України, особу винного, який має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо, медичну допомогу у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не отримує, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, неодружений, його ставлення до вчиненого, відшкодування шкоди шляхом повернення майна, обставину, яка пом`якшує покарання, відсутність обтяжуючих обставин та вважає що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства та призначає йому покарання у межах санкції ч.1 ст. 185 КК України у виді обмеження волі та звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд враховує також те, що обмежень передбачених частиною 3 статті 61 КК України для призначення такого виду покарання обвинуваченому в ході судового розгляду не встановлено.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь, саме така міра покарання буде необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

6. Цивільний позов не заявлено.

7. Вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження, інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні відносно обвинуваченого запобіжні заходи не застосовувались.

Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, ст.185 КК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст.185 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного судом покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

У силу ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки, що передбачені пп.1,2 ч. 1 ст.76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Згідно ч. 1 ст.165 КВК України іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту ухвалення вироку, тобто з 14 лютого 2023 року.

Речові докази у кримінальному провадженні №0002119:

- телефон марки «Dogee» моделі «S68Pro», IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , який згідно з постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 24.11.2021, розписки ОСОБА_6 передано на відповідальне зберігання потерпілому - залишити потерпілому ОСОБА_6 .

На вирок суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1