Справа № 463/7815/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/960/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого
адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 05 жовтня 2022 року про продовження строку тримання під вартою,

встановила:

вищевказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та продовжено строк тримання під вартою без визначення розміру застави на 2 місяці.

На ухвалу суду захисник ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, або визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що Личаківський районний суд м. Львова не врахував, що підстави для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 відсутні, а ті ризики, на які раніше покликався та надалі покликається парокурор, жодним чином не обґрунтовані та не доведені.

Зокрема, апелянт вважає, що жодним чином не доведено ймовірність того, що ОСОБА_7 переховуватиметься від суду, адже обвинувачений ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, має постійне місце проживання, де проживає спільно зі своєю дружиною та двома малолітнім дітьми. Звертає увагу, що дружина обвинуваченого через складне матеріальне становище та необхідність самостійно виховувати дітей, перебуває у важкому психологічному стані, через що потребує постійного лікування та реабілітації.

Зазначає, що у ОСОБА_7 батьки пенсійного віку, які мають інвалідність та потребують його підтримки.

Крім того, ОСОБА_7 позитивно характеризується за місцем проживання, активно на постійній основі допомагає організації ГО «Еко-логічне Майбутнє».

Окрім того, на даний час ОСОБА_7 встановлено діагноз: «Сечокам`яна хвороба, дрібні кальцинати до 2-3 мм в обох нирках». Апелянт вважає, що в умовах ДУ ЛУВП №19 забезпечити належне лікування та дотримання дієтичного харчування не видається можливим, що у свою чергу може суттєво погіршити його стан здоров`я.

Вважає, що наявні у справі докази, котрі, на думку сторони обвинувачення, підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189. ч. 1 ст. 255-1 КПК України, навпаки спростовують покликання прокурора, викладені в клопотанні про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , зокрема, про те, що обвинувачений вчинив злочин, поєднаний з насильством стосовно ОСОБА_11 , а також погрозами розправою у разі його звернення до правоохоронних органів.
Апелянт стверджує, що стороною обвинувачення не надано суду жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_7 має авторитет У злочинному середовищі регіону, широке коло кримінальних зв`язків, неухильно дотримується та пропагує так звані «злодійські традиції та звичаї», залучає до злочинної діяльності інших осіб та координує їхню злочинну діяльність, тощо. Вважає, що вказаний прокурором ризик незаконного впливу на потерпілого свідків та інших обвинувачених у даному кримінальному провадженні не підтверджений нічим іншим, як необґрунтованими словесними припущення щодо цього.

Вважає, що докази, на які покликається прокурор, підтверджують, що висунуте ОСОБА_7 обвинувачення не є обґрунтованим та не підтверджується належними та допустимими доказами, більшість з яких досліджена у судовому засіданні.

Не погоджується захисник також і з твердженнями прокурора про те, що ОСОБА_7 перешкоджатиме кримінальному провадження та вчинятиме інші кримінальні правопорушення, оскільки вказане є нічим іншим як необґрунтованим припущенням прокурора, без покликання на обставини справи та будь-які інші фактичні дані, які б підтверджували та робили спроможними такі припущення, що судом першої інстанції залишено поза увагою.

Захисник переконаний, що застосування до ОСОБА_7 , зокрема, запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту зможе забезпечити належну поведінку ОСОБА_7 , виконання ним його процесуальних обов`язків та унеможливить настання тих обставин про які щоразу зазначаються прокурором у клопотаннях про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_9 та його представника адвоката ОСОБА_10 , які заперечили проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження № 463/7815/21 на розгляді Личаківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 255-1, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 255-3 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України.

У межах даного кримінального провадження ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 21 липня 2021 року до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строк дії якого неодноразово було продовжено, востаннє ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 05 жовтня 2022 року.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Задовольняючи клопотання прокурора та продовживши обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою, підставно зазначив, що обвинувачений обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватими у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, свідчить про високий ступінь ризику переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Крім того, на даний час судовий розгляд триває на стадії дослідження доказів, не допитані свідки, що не виключає впливу на останніх, а тому, наявні всі підстави для продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

Разом з тим, суд першої інстанції вказав, що обставини, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам, шляхом застосуванням інших, більш м`яких запобіжних заходів, судом на даному етапі не встановлено.

Як вбачається із ухвали суду першої інстанції, при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 не було визначено розмір застави.

На переконання колегії суддів, продовжуючи строк дії найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави обвинуваченому ОСОБА_7 , судом першої інстанції, хоч і встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, проте не з`ясовано та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та запобігти вказаним ризикам.

Колегією судді встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, зокрема має постійне місце проживання, де проживає разом зі своєю дружиною ОСОБА_17 та двома малолітніми дітьми. Дружина ОСОБА_7 , через те, що змушена самостійно виховувати дітей, які не досягли трирічного віку, через отриманий нею стрес, пов`язаний із затриманням ОСОБА_7 , а також фізичне виснаження згідно з медичними документами перебуває у тривожно-депресивному стані, що супроводжується панічними атаками. Оскільки дружина постійно перебуває з дітьми, вона не може пройти необхідний курс лікування та реабілітації.

Окрім цього, у м. Червонограді проживають батьки обвинуваченого ОСОБА_7 .. ОСОБА_18 є пенсіонером, інвалідом ІІІ групи, який потребує постійної сторонньої допомоги.

Окрім цього, ОСОБА_7 позитивно характеризується за місцем проживання, а також активно на постійній основі допомагав ГО «Еко-Логічне майбутнє» у розвитку діяльності організації.

Також, не в повній мірі були досліджені доводи сторони захисту щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 .

Так, відповідно до долучених захисником адвокатом ОСОБА_8 медичних документів, а саме відповіді Філії ДУ «Центр охорони здоровя Державної кримінально-виконавчої служби України» у Львівській області, за результатом огляду лікарем-терапевтом АПВ ЛБЛ №19, у зв`язку із скргами на болі в поперековій ділянці обох сторін, та після проведених обстежень обвинуваченому ОСОБА_7 встановлено діагноз: «Сечо-кам`яна хвороба, дрібні кальцинати до 2-3 мм в обох нирках».

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію обвинуваченого.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає за можливе застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у виді застави, яка буде співрозмірною та такою, що за умови внесення останньої забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Таке право суду передбачено, ч.4 ст. 183 КПК України, згідно з якою суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Як встановлено ч.5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: п. 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В п. 152 рішення ЄСПЛ від 6 квітня 2000 року по справі «Лабіта проти Італії», зазначено, що «передусім національні судові органи мають забезпечити, щоб у будь-якому конкретному випадку досудове тримання обвинуваченої особи під вартою не перевищувало розумного строку. З цією метою вони повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення…»

Відповідно до п.51 рішення ЄСПЛ № 12369 від 26 червня 1991 року по справі «Латальє проти Франції» «…Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку.

Колегія суддів, з урахуванням вимог ст. 5 Конвенції, правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку», а також п. 3 ст. 5 Конвенції де визначено право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання, відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України, вважає можливим визначити обвинуваченому ОСОБА_7 розмір застави.

Скасовуючи оскаржену ухвалу в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою без визначення розміру застави та ухвалюючи цій частині нове рішення, апеляційний суд враховує, положення ч.ч. 4, 5 ст. 182 КПК, якими регламентовано, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Колегія суддів, аналізуючи в сукупності всі встановлені обставини, наявність доказів про вчинення кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_7 винним, особу обвинуваченого, його сімейне і матеріальне становище, стан здоров`я, а також характер інкримінованих злочинів, приходить до висновку, про доцільність обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави в межах передбачених ст. 182 КПК України в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму доходів громадян для працездатних осіб, що становить 198 480 (сто дев`яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят) грн. 00 коп., який буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

На переконання колегії суддів, такий розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні та запобігти здійсненню дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а саме: клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 05 жовтня 2022 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою без визначення застави слід скасувати та ухвалити нову, якою продовжити ОСОБА_7 строк тримання під вартою із визначенням розміру застави та, у разі її внесення, покладенням на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 05 жовтня 2022 року в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 скасувати.
Клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою без визначення застави задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 05 грудня 2022 року.

Визначити ОСОБА_7 заставу у розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить суму 198 480 (сто дев`яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят) грн 00 коп.

Роз`яснити ОСОБА_7 право внести або забезпечити внесення іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем) застави у будь-який момент з часу винесення ухвали на рахунок: IBAN: UA0085066, банк отримувача: ДКС України, м.Київ, , код банку отримувача (МФО) 820172. Внесення визначеної застави є підставою для звільнення особи з-під варти.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

1) прибувати до суду за першою вимогою;

2) не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу прокурора або суду;

3) повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з потерпілим, свідками та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_7 , що після внесення застави у разі невиконання покладених на нього обов`язків застава може бути звернута в дохід держави.

Термін дії обов`язків, у разі внесення застави, визначити до 05 грудня 2022 року.

У разі невиконання даних обов`язків, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, застава звертається в дохід держави.

У решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4