Житомирський апеляційний суд
Справа №287/692/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 176 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

потерпілої: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 23 березня 2023 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою , -

в с т а н о в и л а:

Згідно ухвали слідчого судді слідчий СВ відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 за погодженням з начальником Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_11 звернулася до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_9 .

З матеріалів клопотання вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що 21.03.2023 року, в період часу з 13 год. 00 хв. по 15 год. 00 хв. ОСОБА_9 перебував разом зі своїм батьком ОСОБА_9 за власним місцем проживання, у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .

В цей день та час між ОСОБА_9 та ОСОБА_9 почався словесний конфлікт в ході якого у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень своєму батьку ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, без розриву в часі, ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в кімнаті будинку, підійшов до ОСОБА_9 , який лежав на ліжку та зі значною фізичною силою наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_9 , після чого останній піднявся з ліжка та став ближче до середини кімнати, де ОСОБА_9 , продовжуючи свій злочинний умисел наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_9 . Від зазначеного удару останній впав на підлогу та ОСОБА_9 наніс повторно два удари кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_9 , спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді набряку дислокації головного мозку, правобічного субдурального крововиливу, закритої внутрішньочерепної травми, що спричинили смерть потерпілого.

22.03.2023 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 23 березня 2023 року клопотання слідчого задоволено.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зубковичі, Олевського району, Житомирської області, українця, громадянина України, освіта середня, інваліда 2-ої групи, не одруженого, не працюючого, не депутата, на утриманні неповнолітніх дітей не має, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Строк тримання під вартою визначено рахувати з дня затримання, тобто з 22 березня 2023 року, по 20 травня 2023 року включно.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах підозрюваного просить ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, з забороною йому з 22:00 год. до 06:00 год. наступної доби залишати місце свого проживання строком на два місяці та покласти процесуальні обов`язки: заборонити в певний період доби з 22:00 год. до 06:00 год. залишати житло, за адресою: АДРЕСА_1 ; прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора або суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора а суду; утримуватися від спілкування із свідками у кримінальному проваджені №0000060 та іншими особами з приводу обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення; здати на зберігання до органу досудового розслідування свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, окрім паспорта громадянина України.

Посилається на те, що ухвала слідчого судді є незаконною та необгрунтованою, такою, що винесена з порушенням норм кримінального процесуального закону. Вказує, що вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_9 , суд не врахував вік та стан здоров`я, а саме ОСОБА_9 є інвалідом 2-ої групи з дитинства, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання останнього та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

При цьому захисник також просить врахувати, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання, а відтак має міцні соціальні зв`язки за місцем проживання, не намагатиметься переховуватись, а сприятиме слідству у з`ясуванні обставин кримінального провадження, так як особисто зацікавлений в тому, щоб слідство чим швидше закінчилось.

Разом з тим сторона захисту вважає не доведеним існування ризику переховування від органів досудового розслідування. Проте зазначені ризик може бути мінімізовано шляхом домашнього арешту в певний період доби.

Стверджує, що застосування запобіжного заходу до ОСОБА_9 у вигляді домашнього арешту на певний період буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Також не наполягав на участі ОСОБА_9 в апеляційному розгляді, просив апеляційну скаргу розглянути без участі підзахисного, з яким узгоджена позиція.

Потерпіла ОСОБА_8 , яка є матір`ю підозрюваного, також просила задовольнити апеляційну скаргу захисника, визначити підозрюваному домашній арешт, запевнила суд в дотриманні сином усіх обов`язків, які будуть покладені на нього судом, а також в тому, що можливо забезпечити утримання від спілкування з нею та свідком по справі, яким є дід підозрюваного.

Прокурор заперечив проти апеляційної скарги захисника.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення захисника, потерпілої та прокурора, перевіривши ухвалу слідчого судді в межах ст.404 КПК України та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника в інтересах підозрюваного не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, зокрема, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(c) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, n. 34).

Розумна підозра не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування. Стаття 5 § 1(c) навіть не передбачає, що поліція має одержати достатні докази для висунення обвинувачення як на час арешту, так і під час перебування апелянта під вартою (N.C. v. Italy of 11 January 2001, §45).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Слідчий суддя зазначених вимог закону дотримався. Предметом дослідження слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого про продовження строку дії застосування запобіжного заходу були ті обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим суддею встановлено, що повідомлена пред`явлена ОСОБА_9 підозра обґрунтовується: протоколом огляду місця події від 22.03.2023 року, протоколом огляду трупа від 22.03.2023 року, протоколами допиту потерпілої, свідків та підозрюваного, протоколом слідчого експерименту від 22.03.2023 року, лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_9 № 818 від 22.03.2023 року, матеріалами кримінального провадження в сукупності.

Вагомість наявних доказів того, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого злочину, здобуті в ході досудового розслідування докази та дані про характер інкримінованого злочину вказують на високу ймовірність того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду незаконно впливати на свідків тапотерпілу у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зокрема, характер інкримінованого особі правопорушення, санкція статті за якою кваліфіковано дії підозрюваного, дані про його соціальні зв`язки, вказують на високий ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.

Також, оцінюючи ризик незаконного впливу на інших учасників даного провадження, зокрема потерпілу та свідків слідчий суддя враховує положення ст. ст. 23, 94 КПК України, згідно яких суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а жоден доказ не має наперед встановленої сили. Отже, виходячи зі стадії даного кримінального провадження, має місце реальний ризик, впливу на потерпілу та свідка, які проживають разом з підозрюваним в одному домогосподарстві а є родичами.

Крім того, той факт, що на момент розгляду даного клопотання досудове розслідування триває, а отже не зібрані усі докази у межах даного кримінального провадження, не проведений весь комплекс слідчих (розшукових) та процесуальних дій, вказує на те, що інші ризики наведені слідчим у клопотанні мають місце і є обґрунтованими.

При вирішенні питання застосування запобіжного заходу слідчим суддею беруться до уваги дані про вік та стан здоров`я підозрюваного, характер вчиненого кримінального правопорушення, особу підозрюваного, а також його соціальні зв`язки, сімейне становище.

Водночас, в ході розгляду клопотання обставин, які перешкоджають застосуванню запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного не встановлено.

У даному конкретному випадку, ризики визначені ст. 177 КПК України є обгрунтованими, оскільки підтверджуються матеріалами клопотання, як і підтверджуються інші обставини визначені ч. 1 ст. 194 КПК України.

Також, слідчим суддею встановлено, що прокурором та слідчим під час розгляду клопотання надано достатньо матеріалів (доказів), які є достатніми для переконання, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам. Зокрема, особисте зобов`язання не може бути застосовано в зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину. Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу. Застава не може бути обрана, оскільки відсутня інформація щодо майнового стану підозрюваного ОСОБА_9 , а також не встановлено осіб, які можуть внести заставу за підозрюваного.

Крім того, обирати запобіжний захід відносно підозрюваного у вигляді домашнього арешту недоцільно з огляду на те, що ОСОБА_9 проживає в одному населеному пункті та в одному будинку з потерпілою та безпосереднім свідком події, який в свою чергу є місцем вчинення злочину, таким чином наявні всі підстави вважати, що ОСОБА_9 може чинити тиск на потерпілу та свідка, знищити речові докази, які ще не вилучено стороною обвинувачення. При цьому завіряння потерпілої про можливість забезпечення проживання підозрюваного в іншому житловому приміщенні, однак на території одного домогосподарства, в якому також проживає вона та свідок події, та в якому розташоване місце вчинення можливого злочину, та забезпечення таким чином утримання його від спілкування з нею та свідком, вбачаються апеляційному суд непереконливими.

З огляду на зазначене, слідчий суддя правильно прийшов до висновку, що на даному етапі досудового розслідування доцільно застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним вище.

Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про доведеність слідчим та прокурором наявність можливих ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також про те, що більш м`який запобіжних захід може забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного під час досудового розслідування кримінального провадження та запобігти наведеним вище ризикам.

Доводи апеляційної скарги про відсутність обгрунтованої підозри та наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, є безпідставними та не грунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Не можуть бути враховані як однозначна підстава для застосування більш м`якого запобіжного заходу і доводи апеляційної скарги захисника про позитивні характеристики підозрюваного, наявність постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, оскільки такі дані були враховані слідчим суддею та не впливають в даному випадку на правильність прийнятого слідчим суддею рішення.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_9 є інвалідом другої групи, не має, та не мав наміру переховуватися від органів досудового слідства, не уникає спілкування зі слідчим, прибуває на першу ж вимогу до останнього заслуговують на увагу колегії суддів, проте не можуть бути безумовними підставами для зміни запобіжного на більш м`який, в тому числі й домашній арешт, з огляду на стадію досудового розслідування.

З огляду на наведене, під час розгляду клопотання слідчого слідчим суддею перевірено доводи про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, пов`язаних з застосуванням запобіжного заходу, а також враховані всі обставини, які мають вагоме значення для визначення запобіжного заходу для підозрюваного у даному кримінальному провадженні та можливості його продовження.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 422 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 без задоволення, а ухвалу слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 23 березня 2023 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: