Шаргородський районний суд
В И Р О К

Іменем України

06 квітня 2023 року

м. Шаргород

Справа № 152/362/23

провадження № 1-кп/152/55/23

Шаргородський районний суд Вінницької області

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження №0000047 від 07.03.2023 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Первомайське Сімферопольського району АР Крим, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст.126-1 КК України,

з участю:

сторін кримінального провадження -

зі сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

ОСОБА_3 у порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», систематично вчиняв психологічне насильство щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах - матері ОСОБА_6 , в ході якого безпричинно висловлював словесні образи, погрози, нецензурні слова, чим принижував та залякував ОСОБА_6 , заподіюючи шкоду психічному здоров`ю потерпілої, що призводило до психологічних страждань останньої та погіршення якості її життя, яке виявлялося у формі втоми, фізичного дискомфорту, втрати енергійності, повноцінного сну та відпочинку. Крім того, дії ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_6 супроводжувалися погрозами фізичною розправою та образами з застосуванням нецензурних слів протягом тривалого часу.

Зокрема, 16.06.2022 о 20 годині, ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї матері ОСОБА_6 , а саме будучи у стані алкогольного сп`яніння, висловлювався на адресу матері нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоди психологічному здоров`ю потерпілої. Постановою Шаргородського районного суду Вінницької області № 152/574/22 від 27.06.2022 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В подальшому ОСОБА_3 , повторно протягом року, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України, а саме: 11.02.2023 о 20.30 год. у АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї матері ОСОБА_6 , а саме висловлювався на адресу матері нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоди психологічному здоров`ю потерпілої.

Крім того, 11.02.2023 о 21.47 год. у АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї матері ОСОБА_6 , а саме висловлювався на адресу останньої нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоди психологічному здоров`ю потерпілої. Постановою Шаргородського районного суду Вінницької області № 152/234/23 від 17.02.2023 ОСОБА_3 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Продовжуючи свою протиправну, злочинну діяльність ОСОБА_3 , 15.02.2023 о 16 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов до будинку своєї матері ОСОБА_6 , який розташований у АДРЕСА_1 , де діючи умисно, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, безпричинно розпочав словесний конфлікт з матір`ю ОСОБА_6 , у ході якого висловлював на її адресу образливі нецензурні слова, погрожував фізичною розправою, що призвело до психологічних страждань ОСОБА_6 , погіршення якості її життя, і виявилося у формі втоми, втрати повноцінного сну, відпочинку, негативних переживань та емоцій.

Суд, згідно з приписами ч.6 ст. 22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, не заперечував факту вчинення злочину при вище наведених обставинах.

Суду показав, що з червня 2022 року по лютий 2023 року в АДРЕСА_1 систематично вчиняв психологічне насильство щодо матері ОСОБА_6 , з якою спільно проживає, в ході якого безпричинно висловлював словесні образи, погрози фізичною розправою, нецензурні слова, чим принижував та залякував останню.

Визнана органом досудового розслідування потерпілою ОСОБА_6 на виклик суду не прибула, хоча відповідно до вимог ст. ст. 135, 136, 325 КПК України належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання в строки, визначені ч.8 ст.135 КПК України. До суду від неї поступила заява про розгляд справи у її відсутності у зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання (а.с. 15).

Суд, виконуючи вимоги ст. 325 КПК України, заслухав думку учасників судового засідання щодо заяви потерпілої ОСОБА_6 і вважає за можливе провести судовий розгляд у її відсутності з огляду на вимоги КПК України, положення частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 щодо справедливого розгляду справи упродовж розумного строку.

Виконуючи вимоги ст.349 КПК України, суд з`ясував думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження.

Прокурор ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_5 також вважають за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст. 349 КПК України, про що подав письмову заяву (а.с. 32).

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суда немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_5 і переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які викладені в обвинувальному акті і ніким не оспорюються та про можливість проведення судового розгляду за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватістьОСОБА_3 в тому, що він у порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», систематично вчиняв психологічне насильство щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах - матері ОСОБА_6 , в ході якого безпричинно висловлював словесні образи, погрози, нецензурні слова, чим принижував та залякував ОСОБА_6 , заподіюючи шкоду психічному здоров`ю потерпілої, що призводило до психологічних страждань останньої та погіршення якості її життя, яке виявлялося у формі втоми, фізичного дискомфорту, втрати енергійності, повноцінного сну та відпочинку. Крім того, дії ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_6 супроводжувалися погрозами фізичною розправою та образами з застосуванням нецензурних слів протягом тривалого часу.

Зокрема, 16.06.2022 о 20 годині, ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї матері ОСОБА_6 , а саме будучи у стані алкогольного сп`яніння, висловлювався на адресу матері нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоди психологічному здоров`ю потерпілої. Постановою Шаргородського районного суду Вінницької області № 152/574/22 від 27.06.2022 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В подальшому ОСОБА_3 , повторно протягом року, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України, а саме: 11.02.2023 о 20.30 год. у АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї матері ОСОБА_6 , а саме висловлювався на адресу матері нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоди психологічному здоров`ю потерпілої.

Крім того, 11.02.2023 о 21.47 год. у АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї матері ОСОБА_6 , а саме висловлювався на адресу останньої нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоди психологічному здоров`ю потерпілої. Постановою Шаргородського районного суду Вінницької області № 152/234/23 від 17.02.2023 ОСОБА_3 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Продовжуючи свою протиправну, злочинну діяльність ОСОБА_3 , 15.02.2023 о 16 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов до будинку своєї матері ОСОБА_6 , який розташований у АДРЕСА_1 , де діючи умисно, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, безпричинно розпочав словесний конфлікт з матір`ю ОСОБА_6 , у ході якого висловлював на її адресу образливі нецензурні слова, погрожував фізичною розправою, що призвело до психологічних страждань ОСОБА_6 , погіршення якості її життя, і виявилося у формі втоми, втрати повноцінного сну, відпочинку, негативних переживань та емоцій.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які полягають у домашньому насильстві, тобто умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи, органом досудового розслідування кваліфіковані вірно, винуватість його доведена і він повинен нести кримінальну відповідальність за ст.126-1 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винуватого, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обвинувачений ОСОБА_3 вперше притягується до кримінальної відповідальності, покаявся у скоєному. Ці обставини суд, відповідно до ст. 66 КК України, відносить до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

Обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 суд визнає вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку.

На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра КНП «Шаргородська ЦМЛ» ОСОБА_3 не перебуває (а.с.45).

При таких обставинах суд, виходячи з загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, думки потерпілої, яка просила обвинуваченого суворо не карати, даних про особу ОСОБА_3 , який задовільно характеризується за місцем постійного проживання, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до частини 4 статті 12 КК України є нетяжким злочином, суд вважає, що зазначені і проаналізовані обставини є підставами для визначення основного покарання у виді громадських робіт.

Таке покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 .

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суд застосовує при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, ЄСПЛ у рішенні від 17.09.2009 в справі «Скополла проти Італії» зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

На переконання суду, захід примусу визначений судом, є співмірним тяжкості і характеру вчиненого діяння та його наслідкам, забезпечить виконання завдань кримінального судочинства, слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України, та буде відповідати одному із основних принципів Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - пропорційності обмеження прав людини і легітимної мети покарання та невідворотності покарання, тобто необхідним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 статті 69 КК України.

Згідно з положенням п.7 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити цивільний позов.

У справі, що розглядається цивільний позов не заявлено.

Відповідно до п.12 ч.1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 органом досудового розслідування не обирався, відсутні також підстави і для обрання запобіжного заходу судом.

Керуючись ст. 368, ч.1 ст. 369, ст.ст. 373 - 376 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.126-1 КК України і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк сто вісімдесят годин.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 не застосовувати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок вступає в законну силу після закінчення строку на подання апеляційної скарги, встановленого п.1 ч.2 ст.395 КПК України, якщо апеляційну скаргу на нього не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1