Номер провадження: 11-кп/813/363/23
Справа № 520/8905/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м.Одеси від 24 грудня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000351 від 23 квітня 2018 року відносно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянин України, має середню освіту, одружений, працює охоронцем в ТОВ «Тенесі», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2021 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Вирішено питання з цивільними позовами потерпілої ОСОБА_9 , ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», процесуальними витратами і речовими доказами у кримінальному провадженні.

Початок строку відбування покарання відраховується з дня добровільної явки ОСОБА_8 для відбування покарання або з дня його затримання в порядку виконання вироку.

Оскарженим вироком встановлено, що 23 квітня 2018 року об 11 годині 57 хвилин водій ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «RENAULT LOGAN», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 , рухався в умовах необмеженої видимості по асфальтованому, сухому дорожньому покриттю по вулиці Довга в Київському районі міста Одеси з боку вулиці Семена Яхненка у напрямку вулиці Львівська, де організований односторонній рух і проїзна частина має по одній смузі руху в протилежних напрямках, що позначені відповідною горизонтальною дорожньою розміткою. Наблизившись до розташованого праворуч за ходом руху будинку № 60 по вулиці Довга, водій ОСОБА_8 зупинив керований ним автомобіль на правій межі проїзної частині, після чого вирішив виконати маневр лівого розвороту та припаркувати автомобіль на непарному боці вулиці, оскільки отримав замовлення на перевезення пасажирів від будинку №51 по вул. Довга. Водій ОСОБА_8 , грубо порушуючи вимоги пунктів: 2.3.б; 10.1; 10.4 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, з наступними змінами, перед початком виконання маневру лівого розвороту уважним не був, невірно оцінив дорожню обстановку, яка склалася, заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації не вжив, не переконався, що вказаним маневром не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, проявляючи злочинну самовпевненість, тобто, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, легковажно розраховував на їх відвернення, став виконувати маневр розвороту поза перехрестям не з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку та при відсутності будь-яких перешкод технічного характеру не дав дорогу мотоциклу «YAMAHA МТ 09», реєстраційний номер НОМЕР_2 , належного ОСОБА_11 , під керуванням водія ОСОБА_12 , який наближався ззаду у попутному із автомобілем напрямку, у своїй смузі, прямолінійно, зі швидкістю приблизно 129,6 км/год., із увімкненим світлом головної фари. При цьому водій ОСОБА_8 , завчасно виявив мотоцикл на проїзній частині, допускав факт руху мотоциклу із явним перевищенням, майже втричі, допустимої в населеному пункті швидкості руху, проте не утримався від виконання маневру та у безпосередній близькості від зазначеного мотоциклу почав виконувати розворот ліворуч, зміщуючись до середини проїзної частини, перетинаючи переривчасту лінію горизонтальної дорожньої розмітки 1.5, виїхав на зустрічну половину проїзної частини, чим створив аварійну ситуацію для водія мотоциклу, який, з моменту виявлення небезпеки в русі, застосував екстрене гальмування, що призвело до перекидання мотоцикла на лівий борт, падіння водія ОСОБА_12 на дорожнє покриття з послідуючим контактуванням останнього із заднім лівим колесом автомобіля.

В результаті ДТП водію мотоциклу ОСОБА_12 заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у прямому причинному зв`язку з його смертю на місці пригоди,

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеним вироком суду захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок та ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_8 у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що органом досудового розслідування та прокурором було порушено право обвинуваченого ОСОБА_8 на захист, що унеможливлює визнання допустимими будь-яких слідчих дій та всіх процесуальних дій під час судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_8 не мав жодної зустрічі із захисником до ухвалення вироку. Ані орган досудового розслідування, ані прокурор, ані суд не організували зустріч ОСОБА_8 із захисником. В матеріалах кримінального провадження міститься лише заява до Київського районного суду в якій ОСОБА_8 зазначив про те, що свої інтереси буде захищати самостійно. При цьому статус самого ОСОБА_8 не зазначений (підозрюваний, обвинувачений, цивільний відповідач тощо), відсутні відомості про те, що ОСОБА_8 розуміє, що він не просто захищає свої інтереси, а здійснює свій захист.

Докази, якими суд обґрунтував свій висновок про винуватість ОСОБА_8 містять істотні суперечності, зокрема висновки експертиз суперечать іншим матеріалам кримінального провадження.

Позиції учасників апеляційного розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив апеляційний суд залишити вирок без змін.

Представник потерпілої ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_13 надіслав до апеляційного суду клопотання про розгляд апеляційної скарги за відсутності потерпілої сторони. При цьому заперечував проти її задоволення та просив залишити оскаржений вирок без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просив апеляційний суд оскаржений вирок скасувати та ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що вказані вимоги апеляційних скарг є такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, оскільки КПК України не передбачено винесення нового виправдувального вироку на стадії апеляційного розгляду кримінального провадження.

Також, в апеляційних скаргах захисник ОСОБА_14 вказував на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Між тим, частиною 3 статті 404 КПК України передбачено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.02.2023 року було відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про повторне дослідження доказів, з тих підстав, що захисник не навів жодних обставин, передбачених ч.3 ст.404 КПК України, для повторного дослідження вказаних доказів, які були предметом дослідження у суді першої інстанції.

В свою чергу, дослідивши оскаржений вирок суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Незважаючи на позицію захисника ОСОБА_7 , відповідно до якої він вважає, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад інкримінованого йому кримінального правопорушення, апеляційний суд дійшов до висновку про те, що вина обвинуваченого в повній мірі доведена доказами, дослідженими судом першої інстанції, зокрема:

- показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка суду першої інстанції пояснила про те, що вона безпосереднім очевидцем аварії не була, але вона 23.04.2018, приблизно о 12.00, рухалася по вул. Довга в м. Одесі на автомобілі «Volkswagen Passat» за своїм чоловіком ОСОБА_12 , який, керуючи мотоциклом, рухався попереду неї. Їх швидкість була приблизно 50-60 км/год. Вона трохи відстала від чоловіка, а той не розганявся, очікуючи, коли вона підтягнеться до нього. На дільниці дорозі наявний невеликий плавний поворот, за яким з поля зору зник її чоловік. Коли вона виїхала на прямий відрізок дороги після повороту, то побачила наслідки аварії та усвідомила, що це її чоловік потрапив у ДТП. Вона відразу зателефонувала сину;

- показаннями потерпілого ОСОБА_15 , який суду першої інстанції пояснив про те, що 23.04.2018 вдень йому зателефонувала його мама - ОСОБА_9 та повідомила, що його вітчим - ОСОБА_12 потрапив у ДТП. Вона рухалася за вітчимом через один автомобіль, ВАЗ, який поїхав з місця ДТП. Мама та вітчим рухалися по вул. Довга в м. Одесі. Коли він прибув на місце пригоди, то запитав у ОСОБА_8 , як сталася пригода. Останній повідомив, що стояв на місці в той час, коли в нього врізався мотоцикліст. Автомобіль RENAULT LOGAN, яким керував ОСОБА_8 , після зіткнення стояв правили колесами на узбіччі у зворотному напрямку. На асфальті він бачив сліди від ковзання мотоциклу. З будинку неподалік від місця ДТП вдалося взяти відеозапис руху транспортних засобів та інших обставин розвитку події ДТП;

- витягом з ЄРДР про реєстрацію кримінального правопорушення (т.2 а.к.п.1);

- посвідченням водія на ім`я ОСОБА_8 (т.2 а.к.п.15);

- свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу RENAULT LOGAN (т.2 а.к.п.16);

- полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника автомобіля RENAULT LOGAN (т.2 а.к.п.17);

- посвідченням водія на ім`я ОСОБА_12 (т.2 а.к.п.18);

- свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу YAMAHA (т.2 а.к.п.19);

- реєстраційною карткою транспортного засобу YAMAHA (т.2 а.к.п.20-21);

- протоколом огляду місця події від 23.04.2018 з фототаблицею, яким оглянута ділянка місцевості на вул. Довга в м. Одесі біля буд.51/а, і зафіксовані технічні характеристики і елементи дороги, механічні пошкодження, локалізація і місця розташування транспортних засобів, сліди ДТП, місце положення водія мотоцикла та інші необхідні відомості, складена схема ДТП (т.2 а.к.п.2-14);

- схемою місця ДТП складеною після повторного огляду місця події за участю учасників кримінального провадження на підставі ухвали суду від 07.10.2020 (т.2 а.к.п.196);

- висновком щодо результатів медичного огляду водія від 23.04.2018, згідно якого у ОСОБА_8 станом на 23.04.2018 ознак алкогольного сп`яніння не виявлено;

- актом судово-медичного дослідження (обстеження) №1408 від 16.05.2018, яким при дослідженні трупу ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження, які не характерні для волочіння чи переїзду. В крові покійного етиловий спирт не виявлено. Також не виявлено явно виражених дефектів опорно-рухового апарату, слуху, зору тощо (т.2 а.к.п.25-31, 35, 36);

- актом судово-медично-гістологічного дослідження №1258/1408 від 11.05.2018, згідно якого у наданих гістологічних препаратах від трупа ОСОБА_12 виявлено: крововилив в м`яких тканинах груди; субарахноїдальні крововиливи в м`яких мозкових оболонках великих півкуль та спинного мозку; ділянки деструкції мозкової речовини, периваскулярні та дрібновогнищеві крововиливи в речовині спинного мозку; крововиливи в легенях; травматичний розрив нирки та селезінки з крововиливами, розтрощенням тканини - без вираженої перифокальної клітинної реакції; нерівномірно виражений набряк головного та спинного мозку; нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів, порушення гемодинаміки в мікроциркуляторному руслі у вигляді дисоціації на плазму і формені елементи; вогнища набряку, крововиливів, ділянки дистелектаза в легенях; нерівномірне кровонаповнення, помірний периваскулярний склероз, виражена зерниста дистрофія кардіоміоцитів, периваскулярний дрібновогнищевий ліпоматоз, склероз дріних артерій серця; портальний цироз, вогнищевий інтерстиціальний гепатит (т.2 а.к.п.32);

- актом судово-медичного дослідження (обстеження) №470/1408 від 24.04.2018, згідно якого встановлено групова і видова приналежність крові ОСОБА_12 (т.2 а.к.п.33);

- актом судово-медичного дослідження (обстеження) №2218/1408 від 24.04.2018, згідно якого в крові трупу ОСОБА_12 етилового спирту не виявлено (т.2 а.к.п.34);

- висновком судово-медичної експертизи №844-1408/2018 від 07.06.2018, згідно якої при дослідженні трупа ОСОБА_12 виявлені наступні ушкодження:

а) відкрита черепно-мозкова травма: перелом кісток основи черепа, крововиливи під м`які мозкові оболонки;

б) закрита травма шиї: перелом під`язикової кістки та щитоподібного хряща;

в) закрита травма грудної клітки: перелом лівої ключиці, грудини, переломи І-ІХ правих та I-VI лівих ребер з розривами пристінкової плеври з крововиливами у плевральні порожнини (справа 300 мл темно-червоної рідкої крові та 100 г згортків її, зліва - 200 мл крові та 70 г згортків її); перелом грудного відділу хребта між II та III грудними хребцями з розривом спинного мозку, забої лівої легені;

г) закрита травма живота і таза: розриви правої нирки, селезінки;

ґ) забійна рана правого передпліччя, садна лівого передпліччя та стегон.

Множинність, поєднаність, поліморфізм, локалізація та механізм утворення ушкоджень (ударна дія) свідчать про те, що ці ушкодження могли утворитися результаті транспортної травми від дій деталей і поверхнень транспортних засобів та дорожнього покриття.

Смерть ОСОБА_12 перебуває в прямому причинному зв`язку з поєднаною травмою голови, шиї, грудної клітки, живота і таза у вигляді перелому кісток основи черепа, крововиливів під м`які мозкові оболонки, перелому підязикової кістки та щитоподібного хряща, перелому лівої ключиці, грудини, переломів правих та лівих ребер з розривами пристінкової плеври з крововиливами у плевральні порожнини, перелому грудного відділу хребта з розривом спинного мозку, забоїв лівої легені, розривів правої нирки, селезінки.

Отримана поєднана травма ускладнилася розвитком шоку, який і став безпосередньою причиною смерті (т.2 а.к.п.54-59);

- вказані тілесні ушкодження, їх локалізація були повторно виявлені і підтверджені висновком додаткової комісійної судово-медичної експертизи №163 від 01.12.2021, призначеної судом для виявлення ознак наїзду або переїзду ОСОБА_12 транспортним засобом. Через відсутність одягу та взуття потерпілого ОСОБА_12 вирішити поставлене питання не уявилося можливим, оскільки вказані речі під час досудового розслідування слідчим не вилучалися, до матеріалів кримінального провадження не долучалися і експертам на їх клопотання вказані речі не були надані ні слідчим, ні прокурором, ні судом (т.3 а.к.п.39-51);

- висновком судової транспортно-технічної експертизи №588-А від 18.06.2018 з фото таблицею, згідно якої на автомобілі «RENAULT LOGAN», р/н НОМЕР_1 , рульове керування, гальмова система, ходова частина та система освітлення автомобіля на момент огляду знаходилися в працездатному стані і дозволяли водію автомобіля змінювати напрямок та характер руху залежно від ситуації, що складається на дорозі (т.2 а.к.п.63-67);

- висновком судової транспортно-технічної експертизи №590-А від 18.06.2018 з фото таблицею, згідно якої на мотоциклі «YAMAHA MT09», р/н НОМЕР_2 , рульове керування, гальмова система та ходова частина на момент огляду знаходилися в працездатному стані і дозволяли водію автомобіля змінювати напрямок та характер руху залежно від ситуації, що складається на дорозі (т.2 а.к.п.71-74);

- протоколом огляду речового доказу від 05.06.02018, яким оглянуто відеозапис на оптичному диску з камери зовнішнього спостереження, якою зафіксований розвиток події ДТП (т.2 а.к.п.98);

- висновком судової авто-технічної експертизи дослідження обставин і механізму ДТП №608-а від 21.06.2018, згідно якої у даній дорожній ситуації водій автомобіля «RENAULT LOGAN», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України і мав технічну можливість запобігти зіткнення транспортних засобів, дотримуючись вказаних вимог Правил дорожнього руху України. Водій мотоцикла «YAMAHA МТ 09», номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_12 у даній дорожній ситуації повинен був діяти відповідно до вимог п.п.12.4 та 12.3 Правил дорожнього руху України і мав технічну можливість запобігти зіткнення транспортних засобів дотримуючись вказаних вимог Правил дорожнього руху України. Для заданого комплексу вихідних даних дії обох водіїв не відповідали вказаним вимогам правил дорожнього руху і з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням події цієї пригоди (т.2 а.к.п.84-89);

- висновком комплексної фототехнічної та авто-технічної експертизи №КСЕ-19/116-21/3952 від 13.04.2021, згідно якої в результаті дослідження відео файлу встановлено, що на момент початку руху автомобіля, мотоцикл знаходився не в полі зору камери. Швидкість мотоцикла перед падінням становить приблизно 129,6 км/год.

У даній дорожній ситуації водій автомобіля «RENAULT LOGAN», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України і мав технічну можливість запобігти зіткнення транспортних засобів, дотримуючись вказаних вимог. Водій мотоцикла «YAMAHA МТ 09», номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_12 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.4 та 12.3 Правил дорожнього руху України і мав технічну можливість запобігти зіткнення транспортних засобів шляхом екстреного гальмування.

Для заданого комплексу вихідних даних дії обох водіїв не відповідали вказаним вимогам правил дорожнього руху і з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням події цієї пригоди (т.3 а.к.п.4-12).

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що наведена сукупність доказів спростовує версію подій і твердження ОСОБА_8 про його невинуватість у порушенні правил дорожнього руху, і відсутності причинного зв`язку між його діями (бездіяльності) і наслідкам, що настали у виді смерті потерпілого. Крім того, зауваження обвинуваченого щодо схеми ДТП також є безпідставними, оскільки схема ДТП підтверджена ще фотознімками з місця пригоди. Той факт, що у порушенні правил дорожнього руху також винен і водій мотоциклу, не є єдиним, достатнім і законним приводом для виправдання водія ОСОБА_8 .

Також, апеляційний погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що висновок судової авто-технічної експертизи №589-а від 21.06.2018 (т.2 а.к.п.78-79), яким встановлена швидкість руху мотоцикла перед виникненням аварійної ситуації не менше 134-156 км/год. є недопустимим доказом з тих підстав, що вказана експертиза проводилася на підставі помилкових похідних даних, зазначених в схемі місця ДТП, складеної під час огляду місця події 23.04.2018, оскільки після проведення за дорученням суду повторного огляду місця події (т.2 а.п.189, 196) і призначеної в суді комплексної фототехнічної та авто-технічної експертизи №КСЕ-19/116-21/3952 від 13.04.2021, було встановлено, що швидкість мотоциклу становила приблизно 129,6 км/год.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано виправив фактичні обставини, встановлені прокурором під час досудового розслідування, що знайшли відображення в обвинувальному акті, в частині швидкості руху мотоциклу «YAMAHA МТ 09», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , з 134-156 км/год. на 129,6 км/год., оскільки прокурор не звернувся до суду з клопотанням про зміну обвинувачення в цій частині.

В свою чергу апеляційний суд звертає увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово наголошував, що при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (справа «Ушаков та Ушакова проти України», заява № 10705/12, від 18/09/2015, п. 78).

За позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, викладеною в постанові від 4 липня 2018 року (справа № 688/788/15-к, п.25,26) обов?язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред?явленим обвинуваченням.

Оцінюючи викладені обставини, апеляційний суд вважає, що під час судового розгляду було беззаперечно встановлено те, що водієм ОСОБА_8 були порушені вимоги пунктів: 2.3.б; 10.1; 10.4 «Правил дорожнього руху» України, які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, та у своїй сукупності призвели до настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень, які перебувають у прямому причинному зв`язку з його смертю на місці пригоди, а тому апеляційний суд приходить до висновку про правильність правової кваліфікації цих її дій за ч.2 ст.286 КК України.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що під час судового розгляду було порушено право обвинуваченого на захист, оскільки у нього не було захисника, апеляційний суд вважає необґрунтованими з таких підстав.

Так, як убачається зі змісту заяви обвинуваченого ОСОБА_8 від 17.08.2018 року, останній відмовився від захисту його інтересів захисником (т.1, а.к.п.31).

Також, відповідно до журналу судового засідання від 17.08.2018 року, обвинувачений ОСОБА_8 під час судового розгляду зазначив, що йому захисник не потрібен (т.1, а.к.п.34).

Відповідно до ст.52 КПК України, участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного. В інших випадках обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні:

1) щодо осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення у віці до 18 років, - з моменту встановлення факту неповноліття або виникнення будь-яких сумнівів у тому, що особа є повнолітньою;

2) щодо осіб, стосовно яких передбачається застосування примусових заходів виховного характеру, - з моменту встановлення факту неповноліття або виникнення будь-яких сумнівів у тому, що особа є повнолітньою;

3) щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права, - з моменту встановлення цих вад;

4) щодо осіб, які не володіють мовою, якою ведеться кримінальне провадження, - з моменту встановлення цього факту;

5) щодо осіб, стосовно яких передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішується питання про їх застосування, - з моменту встановлення факту наявності в особи психічного захворювання або інших відомостей, які викликають сумнів щодо її осудності;

6) щодо реабілітації померлої особи - з моменту виникнення права на реабілітацію померлої особи;

8) щодо осіб, стосовно яких здійснюється спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження, - з моменту прийняття відповідного процесуального рішення;

9) у разі укладення угоди між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості - з моменту ініціювання укладення такої угоди.

Враховуючи викладене, апеляційний суд констатує, що ОСОБА_8 не є особою, відповідно до положень ст.52 КПК України, щодо якої передбачено забезпечення обов`язкової участі захисника у кримінальному провадженні.

Більше того, матеріали кримінального провадження не містять жодних доказів того, що ОСОБА_8 звертався до суду першої інстанції з клопотаннями чи заявами про призначення йому безоплатного захисника, а суд йому відмовив, а тому, на думку апеляційного суду, відсутні обставини, які б свідчили про порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_8 під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що дослідженні в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та доведеності його вини у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам, що є у кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і вважає, що вони в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і були достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні щодо винуватості ОСОБА_8 .

На думку апеляційного суду, всі доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 фактично зводяться до його декларативної незгоди з висновками суду першої інстанції щодо оцінки доказів, які були досліджені судом та наведені у вироку.

При цьому, апеляційний суд вважає, що твердження захисника про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу інкримінованого йому злочину кримінального правопорушення, спростовуються фактичними обставинами кримінального провадження, встановленими судом першої інстанції.

Відповідно до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, врахував, відповідно до ст.66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання: притягнення до кримінальної відповідальності вперше, позитивні характеристики за місцем проживання, зайняття суспільно - корисною працею.

Крім того, суд першої інстанції врахував, що під час ДТП ОСОБА_8 був тверезим, а також те, що розвитку події ДТП, крім необачних дій ОСОБА_8 , в рівній мірі відіграло порушення правил дорожнього руху іншим водієм.

Також судом першої інстанції було враховано, висновок органу пробації, відповідно до якого, ризик вчинення нового кримінального правопорушення, особиста небезпека обвинуваченого для суспільства та окремих осіб оцінюються як середні, а тому ОСОБА_8 може перевиховатися без ізоляції від суспільства, за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Разом з тим, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 врахував позицію потерпілої сторони, яка наполягала на суворому покаранні винного, оскільки ОСОБА_8 не вибачився перед ними, не проявив співчуття, не розкаявся, не надав жодної матеріальної допомоги.

Між тим, як зазначено вище, з урахуванням того, що ОСОБА_8 , не зважаючи на наявність переконливих доказів, не визнав вини у порушенні правил дорожнього руху, що призвело до смерті людини, не розкаявся, жодним чином не виразив співчуття близьким родичам померлого, суд першої інстанції вважав за необхідне призначити обвинуваченому основне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України і додаткове покарання у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів.

В свою чергу, апеляційний суд зазначає, що покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності відповідальності, що відповідає вимогам ст.65 КК України.

Відповідно до ст.3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Однією з важливих гарантій здійснення проголошеного статтями 3 і 27 Конституції права людини на життя і здоров`я є беззастережне виконання судами вимог кримінально-процесуального закону щодо забезпечення прав потерпілих від зазначених злочинів.

Відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст.1 КК України - Кримінальний кодекс України, між іншим, має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина від злочинних посягань, а також запобігання злочинам.

На думку апеляційного суду, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом на строк один рік, за своїм видом та розміром буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, тобто таке покарання необхідне з метою забезпечення зміцнення законності, сприяння запобігання кримінальним правопорушенням, виховання у дусі точного та неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, свобод, честі й гідності інших громадян, а також відповідальності перед суспільством.

Відповідно до резолютивної частини оскарженого вироку, суд першої інстанції частково задовольнив цивільний позов потерпілої та вирішив стягнути з ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь потерпілої ОСОБА_9 - 200 000 гривень матеріальних збитків, та з обвинуваченого ОСОБА_8 - 50 000 гривень моральної шкоди.

Так, положеннями ч.1 ст.128 КПК України встановлено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статтями 22, 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, в тому числі, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Так, відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/7470326, належний ОСОБА_16 транспортний засіб, яким керував обвинувачений ОСОБА_8 був застрахований у «Страхова компанія «ПЗУ Україна», з лімітом відповідальності на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю та здоров`ю становить 200000 грн.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави та розмір цивільного позову в частині матеріальної шкоди, заявленого на суму 200000 грн. в інтересах потерпілої ОСОБА_9 , підтверджуються дослідженими доказами та полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ч.2, 3 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності, виваженості та справедливості.

Статтею 23 ЦК України, передбачено, що розмір моральної шкоди визначає суд з урахуванням певних обставин, а саме залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вірно врахував вимоги розумності і справедливості та, на думку апеляційного суду, визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень, визначений з урахуванням матеріального становища обвинуваченого, відповідає характеру та обсягу страждань потерпілої, характеру немайнових втрат, стану здоров`я, тяжкості і характеру вимушених змін у її житті у зв`язку з втратою чоловіка, та зусиль необхідних для відновлення попереднього стану.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржене судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , в зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржений вирок суду - без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2021 року, яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України - залишити без змін.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4