Справа № 513/1247/22
Провадження № 1-кп/513/31/23
Саратський районний суд Одеської області

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2023 року Саратський районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в смт.Сарата Одеської області клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за № 0001174 від 03.10.2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Зоря Саратського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286-1 КК України

У С Т А Н О В И В:

28 грудня 2022 року прокурор звернувся до суду з клопотанням, в якому просить обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Клопотання обґрунтував тим, що органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Підставою застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у клопотанні зазначена наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні інкримінованого правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що ОСОБА_5 може здійснити дії, передбаченні ч.1 ст. 177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_5 є забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

У підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 підтримала клопотання прокурора, зазначила, що обвинувачений частково відшкодував завдану шкоду.

Захисник ОСОБА_4 просила відмовити у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та застосувати до о бвинуваченого домашній арешт , посилаючись на те, що ОСОБА_5 визнає свою вину у повному обсязі, прокурором не доведена наявність ризиків, зазначених у клопотанні, а також те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення клопотання прокурора.

Розглянувши клопотання, вислухавши доводи прокурора, законного представника неповнолітнього потерпілого, заперечення захисника та обвинуваченого, вивчивши надані матеріали, суд приходить до наступних висновків.

За частиною 3 ст. 314 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Частина 1 ст. 183 КПК України визначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України, санкція якого встановлює покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи; репутацію підозрюваного, його майновий стан; наявність судимостей у підозрюваного,обвинуваченого, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше.

За положеннями частин 1, 4 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286-1 КК України; тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування або суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, суд установив, що ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.10.2022 стосовно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 02.12.2022 включно.

Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.11.2022 ОСОБА_5 змінено запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, терміном дії до 02.12.2022 включно.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2022 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.11.2022 року залишено без змін.

Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.12.2022 ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, терміном дії до 04.01.2023 включно.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 регулярно з`являвся за викликами до суду, суду не надано доказів того, що він був відсутній за місцем проживання під час дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту чи іншим чином перешкоджав кримінальному провадженню, зокрема, вчиняв дії щодо впливу на потерпілого чи свідків.

Згідно з вимогами п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України"). За рішенням Європейського суду з прав людини "В. проти Швейцарії" (14379/88 від 26.01.1993 року), небезпеку переховування від слідства та правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з урахуванням низки інших факторів, які можуть підтвердити наявність такого переховування.

Доводи прокурора про те, що тільки тримання під вартою буде надійним запобіжником від перешкоджання обвинуваченим здійсненню кримінального провадження спростовується можливістю запобігти цьому ризику шляхом покладення на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Зважаючи на викладені обставини суд приходить до висновку, що прокурором не доведено, що більш м`який запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 та виконання ним процесуальних обов`язків. Відтак у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити.

Оскільки стороною обвинувачення не доведена недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, суддя дійшов висновку, що у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належить відмовити.

За положеннями ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців.

З урахуванням вищевказаних обставин, характеру, ступеню тяжкості інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_5 кримінального правопорушення, суворості покарання, яке загрожує останньому в разі визнання його винуватим у його вчиненні, репутацію підозрюваного, який є раніше не судимою особою, має власну сім`ю та міцні соціальні зв`язки та місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , має на утриманнї трьох неповнолітніх дітей, частково відшкодував потерпілому завдану шкоду, суд дійшов висновку, що буде доцільним та достатнім для запобігання існуючим ризикам застосувати стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний час доби.

Керуючись ст. ст. 132, 176-178, 181, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205, 315, 369-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовити.

Застосувати стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний час доби строком на 2 (два) місяця,

Заборонити обвинуваченому залишати житло у місці постійного проживання за адресою : АДРЕСА_1 , з 22:00 години до 06:00 години.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

прибувати за кожною вимогою до суду,

не відлучатися із населеного пункту, де він проживає за адресою : АДРЕСА_1 , без дозволу суду;

утримуватися від спілкування із потерпілим та свідками,

носити електронний засіб контролю.

Строк дії ухвали в частині обрання запобіжного заходу обчислюється з моменту оголошення ухвали, тобто з 30 січня 2023 року.

Ухвала припиняє свою дію 30 березня 2023 року.

Обов`язки, зазначені в ухвалі, покладаються на обвинуваченого строком до 30 березня 2023 року.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду безпосередньо протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали.

Ухвалу направити для виконання до відділення поліції № 1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області.

Суддя ОСОБА_1