Справа № 950/302/22
Провадження № 1-кс/950/110/23
ЛЕБЕДИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2023 року м. Лебедин

Слідчий суддя Лебединського районного суду Сумської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000278,

в с т а н о в и в:

Слідчому судді надійшло клопотання ОСОБА_3 у якому остання просить: - визнати протиправною бездіяльність слідчого ОСОБА_4 в кримінальному провадженні № 0000278 від 18.11.2021, яка полягає у невиконанні вимог клопотань від 30.01.2023 № 2 та від 08.09.2022 № 10, що спричинили знищення доказу пошкодження і продаж автомобіля ВАЗ 21091, 1992 року випуску, червоного кольору, державний номер НОМЕР_1 ; - визнати у в кримінальному провадженні № 0000278 речовими доказами та предметом вчинення злочину автомобіль ВАЗ 21091, 1992 року випуску, червоного кольору, державний номер НОМЕР_1 і технічний паспорт на нього; - застосувати захід забезпечення кримінального провадження і вчинити дії у вигляді накладення арешту на засіб вчинення злочину транспортний засіб автомобіль ВАЗ 21091, 1992 року випуску, червоного кольору, державний номер НОМЕР_1 та повернути автомобіль на зберігання законному власнику ОСОБА_3 ; - позбавити права на відчуження, розпорядження та користування цим автомобілем.

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_3 є потерпілою та цивільним позивачем у кримінальному провадженні № 0000278. Вказує, що 15.06.2012 вона оформила на 10 років оформила довіреність, якою надала ОСОБА_5 право розпорядження автомобілем ВАЗ 21091, 1992 року випуску, червоного кольору, державний номер НОМЕР_1 , передавши йому технічний паспорт на автомобіль. 14.06.2022 строк дії довіреності сплив, а тому на її думку ОСОБА_5 не має права користуватися зазначеним автомобілем. 08.09.2022 ОСОБА_3 направила слідчому клопотання у якому просила визнати автомобіль та техпаспорт речовими доказами, однак слідчий клопотання не виконав. 30.01.2022 ОСОБА_3 повторно направила слідчому клопотання у якому просила визнати автомобіль речовим доказом і предметом вчинення злочину та накласти арешт на майно.

Через бездіяльність слідчого ОСОБА_5 почав розпродавати автомобіль по запчастинах, про що свідчить оголошення на особистій сторінці останнього у мережі «Фейсбук» та у групі «Підслухано Лебедин». Також ОСОБА_3 посилається на те, що матеріали кримінального провадження містять докази і факти завдання їй майнової шкоди в розмірі щонайменше 43100,00 грн. та моральної шкоди в сумі 10000,00 грн., тому постала необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на майно.

Враховуючи те, що автомобіль є об`єктом злочину, є необхідність відшукати та вилучити речі і документи, які містять відомості про обставини вчинення злочину, а саме автомобіль ВАЗ 21091, 1992 року випуску, червоного кольору, державний номер НОМЕР_1 .

У своєму клопотанні ОСОБА_3 просила розглянути його без її участі.

Дослідивши доводи клопотання, слідчий суддя вказує на те, що в ньому порушено питання бездіяльності слідчого та накладення арешту на майно. Слід зазначити, що рішення, дії чи бездіяльність слідчого можуть бути оскаржені у порядку, визначеному Главою 26 КПК України, положення якої передбачають відповідну процедуру.

Натомість арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, положення щодо підстав, мети та порядку накладення якого визначено Главою 17 КПК України. Поєднання таких клопотань в одному та одночасне їх вирішення слідчим суддею становило би порушення відповідних процедур, встановлених КПК України.

За таких обставин, зважаючи на вимоги клопотання, положення законодавства, на які посилається ОСОБА_3 , подане нею клопотання розглядається слідчим суддею в контексті заходів забезпечення кримінального провадження, а саме арешту майна.

Дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу (частина 2 ст. 171 КПК України).

Крім того, у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди (частина 3 ст. 171 КПК України).

Згідно з п. 4-6 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, серед іншого, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (частина 8 ст. 170 КПК України).

Однією із засад кримінального процесуального законодавства є змагальність.

Згідно з ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (частина 3 ст. 26 КПК України).

Згідно з ч. 6 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Всупереч положень ст. 22, ч. 6 ст. 132 КПК України, до клопотання ОСОБА_3 не додано жодного доказу на підтвердження викладених у ньому обставин. Клопотання не містить обґрунтувань необхідності застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна; доказів на підтвердження розміру завданої шкоди, підтвердження фактів її завдання.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку про те, що клопотання ОСОБА_3 є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

У задоволенні Клопотання ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000278 відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання копії ухвали слідчого судді.

Слідчий суддя Вадим КОСОЛАП