Номер провадження: 11-кп/813/414/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 листопада 2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпіла ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 04.06.2021 року, у кримінальному провадженні № 0002198, внесеному до ЄРДР 17.06.2019 року, відносно:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньою освітою, перебуваючого у фактичних шлюбних відносинах, маючого на утриманні неповнолітню дитину 14 років, працюючого неофіційно, раніше не судимого., зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Оскаржуваним вироком ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді трьох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Згідно ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_11 від відбування основного покарання у виді обмеження волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Строк покарання визначено обчислювати з дня проголошення вироку.

Також вироком вирішено питання щодо долі речових доказів, процесуальних витрат та цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 .

Відповідно до оскаржуваного вироку, 17.06.2019 року, приблизно о 0:45 годині, ОСОБА_11 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «Honda Accord» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись при достатній видимості по сухому дорожньому покриттю у другій смузі свого напрямку руху по вул. Добровольського з боку вул. Державіна в напрямку вул. Кишинівська у м. Одесі, порушуючи у сукупності вимоги п.п. 12.1, 12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, а саме діючи з необережності, будучи неуважним, не врахувавши зміну дорожньої обстановки, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, рухаючись зі швидкістю приблизно 65 км/год., яка перевищує встановлену у населених пунктах швидкість руху не більше 50 км/год., не впорався з керованим ним транспортним засобом, тим самим здійснивши неконтрольований виїзд свого транспортного засобу у другу смугу зустрічного напрямку руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 2103» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_12 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобілю «ВАЗ 2103» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_7 , 1942 р.н., отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погоджуючись із вищенаведеним вироком прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 завернувся до суду із апеляційною скаргою, у якій, не оспорюючи вирок суду в частині доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого правопорушення та його кваліфікацію, зазначає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з огляду на наступне:

- жодних підтверджень того, що обвинувачений сприяв розкриттю кримінального правопорушення не надано, натомість, під час досудового розслідування ОСОБА_13 вказував, що потрапив у ДТП через відмову рульового керування;

- визнання обвинуваченим вини під час судового провадження не вказує, що його зізнання стало результатом тривалого роздуму та самоосуду свого вчинку;

- позитивні характеристики обвинуваченого не є достатнього впливовими для обґрунтування висновку про можливість виправлення останнього без відбування реального покарання;

- звертає увагу, що обвинувачений керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння та грубо порушив ПДР, що призвело до тяжких наслідків.

Крім того, зазначає, що суд помилково вказав про стягнення процесуальних витрат на користь держави в особі Одеського НДІСЕ, оскільки останній не наділений повноваженнями виступати в інтересах держави при стягненні процесуальних витрат.

На підставі наведеного прокурор просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий, яким ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, призначити йому покарання за ч. 1 ст. 286 КК України, у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на 1 рік.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь держави процесуальні витрати у загальній сумі 9263 гривень (2355 грв., 2198 грв., 1570 грв., 3140 грв.), пов`язаних із залученням експертів для проведення судових авто технічних та трасологічної експертиз під час досудового розслідування.

В іншій частині вирок залишити без змін.

До початку судового розгляду апеляційної скарги, захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , звернувся до апеляційного суду з клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_11 на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали заявлене клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності; прокурора, яка не заперечувала проти задоволення клопотання захисника; потерпілу, яка заперечувала проти задоволення клопотання, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Звільнення від кримінальної відповідальності - це врегульована законом відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування щодо неї примусу у формі покарання.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Судом встановлено, що злочин, який інкримінується обвинуваченому ОСОБА_11 , було вчинено 17.06. 2019 року.

У цей час діяла санкція ч. 1 ст. 286 КК України в редакції Закону України від 24.09.2008 року №586-VI, яка передбачала покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, або без такого.

Законом України від 22.11.2018 року № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності 01.07.2020 року, були внесені зміни у ст.286 КК України, а саме в абзаці другому частини першої слова «від двохсот до п`ятисот» замінено словами «від трьох тисяч до п`яти тисяч», а слова «або без такого» виключено.

Таким чином, оскільки редакція санкції ч. 1 ст. 286 КК України від 22.11.2018 року містить більш тяжке покарання у порівнянні з редакцією санкції ч. 1 ст. 286 КК України, яка була чинна на час вчинення кримінального правопорушення, а тому вказана норма закону України про кримінальну відповідальність не має зворотної дії у часі.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, відповідно до ст. 12 КК України у редакції Закону України від 15.11.2011 року №4025-VI, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення, є злочином невеликої тяжкості, відповідно до чинної ст. 12 КК України у редакції Закону від 22.11.2018 року №2617-VIІІ, зазначене кримінальне правопорушення віднесено до нетяжких злочинів.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України в редакції Закону, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Чинні положення п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у редакції Закону України від 22.11.2018 року №2617-VIІІ передбачають, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минули три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Порівняльний аналіз положень ст. ст. 12, 49, ч. 1 ст. 286 КК України в редакції, що діяла на момент вчинення злочину, яке інкримінується ОСОБА_11 , та в чинній редакції, свідчить про те, що чинна редакція закону не поліпшує становище обвинуваченого, тому суд вважає за необхідне застосувати правові норми кримінального закону в редакції, що діяла на момент вчинення злочину, яке інкримінується обвинуваченому.

Початковим моментом перебігу строку давності є день вчинення особою злочину. Строки давності починають спливати з нуль годин тієї доби, яка настає після доби вчинення злочину; строк давності закінчується після того, як сплила передбачена ст. 49 кількість повних років, о 24 годині останньої доби відповідного строку.

Передбачений ст. 49 КК України вид звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності трьох умов: закінчення зазначених у законі строків; невчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеня тяжкості; не ухилення особи від слідства або суду.

Аналогічні висновки викладені в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.12.2021 року у справі № 521/8873/18.

На час розгляду кримінального провадження апеляційним судом зазначені строки давності притягнення ОСОБА_11 до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме три роки, минули.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що протягом цього часу обвинувачений ОСОБА_11 був засуджений за вчинення нового злочину чи ухилявся від органу досудового розслідування чи суду.

У постанові від 06.12.2021 року у справі №521/8873/18 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду дійшла висновків, що за змістом п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, частинами 1, 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що на день апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції обвинувачений має право на звернення із клопотанням про закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинуваченому ОСОБА_11 роз`яснено, що застосування до нього положень ст. 49 КК України не є реабілітуючою підставою звільнення від кримінальної відповідальності. Обвинувачений підтвердив про усвідомлення та розуміння зазначених норм кримінального закону, підтримав заявлене клопотання захисника, та просив суд скасувати вирок та закрити кримінальне провадження, звільнивши його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Таким чином, враховуючи звернення захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, приймаючи до уваги, що інкриміноване ОСОБА_11 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, вчинене 17.06.2019 року, відомості щодо зупинення чи переривання строку давності відсутні, станом на даний час строк давності за вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення минув, обвинувачений є раніше не судимий, до кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення притягується вперше, апеляційний суд приходить до висновку про встановлення підстав для задоволення клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Щодо заявленого цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 , пред`явлений до обвинуваченого ОСОБА_11 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, який було заявлено у даному кримінальному проваджені, апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до ст. 129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

За таких обставин, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілих та цивільного позивача можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. З урахуванням того, що провадження щодо ОСОБА_11 закрито з нереабілітуючих підставах, потерпіла сторона та цивільний позивач має право звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.

Аналогічні висновки щодо подібного правозастосування викладені в постановах Верховного Суду від 25.02.2021 року (справа №192/3301/16-к), від 15 січня 2019 року (справа № 185/442/16-к), від 15 травня 2019 року (справа №617/609/15-к) та від 19 листопада 2019 року (справа №345/2618/16-к).

Разом з тим, закриття провадження не реабілітує ОСОБА_11 і не звільняє його від відшкодування процесуальних витрат за проведення експертиз в рамках вказаного кримінального провадження.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 вересня 2021 року (справа № 342/1560/20; провадження № 51-2331км21).

Так, згідно з матеріалами кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження проведено ряд експертиз на які державою витрачено кошти, загальна сума яких складає: 9263 гривень (2355 грн., 2198 грн., 1570 грн., 3140 грн.), що підлягає стяганню з ОСОБА_11 , на користь держави.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ст. 417, п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню, обвинувачений- звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а дане кримінальне провадження - закриттю.

У зв`язку зі скасуванням вироку та закриття кримінального провадження на підставі вимог ч. 1 ст. 49 КК України, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частково задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України - задовольнити.

Апеляційні скаргу прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 04.06.2021 року, у кримінальному провадженні № 0002198, внесеному до ЄРДР 17.06.2019 року, відносно ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, - скасувати.

Звільнити ОСОБА_11 , від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження № 0002198, внесене до ЄРДР 17.06.2019 року, відносно ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Процесуальні витрати у загальній сумі 9263 гривень (2355 грв., 2198 грв., 1570 грв., 3140 грв.), пов`язаних із залученням експертів для проведення судових авто технічних та трасологічної експертиз під час досудового розслідування, стягнути з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 , пред`явлений до обвинуваченого ОСОБА_11 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, який було заявлено у даному кримінальному проваджені, - залишити без розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4