Справа № 129/292/23
Провадження по справі № 1-кп/129/333/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2023 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні суду в м. Гайсині кримінальне провадження № 0000155 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тираспіль Республіка Молдова, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, непрацюючого, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2021 р.н. та 2007 р.н., раніше несудимого, у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

установив:

26.02.2022 солдат ОСОБА_4 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; 29.09.2022 наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 235 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу указаної військової частини, поставлено на усі види забезпечення та призначено на посаду солдата резерву взводу резерву роти резерву рядового складу; 31.10.2022 близько 20:00 солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової частини НОМЕР_1 , обіймаючи посаду солдата резерву взводу резерву роти резерву рядового складу, діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 , що дислокується у АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби по 04.01.2023, коли прибув до правоохоронних органів та повідомив про своє бажання у подальшому проходити військову службу; за час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами указаної військової частини правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також учинене ним самовільне залишення військової частини, не повідомляв та проводив час на власний розсуд.

Дії ОСОБА_5 кваліфікуються за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах воєнного стану.

Вину визнав повністю, щиро розкаявся і пояснив, що він призваний за мобілізацією 26 лютого 2022 р., зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду солдата резерву взводу резерву роти резерву рядового складу; 31.10.2022 близько 20:00 він з метою тимчасового ухилення від військової служби, умисно незаконно без дозволу командирів військової частини НОМЕР_1 в умовах воєнного стану, самовільно залишив розташування військової частини, проводив час на власний розсуд, проживав АДРЕСА_1 до 04.01.2023р. - дня прибуття до правоохоронних органів.

З урахуванням позицій прокурора та обвинуваченого, які заявили про скорочений порядок дослідження доказів, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом лише ОСОБА_4 , оскільки він розуміє зміст обставин, які ніким не оспорюються, немає сумніву в добровільності та істинності його позиції, ОСОБА_4 роз`яснено і зрозуміло неможливість оскарження цих обставин в апеляційному порядку.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винним нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

При цьому суд бере до уваги визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і законну за нього санкцію, особу винного та визначені ст. 66 КК України пом`якшуючі його обставини; вид і розмір призначеного покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення винної у скоєнні кримінальних правопорушень особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обираючи покарання ОСОБА_4 , за відсутності обтяжуючих, пом`якшуючими його обставинами і такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого і свідчать про те, що мета кари, виправлення і запобігання скоєнню ним нових кримінальних правопорушень буде досягнута у разі призначення покарання на підставі ст. 69 КК України, суд визнає щире каяття та сприяння встановленню дійсних обставин справи, відсутність у нього судимості, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей; також суд приймає до уваги особу ОСОБА_4 , який є фізично здоровим, працездатним, бажає продовжити службу у Збройних Силах України, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вперше скоїв злочин, за таких обставин суд переходить до більш м`якого покарання, не зазначеного в санкції ч.5 ст. 407 КК України, у виді штрафу.

До набуття вироком законної сили запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_4 не обирати, оскільки таке клопотання прокурором не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні. Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим в скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, призначити із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн. (п`ятдесят одну тисячу гривень).

До набуття вироком законної сили запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_4 не обирати.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні. Цивільний позов не заявлявся.

Вирок може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає чинності через тридцять днів з дня його проголошення, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: