ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1974/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/60/23 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5 прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі матеріали кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000140 від 27.06.2022 року, за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 лютого 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою задоволено клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано до підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бірки Шумського району Тернопільської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, безробітного, не депутата, не адвоката, раніше не судимого ,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Визначено ОСОБА_7 заставу у 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 214 720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять гривень.

Встановлено строк дії ухвали до 23 год. 59 хв. 30 березня 2023 року.

Як слідує з матеріалів провадження, СУ ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000140 від 27.06.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3, ст. 332, ч.3 ст. 28, ч.3 ст. 362 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в другій декаді вересня 2022 року, точної дати, часу та місця органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , в ході телефонної розмови з ОСОБА_11 , дізнався про те, що його син ОСОБА_12 , в порушення вимог Закону України «Про правовий режим воєнного стану», має намір незаконно виїхати за межі України на тимчасові роботи. В цей час в ОСОБА_7 , який достовірно знав про встановлені на період дії воєнного стану правила перетину державного кордону України, виник злочинний умисел, направлений на організацію та сприяння в незаконному переправленню ОСОБА_12 через державний кордон України із використанням автоматизованої системи.

Надалі, ОСОБА_7 , усвідомлюючи те, що реалізувати свій злочинний намір самостійно він не змозі, оскільки не є суб`єктом господарювання, який має ліцензію на право провадження господарської діяльності з міжнародних перевезень вантажів та пасажирів автомобільним транспортом, та не може самостійно внести інформацію до автоматизованої системи - ЄКІС, адміністратором якої є Укртрансбезпека, про те, що ОСОБА_12 є водіями транспортного засобу, вирішив вступити у злочинну змову з ОСОБА_13 , який є фізичною особою-підприємцем і має ліцензію на міжнародні перевезення пасажирів легковими автомобілями.

Реалізуючи свій злочинним намір, при не встановлених слідством обставинах, в другій декаді вересня 2022 року, ОСОБА_7 вступив з ОСОБА_13 у злочинну змову направлену на організацію та сприяння в незаконному переправленні ОСОБА_12 через державний кордон України шляхом внесення недостовірної інформації до автоматизованої системи - ЄКІС, адміністратором якої є Укртрансбезпека, як його водія, тобто усунення обмежень, визначених Постановою КМУ № 57 для військового зобов`язаного ОСОБА_12 , який підлягає призову на військову службу під час мобілізації та забезпечення його транспортним засобом.

Надалі, 16.09.2022 о 21.08 год. ОСОБА_13 , як суб`єкт господарювання, який має ліцензію на право провадження господарської діяльності з міжнародних перевезень пасажирів та відповідно до пункту 2-9 Постанови КМУ № 57 має право на внесення відомостей до ЄКІС, перебуваючи в зоні дії базової станції ПрАТ "Київстар", що розташована за адресою: Львівська область, м. Новояворівськ, не перебуваючи у трудових відносинах з ОСОБА_12 , будучи обізнаним про те, що останній бажає виїхати за межі України на тимчасові роботи, діючи за попередньою домовленістю з ОСОБА_7 , вніс недостовірну інформацію до автоматизованої системи - ЄКІС, адміністратором якої є Укртрансбезпека про те, що ОСОБА_12 , є водієм пасажирського транспортного засобу, а саме автомобіля марки «VOLKSWAGEN CRAFTER», номерний знак НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів належить ОСОБА_13 .

В подальшому, 17.09.2022 ОСОБА_7 з метою доведення свого злочинного плану до кінця, забезпечив ОСОБА_12 транспортним засобом, а саме автомобілем марки «VOLKSWAGEN LT 35», номерний знак НОМЕР_2 , на якому цього ж дня о 03.45 год. на пункті пропуску через державний кордон України на кордоні з Польщею «Будомеж-Грушів», що знаходиться на автодорозі Любачів - Немирів, останній перетнув державний кордон України.

Надалі, у невстановлений досудовим розслідуванням час, 17.09.2022 ОСОБА_7 діючи за попередньою домовленістю з ОСОБА_13 , перебуваючи у республіка Польща, за незаконне переправлення ОСОБА_12 через державний кордон України отримав від останнього грошові кошти у сумі 300 доларів США, що відповідно до курсу Національного банку України станом на 17.09.2022 становило 10 970, 58 грн.

Окрім цього, 16.09.2022 о 15.38 год. ОСОБА_7 , в ході телефонної розмови з ОСОБА_14 дізнавшись про те, що останньому необхідно у республіці Польща забрати свої особисті речі у нього виник злочинний умисел направлений на організацію та сприяння в незаконному переправленню через державний кордон України із використанням автоматизованої системи.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 достовірно знаючи про встановлені на період дії воєнного стану правила перетину державного кордону України, 16.09.2022 о 15.38 год. в ході телефонної розмови з ОСОБА_14 запропонував останньому в порушення вимог Закону України «Про правовий режим воєнного стану», незаконно перетнути державний кордон України, на що останній погодився.

Надалі, ОСОБА_7 , усвідомлюючи те, що реалізувати свій злочинний намір самостійно він не змозі, оскільки не є суб`єктом господарювання, який має ліцензію на право провадження господарської діяльності з міжнародних перевезень вантажів та пасажирів автомобільним транспортом, та не може самостійно внести інформацію до автоматизованої системи - ЄКІС, адміністратором якої є Укртрансбезпека, про те, що ОСОБА_14 є водіями транспортного засобу, вирішив вступити у злочинну змову з ОСОБА_15 , яка являється фізичною особою - підприємцем і має ліцензію на міжнародні перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Після цього, при не встановлених слідством обставинах, місці та часі, ОСОБА_7 вступив з ОСОБА_15 у злочинну змову направлену на організацію та сприяння в незаконному переправленні ОСОБА_14 через державний кордон України шляхом внесення недостовірної інформації до автоматизованої системи - ЄКІС, адміністратором якої є Укртрансбезпека, як нібито її водія, тобто усунення обмежень, визначених Постановою КМУ № 57 для військового зобов`язаного ОСОБА_14 , який підлягає призову на військову службу під час мобілізації та забезпечення його транспортним засобом.

Надалі, 23.09.2022 о 23.20 год. ОСОБА_15 , як суб`єкт господарювання, яка має ліцензію на право провадження господарської діяльності з перевезення вантажів вантажними автомобілями та відповідно до пункту 2-9 Постанови КМУ № 57 має право на внесення відомостей до ЄКІС, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, не перебуваючи у трудових відносинах з ОСОБА_14 , будучи обізнаною про те, що останній бажає виїхати за межі України на тимчасові роботи, діючи за попередньою домовленістю з ОСОБА_7 , внесла недостовірну інформацію до автоматизованої системи - ЄКІС, адміністратором якої є Укртрансбезпека про те, що ОСОБА_14 , який немає посвідчення водія, є водієм вантажного автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI», номерний знак НОМЕР_3 , який на праві власності належить ОСОБА_16 та щодо якого ОСОБА_15 має право користування.

В подальшому, 24.09.2022 ОСОБА_7 з метою доведення свого злочинного плану до кінця, забезпечив ОСОБА_14 транспортним засобом, а саме автомобілем марки «VOLKSWAGEN LT 35», номерний знак НОМЕР_2 , на якому цього ж дня о 05.02 год. на пункті пропуску через державний кордон України на кордоні з Польщею «Угринів», що у с. Угринів Сокальського району Львівської області, незаконно перетнув державний кордон України.

Надалі, 23.10.2022 близько 04.00 год. ОСОБА_7 , діючи за попередньою домовленістю з ОСОБА_15 , перебуваючи у с. Глядки Тернопільського району, після повернення ОСОБА_14 , із тимчасових робі з республіки Польща, отримав від останнього грошові кошти у сумі 250 польських злотих, що відповідно до курсу Національного банку України станом на 23.10.2022 становило 1879,4 грн., тобто за незаконне переправлення його через державний кордон України 21.06.2022.

31 січня 2023 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 332, ч.3 ст.28 ч.3 ст. 362 КК України.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважає, що сторона обвинувачення не довела існування хоча б одного з ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Стверджує, що сторона обвинувачення не довела належними та допустимими доказами обставини, передбачені пунктами 2, 3 частини 1 статті 194 КПК України.

Вказує, що додані до клопотання докази, джерела яких наведені в оскаржуваній ухвалі, не підтверджують всіх обставин, які прокурор вважає встановленими згідно повідомлення про підозру.

Звертає увагу на протоколи допиту свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , які проведені із застосуванням відеозапису і свідки заявили, що їх показання не потрібно фіксувати у "текстовому виді", а тому, на думку апелянта, показання вказаних свідків не могли використовуватись для прийняття рішення про застосування запобіжного заходу.

Не заперечуючи наявності підозри, сторона захисту вважає, що її обґрунтованість не доведена під час розгляду клопотання належними та допустимими доказами.

Зазначає, що висновок про наявність ризиків, визначених ст.177 КПК України, та доведеність мети застосування запобіжного заходу повинен ґрунтуватись на доказах, визначених у ст.84 КПК України, проте сторона обвинувачення наводить у клопотанні лише припущення.

Вказує, що як у клопотанні, так і в ухвалі слідчого судді відсутнє обґрунтування того, чому до підозрюваного ОСОБА_7 не можна застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 лютого 2023 року про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та в порядку ч.3 ст.194 КПК України зобов`язати підозрюваного ОСОБА_7 прибувати за кожною вимогою до слідчого управління ГУ Національної поліції в Тернопільській області, Тернопільської обласної прокуратури та Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, подану захисником і просять скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; прокурора, який ухвалу суду першої інстанції вважає законною та обґрунтованою, та заперечив щодо задоволення апеляційної скарги адвоката; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини зазначені у ч.1 ст.178 КПК України.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.176, ч.1 ст.183 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом є тримання під вартою, який є винятковим та застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно повідомлення про підозру ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332, ч.3 ст.28 ч.3 ст.362 КК України, за якими передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років та від трьох до шести років.

Колегія суддів, як і слідчий суддя суду першої інстанції, погоджується з доводами прокурора щодо обґрунтованості підозри, повідомленої ОСОБА_7 та наявності ризиків переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, колегія судді враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Окрім того, згідно рішення ЄСПЛ у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Аналіз матеріалів кримінального провадження та безпосередньо оскаржуваного апелянтами рішення місцевого суду, дає підстави колегії суддів для висновку, що на даній стадії кримінального провадження при вирішенні питання про орання підозрюваному запобіжного заходу, стандарт доказування «обґрунтована підозра» дотримано як слідчим, який звернувся до суду з відповідним клопотання, так і слідчим суддею, яким підозрюваному ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Тому, висновки слідчого судді про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів вважає правильними, оскільки вони підтверджуються доданими до клопотання органу досудового слідства та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відтак, доводи сторони захисту про відсутність доказів щодо обґрунтованості підозри, достатніх для визнання її такою, що може задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень, на думку колегії суддів є непереконливі.

Тому, твердження апелянта про відсутність підстав для обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 , колегія суддів вважає безпідставними.

Колегія суддів також погоджується з доводами, наведеними у рішенні суду першої інстанції щодо оцінки ризиків, на існування яких посилається сторона обвинувачення, аналіз яких дає підстави для обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Кожен з цих ризиків судом досліджено та належним чином мотивовано необхідність його врахування при обранні запобіжного заходу.

Колегія судді звертає увагу, що слідчим суддею зроблено детальний аналіз ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотання та прокурор у судовому засіданні, виходячи з обсягу доказів, що були долучені до клопотання про обрання запобіжного заходу.

При цьому, колегія суддів погоджується з оцінкою таких доказів слідчим суддею і, в тому числі з показаннями свідків, на які сторона захисту звертає увагу в апеляційній скарзі.

На думку колегії суддів, слідчий суддя обрав такий вид запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , який є співмірним з існуючими ризиками, відповідає даним про особу підозрюваного та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, може забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків та унеможливить настання ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

За наведених обставин, колегія суддів вважає правильним висновок слідчого судді, що в матеріалах кримінального провадження наявні достатні докази для обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу, який судом визначений у вигляді тримання під вартою.

Це рішення належним чином умотивоване, відповідає вимогами ст.ст.194, 177 КПК України і сумніві у колегії суддів не викликає.

Доводи апелянта про відсутність підстав застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу є непереконливими, оскільки прокурором у судовому засмічуванні доведено обставини, передбачені ч.1 ст.194 КПК України

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконання, що слідчий суддя, розглянувши клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 правильно, з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу у відповідності до вимог ст.177 КПК України, обставин, передбачених ст.178 КПК України, а також з дотриманням вимог ст.196 КПК України задовольнив клопотання слідчого і ухвалив рішення про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвала слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 лютого 2023 року відносно ОСОБА_7 є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування, про що ставить питання сторона захисту, не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 лютого 2023 року щодо підозрюваного ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді