Справа № 161/9896/22 Провадження №11-кп/802/168/23 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.286 КК України Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000826, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду від 25 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із середньо-спеціальною освітою, проживаючого у цивільному шлюбі, маючого на утриманні одну неповнолітню та двох малолітніх дітей, працюючого оператором котельні "Волиньтеплозбереження", раніше судимого, зокрема:

- 22.12.2014 Луцьким міськрайонного суду за ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України надано іспитовий строк на 2 роки;

- 21.05.2015 Луцьким міськрайонного суду за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі;

- 06.01.2016 Луцького міськрайонного за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі, 16.08.2018 невідбуту частину покарання замінено на 240 годин громадських робіт, які відбув 05.12.2018,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік із застосуванням ч.2 ст.69 КК України, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Визначено іспитовий строк рахувати з моменту проголошення вироку.

Цивільний позов Комунального підприємства "Медичне об"єднання Луцької міської територіальної громади" - задоволено.

Визначено стягнути з ОСОБА_7 на користь Комунального підприємства "Медичне об"єднання Луцької міської територіальної громади" () витрати на стаціонарне лікування потерпілої у сумі 11633 ( одинадцять тисяч шістсот тридцять три) гривні 00 копійок.

Цим же вироком вирішено долю речових доказів, арештованого майна та процесуальних витрат.

Згідно із вироком суду, ОСОБА_7 12 червня 2022 року, близько 13 год. 58 хв., в селі Струмівка, Луцького району, Волинської області, на прилеглій території будинку №11 по вулиці Рівненській, керуючи технічно справним транспортним засобом «ВАЗ 21150», реєстраційний номер НОМЕР_1 , розпочавши рух автомобілем, рухаючись заднім ходом, в напрямку проїжджої частини, в порушення п. п. 2.3 (б), 10.1, 10.2, 10.9 та 12.3 Правил дорожнього руху України, проявив безпечність та неуважність, не неправильно урахував дорожню обстановку, перед початком руху та подальшим рухом заднім ходом, виїжджаючи на дорогу з прилеглої територій не переконався, що це буде безпечним, тим самим створив небезпеку іншому учаснику руху, не надав дорогу пішоходу, яка рухалась в напрямку тротуару, несвоєчасно вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та скоїв наїзд на ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалась прилеглою територією, позаду транспортного засобу в напрямку тротуару, в наслідок чого остання отримала тілесні ушкодження.

Внаслідок грубих порушень вищевказаних Правил дорожнього руху України водій ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді закритого багатоуламкового внутрішньо-суглобового перелому правої плечової кістки зі зміщенням, який згідно висновку судово-медичної експертизи №282 від 30.06.2022 за ступенем тяжкості відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, по скільки для загоєння перелому необхідний час більше 21-ї доби.

Таким чином, у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, перебуває грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. п. 2.3 (б), 10.1, 10.2, 10.9 та 12.3 Правил дорожнього руху України:

- п. 2.3 (б) Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п. 10.2 Виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає;

- п. 10.9 Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб;

- п. 12.3 У разі виникнення небезпеки для руху (п. 1.10 ПДР України «небезпека для руху» - зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися.) або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Таким чином, ОСОБА_7 інкримінується порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Прокурор не оспорюючи кваліфікацій дій обвинуваченого та фактичних обставин кримінального провадження, вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що поза увагою Луцького міськрайонного суду Волинської області при ухваленні вироку відносно ОСОБА_7 залишилося те, що він вчинив необережне кримінальне правопорушення в сфері безпеки дорожнього руху, за який в обов`язковому порядку передбачено додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, відтак не призначення судом останньому додаткового покарання є таким, що не відповідає вимогам закону за своєю м`якістю. Поміж тим, суд першої інстанції незаконно застосував ч.2 ст. 69 КК України, оскільки вказані положення застосовуються лише за винятком випадків призначення покарання за вчинення злочину, за який призначене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а санкція ч.1 ст. 286 КК України передбачає один із видів покарань покарання у виді штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Враховуючи наведене, на переконання прокурора, допущені порушення перешкодили суду першої інстанції ухвалити законний, обґрунтований та мотивований вирок, що є безумовною підставою для його скасування та ухвалення свого рішення судом апеляційної інстанції. Просить оскаржений вирок скасувати та постановити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, міркування обвинуваченого та захисника, які заперечили апеляційну скаргу прокурора, та доводи прокурора, який просив задовольнити подану ним апеляційну скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Встановлені судом фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та його кваліфікація за ч.1 ст.286 КК України є правильними. При цьому, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції.

Висновок суду про доведеність вини та кваліфікації дій ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Вирішуючи питання про доцільність призначення обвинуваченому додаткового покарання судом першої інстанції враховано обставини кримінального правопорушення в їх сукупності, у тому числі й ті, що характеризують особу обвинуваченого та інші обставини, які мають суттєве значення. Взято до уваги, що керування транспортними засобами є засобом пересування, в тому числі до робочого місця та побутових питаннях, окрім того обвинувачений проходить навчання у Рівненському центрі професійно - технічної освіти державної служби зайнятості за професією "Водій автотранспортних засобів" Категорія СЕ, що підтверджується відповідними довідками.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про недоцільність застосування до обвинуваченого додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.286 КК України, оскільки позбавлення права керування транспортними засобами становитиме особистий надмірний тягар для особи.

Разом з тим колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Колегією суддів установлено, що призначаючи покарання ОСОБА_7 за інкриміноване кримінальне правопорушення, суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, суд першої інстанції, порушив вимоги ч.2 ст.69 КК України, де зазначено, що суд може не призначати додаткове покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до санкції ч.1 ст.286 КК України, за дане кримінальне правопорушення передбачено покарання у вигляді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Відтак, приписи ч.2 ст.69 КК України містять виняток із загальної норми, коли суд може не призначати додаткове покарання, що передбачене як обов`язкове. Це зокрема, передбачене ч.1 ст.286 КК України основне покарання у вигляді штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За таких обставин на переконання апеляційного суду таке призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ч.2 ст.69 КК України, тобто без позбавлення права керування транспортними засобами, не відповідатиме принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання, і в цьому випадку є недостатнім, оскільки судом фактично не було враховано, що ОСОБА_7 вчинив необережне кримінальне правопорушення в сфері безпеки дорожнього руху, за який в обов`язковому порядку передбачено додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, відтак непризначення судом останньому додаткового покарання, на підставі ч.2 ст.69 КК України є таким, що не відповідає вимогам закону і не може бути достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

За правилами ч.1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Так, відповідно до ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, оскільки встановлено, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості оскаржений вирок підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку в частині призначення покарання.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно із ч.1 ст.75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , колегія суддів враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який визнав свою винуватість, у вчиненому щиро розкаявся, має постійне місце реєстрації та проживання, на утриманні перебувають двоє малолітніх дітей та одна неповнолітня дитина, на обліку в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, завдана шкода повністю відшкодована, потерпіла не настоює на суворій мірі покарання, наявність пом`якшуючих покарання обставин, відсутність обставин, які обтяжують покарання, тому доходить переконання, що виправлення ОСОБА_7 можливе без відбування покарання та про можливість звільнення його на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного за цим вироком основного покарання з випробуванням.

Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити покарання в межах санкції ч.1 ст.286 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, зі звільненням від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк, із покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

На думку суду апеляційної інстанції, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого ОСОБА_7 , обставин вчинення кримінального правопорушення, призначення покарання у виді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами з застосуванням відносно основного покарання ст.75 КК України відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Головуючий:

Судді: