Справа № 452/3677/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/956/22 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2022 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши в м. Львові у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у залі суду кримінальне провадження №0000586 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 286-1 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11

апеляційну скаргу заступника Генерального прокурора ОСОБА_12 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25.08.2022 щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25.08.2022 ОСОБА_6 визнано винуватим за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України, та засуджено на 9 (дев`ять) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання визначено рахувати з часу взяття його під варту згідно ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова, тобто, з 18.06.2021 року.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 залишено попередній тримання під вартою.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушення задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 1000 000 (один мільйон) гривень моральної шкоди

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_13 300 000 (триста тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_13 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_14 200 000 (двісті тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 200 000 (двісті тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 в користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз у кримінальному провадженні № 00000586, а саме:

-за проведення автотехнічної експертизи № СЕ-19/114-21/10530-ІТ від 07 липня 2021 року -1716 (одну тисячу сімсот шістнадцять) гривень 20 коп.;

-за проведення автотехнічної експертизи № СЕ-19/114-21/10183-ІТ від 05 липня 2021 року -1716 (одну тисячу сімсот шістнадцять) гривень 20 коп.;

-за проведення транспортно трасологічної експертизи № СЕ-19/114-21/10178-ІТ від 27 липня 2021 року -1716 (одну тисячу сімсот шістнадцять) гривень 20 коп.;

-за проведення автотехнічної експертизи № СЕ-19/114-21/12695-ІТ від 30 серпня 2021 року -2574 (дві тисячі п`ятсот сімдасят чотири) гривні 30 коп., а всього на суму 7722,90 гривень.

Скасувано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 08.06.2021 року, на майно, а саме на:

-автомобіль марки «Volkswagen Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_15 , та який знаходиться на зберіганні на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області, що в с. Рудня Самбірського району по вул. Бісківській, 9;

-автомобіль марки «ВАЗ 21093» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_16 , та який знаходиться на зберіганні на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області, що в с. Рудня Самбірського району Львівської області по вул. Бісківській, 9.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно вироку обвинувачений 06.06.2021 року, приблизно о 22 год. 00 хв., не маючи права на керування транспортними засобами, керуючи у стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки «VOLKSWAGEN ТRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому перевозив пасажирів ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та неповнолітню ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рухаючись автодорогою Львів Самбір - Ужгород в напрямку до м. Львова, на 57 км, що поблизу с. Бабина Самбірського району Львівської області, порушив вимоги Р 1 п. 1.5; Р 2 п.п. 2.3 б), д), п. 2.9 а); Р 10 п. 1 0.1, Р 11 гі. 1 1.3; Р 12 п.н. 2.1. 12.2, 12.6 ґ), 12.9 б) та Р 14 п. 14.2 в) Правил дорожнього руху (далі - ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, які виразилися в тому, що він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (в крові виявлено етиловий спирт в кількості 0,74 проміле), проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, перевищив дозволену на даній ділянці швидкість руху в 90 км/год., а саме рухався з швидкістю не менше, як 99 км/год., перед початком виконання маневру обгону попутного автомобіля марки «MERCEDES - BENZ VITO», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_20 , не переконався у тому, що це буде безпечним та не створить перешкод для руху іншим учасникам дорожнього руху, а саме у тому, чи смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, виїхав на смугу зустрічного руху, призначену для руху транспорту в напрямку м. Ужгород, де допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ- 21093», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_21 , який перевозив в автомобілі пасажирів ОСОБА_9 та неповнолітнього ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та рухався в напрямку м. Ужгород і мав перевагу у русі, що спричинило смерть потерпілих ОСОБА_21 та неповнолітнього ОСОБА_22 , а також середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_9 ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та неповнолітній ОСОБА_19 .

Не погоджуючись з вироком суду, заступник Генерального прокурора ОСОБА_23 , подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 (десять) років. У решті вирок залишити без змін.

Не оспорюючи фактичних обставин провадження, кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, в обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції неповною мірою враховано, що, грубо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_6 вчинив суспільно небезпечне діяння, об`єктом посягання якого стало не тільки життя і здоров`я людини, а й безпека дорожнього руху в цілому.

Прокурор вказує, що санкція ч. 4 ст. 286-1 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від семи до десяти років. Тому, з огляду на зазначені положення при засудженні особи за ч. 4 ст. 286-1 КК України позбавлення права керувати транспортними засобами є обов`язковим додатковим покаранням.

Зазначає, що в ст. 55 КК України передбачено покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, однією з форм якого є позбавлення права керувати транспортними засобами, без уточнення факту отримання такого права, що свідчить про можливість застосування цього виду покарання і до осіб, які не отримували посвідчення водія.

Вказує, що судом не враховано те, що згідно із санкцією ч. 4 ст. 286-1 КК України призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є обов`язковим, а не альтернативним, а чинними нормами цього Кодексу не передбачено винятків щодо його незастосування у разі відсутності в особи посвідчення водія. Не призначивши додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд не позбавив ОСОБА_6 можливості реалізувати таке право надалі. Як наслідок, підсудний має право в установленому законом порядку після відбуття основного покарання отримати відповідне посвідчення.

Прокурор вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягає застосуванню. Крім того, суд призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_6 внаслідок м`якості через безпідставне незастосування додаткового покарання, а також не може вважатися необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного покарання, призначити ОСОБА_6 покарання за ч.4 ст.286-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що під час винесення рішення судом першої інстанції не враховано «активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення» як обставину, яка пом`якшує покарання.

Зазначає, що під час досудового розслідування обвинувачуваний вказано активно сприяв розкриттю злочину, а саме: повідомив повністю під час допиту та під час слідчого експерименту всі відомі йому (які пригадав) обставини дорожньо-транспортної пригоди. На всі виклики слідчого та суду з`являвся. Під час проведення слідчих та процесуальних дій, відомі йому фактичні обставини не приховував та не спотворював.

Вказує, що прокурором у кримінальному провадженні, в судовому засіданні не надано будь-якого доказу, які б заперечували факт активного сприяння розкриттю злочину обвинуваченим (підозрюваним) ОСОБА_6 (відмова від надання показань, відмова від проведення слідчого експерименту, укриття будь-яких фактичних обставин кримінального правопорушення, ухилення від викликів слідчого, прокурора чи суд, тощо).

Захисник вважає, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання за ч. 4 ст.286-1 КК України неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що виразилось у безпідставному незастосуванні вимог ст. 69-1 КК України.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України, визнав повністю, наявні такі обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також відсутні обставини, які обтяжують покарання. При цьому, матеріальні збитки хоч і не відшкодовано, однак ОСОБА_6 позовні вимоги потерпілих щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди визнав повністю.

Захисник вважає, що незастосування судом першої інстанції положень ст. 69-1 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання за ч. 4 ст. 286-1 КК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 409, п.1 ч.1 ст. 413 КПК України є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

18.11.2022 в судове засідання апеляційного суду, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце апеляційного розгляду, не прибули потерпіла ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , потерпіла ОСОБА_27 та її законний представник ОСОБА_28 , потерпілий ОСОБА_29 .

Враховуючи вимоги ч.4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе продовжити апеляційний розгляд за відсутності учасників кримінального провадження, які не прибули у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, виступ прокурора на підтримку апеляційної скарги сторони обвинувачення й на заперечення апеляційної скарги захисника, виступ обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та заперечили щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, думку потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу сторони обвинувачення та заперечили щодо задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 286-1 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційних скарг.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо незастосування судом першої інстанції положень ст. 69-1 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання за ч. 4 ст. 286-1 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до ст. 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Згідно п.п.1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення про призначення покарання із застосуванням статті 69-1 КК у вироку має бути вмотивовано, а таке покарання не повинно перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частинистатті) Особливої частини КК України. Однак визначення покарання з дотриманням правил цієї норми закону можливе лише за наявності обставин, передбачених пунктами 1 та 2 частини 1 статті 66 КК (з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину; добровільне відшкодування або усунення заподіяної шкоди), а також при визнанні підсудним своєї вини та відсутності обставин, що обтяжують покарання. При цьому суди мають перевіряти, чи дійсно особа з`явилася із зізнанням, чи щиро покаялась або активно сприяла розкриттю злочину, чи добровільно відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду в повному обсязі та чи фактично визнає свою вину.

Таким чином, з-поміж іншого, обов`язковою умовою застосування до особи положень ст.69-1 КК України є добровільне відшкодування завданих збитків або усунення завданої шкоди в повному обсязі.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , є щире каяття, повне визнання вини у скоєному та пред`явлених до нього цивільних позовів, думка потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 які просять його суворо не карати.

Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що обвинувачений хоч і визнав пред`явлені до нього потерпілими ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 цивільні позови про відшкодування заподіяної моральної шкоди, яку погоджується відшкодувати при наявності у нього відповідних коштів, однак на час апеляційного розгляду, заподіяної моральної шкоди потерпілим не відшкодував.

Провівши системний аналіз матеріалів справи, колегія суддів вважає безпідставними доводи захисника щодо необхідності застосування положень ст. 69-1 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 286-1 КК України.

Що стосується доводів сторони захисту, що під час винесення рішення судом першої інстанції не враховано як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, то такі не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції належним чином досліджено усі наявні матеріали справи та надано їм вірну оцінку.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 слід відмовити за безпідставністю.

Щодо апеляційних доводів сторони обвинувачення про неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25.08.2022 ОСОБА_6 визнано винуватим за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України, та засуджено на 9 (дев`ять) років позбавлення волі.

Призначаючи вид і розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, а саме, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, є особою молодого віку, думку потерпілих.

Вважаючи обґрунтованим визнання судом першої інстанції обставин, які характеризують особу обвинуваченого, визнання ним вини, відсутність обтяжуючих обставин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, колегія суддів приходить до висновку, що при призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції допустив неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність.

Так, санкція ч.4 ст.286-1 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від семи до десяти років.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що при засудженні особи за ч.4 ст.286-1 КК України, позбавлення права керування транспортним засобом є обов`язковим додатковим покаранням.

Таке рішення законодавця цілком узгоджується з нормою ч. 2 ст. 50 КК України, адже покарання має на меті також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Ухвалюючи вирок місцевий суд не призначив ОСОБА_6 обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, що свідчить про порушення судом вимог Закону України про кримінальну відповідальність.

Колегія суддів погоджується з доводами сторони обвинувачення про те, що в ст. 55 КК України передбачено, що однією з форм покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю є позбавлення права керувати транспортними засобами, без уточнення факту отримання такого права, що свідчить про можливість застосування цього виду покарання і до осіб, які не отримували посвідчення водія.

Крім цього, зі змісту ч.3 ст.55 КК України вбачається, що при призначенні позбавлення права займатися певною діяльністю як додаткового покарання до позбавлення волі на певний строк - воно поширюється на увесь час відбування основного покарання і, крім цього, на строк, встановлений вироком суду, що набрав законної сили. При цьому строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання.

З вище наведеного вбачається, що визначене законодавцем у ч.4 ст.286-1 КК України додаткове покарання, справедливо обмежує на певний строк можливість особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину щодо безпеки руху та експлуатації транспорту, реалізувати у майбутньому, після відбуття основного покарання, право на керування транспортними засобами.

Провівши системний аналіз законодавчих положень та зваживши правову позицію, висловлену у постановах Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справах №753/18479/16-к від 22.05.2018, №171/869/21 від 21.06.2022, колегія суддів приходить до висновку, що рівними перед законом у частині призначення покарання та реалізації своїх прав будуть як особи, які на час вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.286-1 КК України, мали право на керування транспортним засобом, так і особи, які його не мали.

Тому та обставина, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.286-1 КК України, не маючи права на керування транспортними засобами, не є перешкодою для застосування до нього обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права на керування транспортними засобами, оскільки після відбуття основного покарання останній може мати змогу набути відповідне право, отримавши посвідчення водія.

Зважаючи на вище вказане, колегія суддів погоджується з доводами прокурора, про те, що суд першої інстанції, безпідставно не застосував додаткове покарання до обвинуваченого ОСОБА_6 , чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягає застосуванню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю або частково та ухвалити новий вирок.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За приписами ч. 1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Зважаючи на вище наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок скасуванню в частині призначення покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.4 ст.286-1 КК України за встановлених судом першої інстанції обставин, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, повне визнання вини у скоєному та пред`явлених до нього цивільних позовів, а також думку потерпілих.

Вищенаведені обставини правопорушення та дані, що характеризують особу обвинуваченого, ступінь тяжкості злочину, яка визначається не тільки положеннями ст. 12 КК України, виходячи з формального критерію виду і розміру покарання, а й фактичними обставинами справи, при яких було скоєно злочин, дають колегії суддів підстави прийти до висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.286-1 КК України, покарання у вигляді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 (десять) років.

З огляду на те, що в апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про скасування вироку з постановленням нового, з погіршенням положення обвинуваченого, колегія суддів в порядку п.2 ч.1 ст.420 КПК України скасовує вирок у відношенні ОСОБА_6 в частині призначеного йому покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419, 420, ч.15 ст.615 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника Генерального прокурора ОСОБА_30 задоволити.

Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25.08.2022 щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним за ч.4 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання у вигляді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 (десять) років.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення, а особою, яка утримується під вартою з моменту отримання копії вироку в той же строк.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4