Номер провадження: 11-сс/813/457/23
Справа № 522/84/23 1-кс/522/1194/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах захисту ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 27.02.2023року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, не одруженого, з середньо освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.1 ст.115 КК України у кримінальному провадженні №0000002 від 01.01.2023 року,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення

Зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання СВ відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та продовжено відносно ОСОБА_7 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 31.03.2023 року, в межах строку досудового розслідування без визначення розміру застави.

Зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник вважає, що дана ухвала слідчого судді є необґрунтованою, поверхневою без врахування обставини, що враховуються при обранні та продовженні запобіжного заходу і недоведеністю ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а тому є незаконною і підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що:

- пред`явлена підозра є необґрунтованою, а слідчий суддя не прийняв до уваги, що скоєне підозрюваним правопорушення є перевищенням самооборони, що в свою чергу впливає на кваліфікацію дій підозрюваного та тяжкістю призначеного покарання;

- ризики, заявлені прокурором нічим не підтверджені;

- слідчим суддею не в повній мірі враховано положення ст.178 КПК України; підозрюваний має сталі соціальні зв`язки, зокрема, отримує соціальну допомогу, позитивно характеризується його матір`ю, яка має намір взяти підозрюваного на поруки;

Просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову ухвалу, якою обрати йому більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, а саме домашнього арешту цілодобово.

До початку судового засідання до апеляційного суду від захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 надійшло клопотання, в якому адвокат, посилаючись на скорочені строки розгляду даної категорії справ та у зв`язку зі спливом строку дії оскаржуваної ухвали, просив розглядати апеляційну скаргу без його участі.

Крім того, до апеляційного суду від прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 надійшла заява, в якій він заперечує проти апеляційної скарги захисника, та в якій прокурор просить розгляд апеляційної скарги проводити без його участі, оскаржувану ухвалу слідчого судді залишити без змін. При цьому, прокурор повідомив апеляційний суд про те, що до суду першої інстанції спрямоване клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру, підготовче судове засідання з розгляду якого було призначено на 31.03.2023 року.

За таких обставин, враховуючи приписи ст.ст. 28, 405, 422 КПК України, апеляційний розгляд проведено за відсутністю прокурора.

Апеляційний суд враховує те, що строк дії оскаржуванї ухвали сплинув 31.03.2023 року, а тому за для не порушення права апелянта на розгляд скарги, колегія суддів вважає можливим розгляд апеляційної скарги проводити за відсутності учасників судового розгляду, які будучи належним повідомлені про дату та час судового засідання, до апеляційного суду не з`явились, тому згідно з положеннями ч.4 ст.107 КПК України, технічну фіксацію судового розгляду не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно частини 1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.3,4 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Частина 5 статті 199 КПК України передбачає, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що у проваджені СВ відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження за №0000002 від 01.01.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

01.01.2023 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, за кваліфікуючими ознаками закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 03.01.2023 року відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Як зазначено слідчим в клопотанні, завершити досудове розслідування до вказаного строку не надається за можливе, у зв`язку з тим, що з метою повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального правопорушення необхідно провести ряд слідих дій, у зв`язку з чим постановою керівника Приморської окружної прокуратури м.Одеси було продовжено строк проведення досудового розслідування до 3-х місяців, тобто до 01.04.2023 року.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим, відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011 року, заява № 42310/04 суд наголошує, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою.

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється, що в ніч з 31.12.2022 на 01.01.2023 більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим ОСОБА_7 , разом зі своїм батьком ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_3 відпочивали та вживали алкогольні напої.

Під час вживання спиртних напоїв між ними виникла словесна перепалка, на ґрунті перегляду телепередач, яка в подальшому переросла в конфлікт. В цей час у ОСОБА_7 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння, будучи ображеним поведінкою ОСОБА_10 , виник злочинний намір на позбавлення життя останнього.

Для реалізації свого злочинного наміру ОСОБА_7 діючи умисно, протиправно, передбачаючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання протиправних наслідків, бажаючи умисно позбавити ОСОБА_10 життя, в ході виниклого конфлікту, взяв зі столу предмет зовні схожий на кухонний ніж, та в подальшому утримуючи його в правій руці умисно наніс декілька ударів лезом в область грудної клітини, тим самим спричинивши ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді проникаючих колото-різаних ран грудної клітин ліворуч та праворуч, двобічного гемапневматорексу та пневмомедіастінуму з якими потерпілого доставлено до КНП «Міська клінічна лікарня №11» Одеської міської ради, де йому надано невідкладну медичну допомогу.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, за кваліфікуючими ознаками закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, дослідженими слідчим суддею, а саме: рапортом від 0101.2023 року, довідкою ОСОБА_10 , протоколом обшуку 01.01.2023 року, поясненнями ОСОБА_7 , постановою про освідування особи від 01.01.2023 року, протоколом медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 01.01.2023 року, поясненнями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ..

Апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту що органом досудового розслідування не надано відповідних доказів про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, з огляду на таке.

Відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочині, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності, допустимості та їх достатності відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Крім того, вирішуючи питання про обґрунтованість підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України в ході апеляційного розгляду не встановлено.

У справі «Ферарі-Браво проти Італії», ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою».

Враховуючи той факт, що слідчий суддя на цьому етапі провадження лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наявні в матеріалах провадження дані у слідчого судді були підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

Крім того, слід зазначити, що стаття 279 КПК України передбачає, що в разі виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 КПК України.

Такими підставами для зміни повідомлення про підозру є: непідтвердження будь-якої події злочину, що інкримінується підозрюваному; відсутність в діяннях особи складу злочину; недоведеність участі підозрюваного у вчиненні одного або декількох злочинів з числа тих, що ставляться йому в вину у повідомленні про підозру; непідтвердження обставин, що обтяжують відповідальність; встановлення обставин, що змінюють оцінку і кваліфікацію вчинку (замах, закінчений злочин, повторність, продовжуваний злочин); встановлення обставин, що тягнуть зміну оцінки ступеню співучасті підозрюваного в злочині (або деяких з них), в тому числі закриття кримінального провадження з реабілітуючих підстав відносно інших осіб; встановлення обставин, що пом`якшують відповідальність; наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення підозрюваним злочину, що не інкримінувався йому раніше.

На підставі зазначеного, апеляційний суд вважає, що надані прокурором докази, які долучені до клопотання, доводять на даній стадії досудового розслідування обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, про що вірно зазначено в оскаржуваній ухвалі, а тому апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді в цій частині.

Не погоджуючись із доводами захисника підозрюваного про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявності ризиків, які були б підставою для продовження застосування найбільш суворого запобіжного заходу, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Так, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, який є тяжким, покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а також характер вказаного кримінального правопорушення, а тому слідчий суддя обґрунтовано вважав, що продовжує існувати ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді що продовжує існувати ризик незаконного впливу на свідків та потерпілу у даному кримінальному провадженні, оскільки є достатні підстави вважати, що підозрюваний може на них впливати з метою схилити їх не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, адже свідки безпосередньо судом допитані не були, а показання, що надавалися на досудовому розслідуванні, не можуть лягти в обґрунтуванні судових рішень, зважаючи на положення ч.4 ст.95 КПК України.

Таким чином, обставин передбачених ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Також апеляційний суд відхиляє доводи захисника підозрюваного стосовно того, що слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, зокрема має постійне місце проживання, раніше не судимий, оскільки, враховуючи обставини вчинення інкримінованого підозрюваному злочину зазначене у даному випадку зменшує вищенаведені ризики не настільки, щоб слугувати підставою для обрання відносно нього більш м`якого запобіжного заходу.

Таким чином, обставин передбачених ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Окрім того, апеляційний суд врахує те, що на даний час досудове розслідування закінчено, стороною обвинувачення скеровано до суду першої інстанції клопотання про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру, підготовче судове засідання з розгляду якого було призначено на 31.03.2023 року.

Аналізуючи всі викладені вище обставини у їх сукупності, враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, тяжкість можливого призначеного покарання, наявність обґрунтованої підозри та ризиків можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, ризику, що перебуваючи на волі підозрюваний може незаконно впливати на свідків та потерпілу у даному кримінальному провадженні, на переконання апеляційного суду, прокурором доведено те, що обрання підозрюваному ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти доведеним ризикам, а слідчий суддя вірно оцінив та відобразив ці факти в своїй ухвалі.

Відповідно до ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що підозрюваному ОСОБА_7 необхідно продовжити застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, зможе забезпечити запобігання названим вище ризикам, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді без змін.

Керуючись ст. ст. 182, 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах захисту ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 27.02.2023року відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.1 ст.115 КК України у кримінальному провадженні №0000002 від 01.01.2023 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4