Київський апеляційний суд
Провадження № 11кп/824/2735/2023 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Київський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 березня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч 2 ст. 186 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 березня 2023 року задоволено клопотання прокурора і обвинуваченому ОСОБА_7 продовжений строк тримання під вартою до 04 травня 2023 року включно.

Цією ж ухвалою залишений раніше застосований альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в сумі 49620,00 гривень.

Таке рішення суду вмотивовано тим, що на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані під час обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як то: переховуватися від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілу, перешкоджати встановленню істини в даному провадженні - не відпали, як і не з`явились нові обставини, які б свідчили про те, що інші запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, забезпечать його належну процесуальну поведінку. А тому суд прийшов до висновку, що запобіжний захід у виді тримання під вартою не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру і тяжкості інкримінованого діяння.

Не погоджуючись з рішенням суду, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 березня 2023 року скасувати та змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який: на особисте зобов`язання або на домашній арешт.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що злочин, інкримінований ОСОБА_7 останній не вчиняв, та ним було скоєне кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України. Сторона захисту вважає, що ризики, наведені в ухвалі суду, є безпідставними та недоведеними, оскільки відсутні будь-які докази обґрунтованості щодо намірів або дій ОСОБА_7 , направлених на незаконний вплив на свідків чи потерпілу, переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, а посилання на тяжкість покарання, як на підставу для продовження тримання особи під вартою, без наявності інших обставин, - є недопустимим. Просить врахувати захисник і те, що обвинувачений одружений, має двох неповнолітніх дітей та постійне місце проживання, а перебування під вартою протягом двох років позбавляє його забезпечувати родину та дітей.

Вислухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування за наявності відповідних клопотань.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на думку колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи захисника ОСОБА_6 про відсутність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою є непереконливими.

Як убачається з наданих матеріалів, в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадженні № 0005470 від 12 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Суд першої інстанції, 06 березня 2023 року, вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою дійшов висновку, що ризики та обставини, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувалися при обранні запобіжного заходу та його продовженні щодо обвинуваченого на даний час не змінилися і продовжують існувати, та жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, не зможе запобігти вказаним ризикам, а тому продовжив ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

З таким рішенням погоджується і колегія суддів, оскільки суд дослідив та оцінив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризику переховування від суду, то вони є безпідставними з огляду на наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду.

З врахуванням характеру висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, тяжкості покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні та всіх наявних даних про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині того, що існує висока вірогідність переховування обвинуваченого від суду і такий ризик є реальним та дійсним.

Крім того, з огляду на те, що потерпіла та свідки у цьому кримінальному провадженні, показання яких суд має сприймати безпосередньо, не допитуватися, з великою ймовірністю також існує ризик незаконного на них впливу.

Також, колегія суддів вважає доведеним ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення враховуючи те, що ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінальногоправопорушення не був працевлаштований та не мав постійногоджерела доходу.

Апеляційний суд також зважає на практику Європейського суду з прав людини, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

За вказаних обставин застосування більш м`якого запобіжного заходу, на переконання колегії суддів, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії, отже твердження сторони захисту про протилежне - є безпідставним.

Також слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінального правопорушення, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому доводи сторони захисту щодо невинуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, інкримінованого органом досудового розслідування - не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду.

Наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання та родини, на чому наголошує сторона захист, не може слугувати дійсною гарантією відсутності у ОСОБА_7 наміру переховування від суду, як і не слугувало запобіжником вчинення злочину у даному кримінальному провадженні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як і підстав для обрання більш м`якого, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не встановила.

При цьому колегія суддів зважує і на те, що обвинуваченому при продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою ухвалою суду від 04 серпня 2022 року була визначена, як альтернативний запобіжний захід, застава в межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, яка зможе забезпечити належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та є співмірною з існуючими у даному кримінальному провадженні ризиками. Розмір застави, з урахуванням інкримінованого кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 та всіх даних про його особу, є справедливим.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухвалене згідно норм кримінального процесуального закону та постановлене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, а доводи та твердження сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на що вважає за необхідне за наслідками апеляційного розгляду прийняти рішення, яким ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 березня 2023 року залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 березня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжений строк тримання під вартою до 04 травня 2023 року включно - залишити без змін,а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4