ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 617/800/21 Номер провадження 11-кп/814/1611/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 квітня 2021 року за №0000022, за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_9 і потерпілого ОСОБА_10 на вирок Київського районного суду м. Полтава від 28 грудня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нестерне Чугуївського р-ну Харківської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз

26 червня 2012 року Вовчанським районним судом Харківської області за ч.1 ст.115 КК України на 8 років позбавлення волі,

визнано винуватим і засуджено за п.13 ч.2 ст.115 КК України на 14 років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Задоволено цивільні позови потерпілих і стягнуто з ОСОБА_8 завдану кримінальним правопорушенням шкоду на користь:

ОСОБА_11 - 258 000 гривень;

ОСОБА_10 - 250 000 гривень.

Вирішено питання щодо речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 04 квітня 2021 року приблизно о 15 годині в приміщенні кухні житлового будинку по АДРЕСА_2 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході сварки із ОСОБА_12 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи з метою вбивства, умисно наніс ОСОБА_12 кухонним ножем один удар у грудну клітину, завдавши останньому наскрізне колото-різане поранення правої половини грудної клітини з ушкодженням по ходу ранового каналу рукоятки грудини та правої легені, що супроводжувалось гострою крововтратою в праву плевральну порожнину, від чого настала смерть ОСОБА_12 .

В апеляційних скаргах:

прокурор ОСОБА_9 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого через м`якість, просить скасувати вирок Київського районного суду м. Полтава від 28 грудня 2022 року та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за п.13 ч.2 ст.115 КК України у вигляді довічного позбавлення волі, в іншій частині вирок залишити без зміни. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд при призначенні покарання належним чином не врахував те, що обвинувачений неодноразово судимий, у тому числі за злочини проти здоров`я особи, має поряд з обставиною, яка пом`якшує покарання - щирим каяттям, також і обставину, що його обтяжує вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння;

потерпілий ОСОБА_10 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого через м`якість, просить скасувати вирок Київського районного суду м. Полтава від 28 грудня 2022 року та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за п.13 ч.2 ст.115 КК України у вигляді довічного позбавлення волі, в іншій частині вирок залишити без зміни. Такі вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції в ході обрання заходу примусу: безпідставно встановив факт щирого каяття ОСОБА_8 , оскільки останній не відшкодував завдану шкоду потерпілим; не врахував те, що ОСОБА_8 раніше засуджувався за умисне вбивство та вчинив злочин за наявності обставини, яка обтяжує покарання.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційної інстанції відмовився від поданої ним апеляційної скарги на вирок Київського районного суду м. Полтава від 28 грудня 2022 року, через це розгляд за його апеляційною скаргою не здійснюється.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку прокурора на підтримку апеляційних скарг, заперечення обвинуваченого та його захисника проти апеляційних скарг, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційних скарг і дійшла висновку про те, що вони не підлягають до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, правильності його засудження та кваліфікації дій за п.13 ч.2 ст.115 КК України як умисне вбивство - умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок не переглядається.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 судом першої інстанції розглянуто в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи апеляційних скарг про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого через м`якість позбавлені підстав.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) в кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

Відповідно до ст.ст.50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Термін же «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Санкцією п.13 ч.2 ст.115 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі.

Частиною 1 ст.64 КК України унормовано, що довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, особу обвинуваченого, який судимий (зокрема, за умисне вбивство), за місцем проживання характеризується посередньо, наявність обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, та обставини, яка його обтяжує вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства шляхом призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі в розмірі, найбільш наближеному до максимальної межі.

З викладеного вище вбачається, що місцевим судом при обранні ОСОБА_8 заходу примусу належним чином враховано всі обставини справи, як щодо вчиненого кримінального правопорушення, так і особи обвинуваченого, у тому числі ті, на які посилаються апелянти.

Доводи потерпілого про відсутність обставини, яка пом`якшує покарання, у вигляді щирого каяття ОСОБА_8 з посиланням на те, що він завдану шкоду добровільно не відшкодував, є безпідставними.

Так, щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, має характеризувати її поведінку після вчинення кримінального правопорушення суто з позицій психологічної внутрішньої переорієнтації суб`єкта, справжнє засудження свого діяння, визнання його антисуспільного характеру. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину.

Натомість, відшкодування завданої шкоди, яке поміж іншого, є самостійною пом`якшуючою покарання обставиною, визначеною п.2 ч.1 ст.66 КК України, може додатково свідчити про розкаяння винної особи, однак не є вирішальним при встановленні наявності чи відсутності щирого каяття, яке в кожному випадку є оціночним та має встановлюватися, виходячи із матеріалів провадження.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_8 у суді першої інстанції повністю визнав вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, правдиво підтвердив його обставини, внаслідок чого кримінальне провадження розглянуто в порядку ч.3 ст.349 КПК України, та надав належний критичний осуд своїй кримінально-протиправній поведінці, тобто, є наявним факт щирого каяття. Щире каяття в діях обвинуваченого було й під час досудового розслідування, що встановлено в обвинувальному акті.

Отже, за викладених вище конкретних обставин даного кримінального провадження посилання потерпілого на те, що ОСОБА_8 не відшкодована шкода потерпілій стороні, є недостатніми для констатування відсутності щирого каяття обвинуваченого.

Аналогічний підхід за релевантних обставин провадження викладено в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 листопада 2022 року (справа №640/3693/15-к, провадження № 51-5737км19).

Водночас відсутність у матеріалах провадження даних щодо компенсування шкоди ОСОБА_8 потерпілим сама по собі не є достатньою підставою для висновку про неможливість застосування обвинуваченому позбавлення волі на певний строк, заважаючи також на те, що для стягнення призначеного судом відшкодування законодавство передбачає інші правові заходи.

Призначене ОСОБА_8 покарання, яке є майже максимальним строковим покаранням, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, за своїм видом і розміром законне та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Підстави вважати його явно несправедливим внаслідок невиправданої м`якості відсутні.

При цьому, з огляду на винятковий зміст положень ч.1 ст.64 КК України апеляційні скарги не містять обґрунтувань неможливості призначення ОСОБА_8 строкового покарання у вигляді позбавлення волі.

Отже, апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_9 і потерпілого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтава від 28 грудня 2022 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - у той же строк з дня вручення йому її копії.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4