ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1575/23 Справа № 204/6283/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 березня 2023 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбаченних ч. 1 ст. 111, ч.1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 березня 2023 року було продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 14 травня 2023 року.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Суд першої інстанції оцінюючи наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, грунтується на обвинуваченні ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України, які є тяжким та особливо тяжким кримінальними правопорушеннями, тому обвинувачений може переховуватися від суду задля уникнення притягнення його до кримінальної відповідальності.

Суд першої інстанції вказав, що продовжує існувати ризик можливого незаконного впливу обвинуваченим ОСОБА_7 на свідків та експертів у цьому кримінальному провадженні, оскільки на теперішній час, відповідно до визначеного порядку дослідження доказів, суд ще не перейшов до допиту вказаних осіб.

Суд першої інстанції вказав, що обвинувачений ОСОБА_7 є пенсіонером МВС, та в минулому був співробітником поліції та є обізнаним про специфіку заходів та методів проведення оперативної діяльності, а також останній має велику кількість знайомих в правоохоронних органах, хоча анкетні дані свідків були змінені, однак вони є діючими співробітниками поліції, існує ймовірний ризик того, що внаслідок впливу обвинуваченого ОСОБА_7 на свідків та експерта, вони можуть надавати неправдиві свідчення або ж відмовитись від їх надання, а тому існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд першої інстанції вказав, що існує велика ймовірність повторного вчинення обвинуваченим дій, які будуть спрямовані на допомогу представникам іноземної держави, а саме держави агресора, задля порушення конституційних меж держави України, тому ризик, передбачений п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України є доведеним.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , які діють в інтересах ОСОБА_7 , подали спільну апеляційну скаргу, в якій просили скасувати ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16.032023 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід, не повязаний з триманням під вартою.

Апеляційну скаргу обґрунтували тим, що в порушення вимог ст. ст. 184, 199 ч.3 КПК України, клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою взагалі не містило посилання на матеріали, якими обґрунтовується існування заявлених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисники вказали, що судом першої інстанції не було надано оцінки доводам сторони захисту, які мали суттєве значення для правильного розгляду справи щодо перевищенні прокурором наданих законом повноважень під час винесення постанови про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.

Захисники вказали, що оскільки органом досудового розслідування у даному кримінальному провадження був СВ УСБУ у Дніпропетровській обл., питання про надання дозволу на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_7 будь-якого запобіжного заходу, тим більш, у виді тримання під вартою, належало розглядати слідчому судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Однак, за весь період дії воєнного стану в Україні, в тому числі, 01 березня 2022 року, Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська не припиняв своєї роботи, та слідчі судді цього суду весь час дії воєнного стану в повному обсязі здійснювали свої повноваження, що свідчить про відсутність підстав для застосування положення ч. 1 ст. 615 КПК України під час вирішення питання про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Захисники зазначили, що висновку суду першої інстанції про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих кримінальних правопорушень, не відповідають фактичним обставинам справи.

Захисники вказали, що фактичним обставини не відповідають висновкам суду першої інстанції про наявність обставин, які свідчать на користь існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливості його запобігання застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Захисники зазначили, що ОСОБА_7 тримається під вартою вже більше ніж один рік. Весь цей час наявність ризику втечі постійно обґрунтовувалася тими обставинами, що й зазначені у клопотанні.

Захисники вказали, що ОСОБА_7 має постійне місце мешкання в м. Дніпро, має стійкі соціальні зв`язки в місці постійного проживання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, дружину, яка хворіє на серйозні захворювання, є особою призовного віку.

Також вказали, що при прийнятті рішення про відсутність підстав для визначення розміру застави, за умови внесення якої ОСОБА_7 підлягає звільненню з-під варти, суд першої інстанції порушив вимоги ч. 3 ст. 183 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, вивчивши надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисників не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч.1 ст. 263 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжкого та особливо тяжкого злочинів, тому колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 , оскільки такий запобіжний захід не відповідає ступеню тяжкості злочинів, у яких він обвинувачується.

Колегія суддів вважає, що з метою ухилення від кримінальної відповідальності, враховуючи суворість покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності вини ОСОБА_7 , він може вдатись до спроб переховуватись від суду, впливати на свідків та експерта, або вчинити інше кримінальне правопорушення, тому ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, є цілком обґрунтованими і реально існують.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи захисників стосовно того, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання, має має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, дружину, оскільки наявність та міцність соціальних зв`язків і дані, що характеризують обвинуваченого, не спростовують і не зменшують ризики, передбачені ст.177 КПК України. Ці обставини існували і на момент вчинення інкримінованого обвинуваченому злочинів, та жодним чином не виступили стримуючим фактором в його поведінці.

Не заслуговують на увагу й доводи захисту про незаконність застосування запобіжного заходу прокурором в порядку ст. 615 КПК України, оскільки це рішення не є предметом судового розгляду.

Колегія суддів не приймає доводи захисників щодо тривалості перебування ОСОБА_7 під вартою, оскільки не вбачає надмірної тривалості тримання обвинуваченого під вартою у світлі положень ст. 28 КПК України, з урахуванням інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 злочинів.

Також колегія суддів зазначає, що питання доведеності вини обвинуваченого та оцінку доказів у справі у розумінні ст.ст.84, 85, 86 КПК України суд вирішує в нарадчій кімнаті при постановлені остаточного рішення по справі, тому колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги захисників.

Колегія суддів зазначає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому.

Колегія суддів не вбачає істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали, тому вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 березня 2023 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбаченних ч. 1 ст. 111, ч.1 ст. 263 КК України залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 березня 2023 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбаченних ч. 1 ст. 111, ч.1 ст. 263 КК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3