Провадження № 1-кп/201/947/2022
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження №0000059 від 24.01.2015 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зугдіді Грузія, громадянина Грузії, офіційно не працевлаштованого, з середньою освітою, неодруженого, утриманців не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України

В судовому засіданні приймали участь:

прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене і визнане судом доведеним

ОСОБА_3 в компанії інших осіб, 24.01.2015 року приблизно о 02:30 год. знаходився в приміщенні нічного клубу «Восход», який розташований по вул. Набережна Перемоги, буд. 82 в м. Дніпро, де між ОСОБА_7 і особами з його оточення з одного боку та ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 з іншого боку на ґрунті раптових неприязних відносин виник словесний конфлікт. В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Далі, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, перебуваючи у вказаний час та місці ОСОБА_3 тримаючи у своїй руці невстановлений предмет, який за своїми властивостями схожий на ніж, підійшов до ОСОБА_8 , який в цей час продовжував словесний конфлікт з іншими особами, та перебуваючи відносно потерпілого в позиції дещо збоку, тримаючи в руці невстановлений предмет, який за своїми властивостями схожий на ніж, наніс невизначену досудовим розслідуванням кількість ударів вказаним предметом по корпусу потерпілого, однак не менше одного, спричинивши тим самим потерпілому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого різаного поранення черева з раною по лівій бічній поверхні черева, з ушкодженням: шкіри, підшкірно-жирової клітковими, далі проникає в черевну порожнину та ушкоджує частину великого сальника, з явищами внутрішньочеревної кровотечі, яке за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Далі, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_3 , перебуваючи у вказаних часі та місці, підійшов до ОСОБА_9 , який в цей час продовжував словесний конфлікт з іншою особою, та тримаючи у своїй руці невстановлений предмет, який за своїми властивостями схожий на ніж, наніс невизначену досудовим розслідуванням кількість ударів вказаним предметом по корпусу потерпілого, однак не менше одного, спричинивши тим самим потерпілому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черева з раною в області пупка, яка переходить в рановий канал, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковими, далі проникає в черевну порожнину, з випадінням на зовні частини великого сальника та ушкодженням внутрішніх органів: великого сальника та дотичної рани поперечно-ободкової кишки, з явищами внутрішньочеревної кровотечі, яке за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Далі, продовжуючи свою злочинну діяльність. ОСОБА_3 перебуваючи у вказаних часі та місці, підійшов до ОСОБА_10 , який в цей час продовжував словесний конфлікт з іншою особою, та тримаючи у своїй руці невстановлений предмет, який за своїми властивостями схожий на ніж, наніс невизначену досудовим розслідуванням кількість ударів вказаним предметом по корпусу потерпілого, однак не менше двох, спричинивши тим самим потерпілому тілесні ушкодження у вигляді різаної рани по внутрішній поверхні лівого плеча, яке за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень та проникаючого різаного поранення черева ліворуч з раною по бічній поверхні черева, з ушкодженням: шкіри, підшкірно-жирової клітковими, далі проникає в черевну порожнину, з випадінням на зовні частини великого сальника та явищами внутрішньочеревної кровотечі, яке за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Умисні дії ОСОБА_3 , що виразились в спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

2. Позиція обвинуваченого

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні злочину повністю та підтвердив його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся у вчиненому, просив суд його суворо не карати.

3.Позиція потерпілих

Потерпілі ОСОБА_8 і ОСОБА_9 через канцелярію суду подали заяви, в яких просили провести судовий розгляд без їх участі, претензій до ОСОБА_3 не мають, покарання призначити на розсуд суду.

4. Докази, які були досліджені судом

Прокурор надав усне клопотання про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого учасники не заперечували.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що обвинувачений не оспорює всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності його позиції немає. Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідив документи, які характеризують особу обвинуваченого та документи, які підтверджують процесуальні витрати.

5.Висновок суду про винуватість обвинуваченого

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, повністю та об`єктивно доведена.

Суд вважає, що умисні дії ОСОБА_3 , що виразились в спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, вірно.

6.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудний у розумінні ст. 19 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, виходячи з положень ч. 5 ст. 12 КК України, віднесено законом до категорії тяжкого злочину.

Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання - не встановлено.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який є умисним тяжким злочином, його соціальне та матеріальне становище, стан його здоров`я, стать та вік, неперебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра, рівень культури та освіти, критичне ставлення обвинуваченого до вчиненого ним діяння, наявність пом`якшуючих покарання обставин і відсутність їх обтяжуючих.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого, даних про особу обвинуваченого, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання у вигляді позбавлення волі.

Згідно ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Виходячи з усіх обставин справи, а також думки прокурора, який в судових дебатах просив призначити покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, та думок потерпілих, які в поданих заявах просили призначити покарання на розсуд суду, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства, а тому вважає, що обвинуваченого слід звільнити від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Призначаючи обвинуваченому зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для його виправлення і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи засудженого таке призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

7.Вирішення питання щодо цивільного позову

У даному кримінальному провадженні цивільного позову про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином, пред`явлено не було.

8.Вирішення питання про долю речових доказів

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України.

9.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

24.11.2022 ОСОБА_3 фактично затриманий. Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.11.2022 року задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком дії до 22.01.2023 року без можливості внесення застави.

Тому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України слід зарахувати обвинуваченому в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 24.11.2022 року по день винесення цього вироку з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Крім того, враховуючи вимоги ст. ст. 131, 132, 177, 178 КПК України, дані про особу засудженого і призначене йому покарання, слід змінити обраний раніше обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на ОСОБА_3 обов`язок прибувати до суду за першою вимогою.

У кримінальному провадженні процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до положень ст. 75 КК України ОСОБА_11 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 (два) роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_11 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

До набрання вироком законної сили обраний раніше ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - змінити на більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та негайно звільнити його з-під варти.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст.194 КПК України, до набрання вироком законної сили покласти на ОСОБА_11 обов`язок прибувати до суду за першою вимогою.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_12 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 24.11.2022 року по день винесення цього вироку, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Витрати на проведення експертизи відсутні.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази відсутні.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1