ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2022 року місто Львів
Галицький районний суд міста Львова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, зокрема, останній раз 15.03.2018 Галицьким районним судом м. Львова за ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 3 місяці (покарання відбуте),
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України,

встановив:

ОСОБА_4 , 16.11.2022 року близько 14 год. 44 хв, перебуваючи у торговому залі магазину «Близенько» ПП "Мережа-Сервіс Львів", за адресою: м. Львів, вул. І. Франка, 69, за попередньою змовою із не встановленою слідством особою, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, повторно, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер вчинюваних дій, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України №64/2022, у зв`язку із збройною агресією російської федерації на території України з 05:30 год. 24.02.2022 та Указу Президента України від 7 листопада 2022 року №. 757/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" який продовжено до 19.02.2023, реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, таємно, викрав з прилавку відділу з алкогольними напоями одну пляшку віскі «Джек Деніелс», об`ємом 0,7 л, закупівельною вартістю 532 гривні 55 копійок, яку заховав під куртку у яку був одягнутий. Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , вважаючи, що за ним ніхто не спостерігає та його дії є непомітними для сторонніх осіб, із вищевказаним викраденим товаром направився в сторону дверей магазину, не розрахувавшись, та покинув межі магазину «Близенько», розпорядившись викраденим на власний розсуд,
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 заподіяв ПП "Мережа-Сервіс Львів" матеріальну шкоду на загальну суму 532 гривень 55 копійок.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю. Надав покази, які в повній мірі відповідають фабулі обвинувачення та вищенаведеним встановленим судом обставинам. Вказав, що у обвинувальному акті вірно відображено те, що він 16.11.2022 року близько 14 год. 44 хв, перебуваючи у торговому залі магазину «Близенько» ПП "Мережа-Сервіс Львів", за адресою: м. Львів, вул. І. Франка, 69, за попередньою змовою з іншою особою, таємно, викрав з прилавку відділу з алкогольними напоями одну пляшку віскі «Джек Деніелс», об`ємом 0,7 л, яку заховав під куртку, після чого покинув межі магазину не розрахувавшись.
Пояснив, що події відбувались у період часу, у спосіб, за обставин, які зазначені в обвинувальному акті. Мотиви і мета вчинення ним злочину, а також спосіб вчинення злочину в обвинувальному акті відображені вірно.
У вчиненому щиро розкаюється, засуджує свою поведінку. Просить суворо не карати та надати йому можливість стати на шлях виправлення.
Зважаючи на повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, оскільки цього не заперечили учасники судового провадження і такі ніким не оспорюються.
При цьому, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Оцінюючи покази обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони є послідовними, об`єктивно і повно відображають обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, надані останнім безпосередньо у судовому засіданні, підстав для самообмови або обставин які ставлять під сумнів добровільність позиції обвинуваченого, судом не встановлено.
Оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене за попередньою змовою групою осіб, повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.
В ході судового розгляду судом детально проаналізовано поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 після вчинення злочину, наслідки суспільно-небезпечного діяння останнього, особу обвинуваченого, його спосіб життя, ймовірність вчинення ним нових злочинів, зважено на усі обставини кримінального провадження в їх сукупності.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до яких, суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;
3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Також, суд враховує, що згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.
Отже, суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
Таким чином, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд бере до уваги характер та тяжкість вчиненого ним злочину, форму вини, спосіб вчинення злочину, стадію злочину, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до скоєного.
Також, суд враховує фактичні обставини справи і тяжкість заподіяних злочином наслідків, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не перебуває на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра.
Пом`якшуючими покарання ОСОБА_4 обставинами суд визнає сприяння розкриттю злочину, та щире каяття обвинуваченого. Так, зокрема в ході судового розгляду обвинувачений надав в судовому засіданні визнавальні покази та засудив свою протиправну поведінку у присутності учасників процесу, а також визнав у повному обсязі заявлений до нього цивільний позов.
Обтяжуючою покарання обвинуваченого обставиною суд визнає рецидив злочинів.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
При цьому, суд враховує положення ч.ч. 1,2 ст.50 КК України, згідно яких, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави, як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.
Отже, покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки особи. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.
Беручи до уваги вказані обставини, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд застосовує судову дискрецію (судовий розсуд), тобто поняття яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Також, визначаючи обвинуваченому вид і розмір покарання, суд виходить з того, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Крім того, суд враховує те, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа.

При розгляді даного кримінального провадження суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. В свою чергу, справедливість це одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

На переконання суду, таке покарання для засудженої відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності. Таке покарання також перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.
Також, виходячи із цілей та принципів права, справедливості й достатності обраного покарання, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, вищенаведені обставини справи, зокрема пом`якшуючі обставини, суд приходить до висновку, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання, і відповідно до ст. 75 КК України, вважає за можливе звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на останнього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, адже така міра покарання сприятиме досягненню справедливого балансу між правами та свободами обвинуваченого та інтересами держави і суспільства, і буде достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
При цьому, суд приймаючи рішення про звільнення від покарання, враховує відомості про особу обвинуваченого, зокрема наявність у нього судимості та ймовірні ризики вчинення повторного кримінального правопорушення, а тому вважає, що покладення на засудженого додаткових обов`язків, передбачених ст.76 КК України щодо виконання заходів, передбачених пробаційною програмою, зможе, серед іншого, забезпечити належний контроль за поведінкою обвинуваченого і сприятиме його виправленню. Також, з метою виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових злочинів, суд вважає на необхідне покласти на нього обов`язок передбачений у ст. 76 КК України, а саме працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Крім того, оцінюючи наведені вище дані про особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_4 максимальний випробувальний термін, визначений у ст. 75 КК України, тривалістю три роки. При цьому, ухвалюючи рішення у цій частині, суд виходить з того, що перебування засудженого на волі в умовах іспитового терміну, тобто контролю з боку органів пробації, сприятиме швидшому відшкодуванню шкоди за цивільним позовом, адже у такому випадку у засудженого буде можливість працевлаштуватися.
Стосовно пред`явленого представником потерпілого ПП «Мережа-Сервіс Львів» до обвинуваченого цивільного позову про стягнення заподіяної злочином матеріальної шкоди, то такий підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до положень ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Положення ст. 22 ЦК України встановлюють, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно частин першої-третьої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 статті 1177 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Встановлено, що спричинені ОСОБА_4 потерпілому - ПП «Мережа-Сервіс Львів» матеріальні збитки на загальну суму 532,55 гривень складаються з вартості викраденого у потерпілого майна.

Вказані збитки обвинуваченим відшкодовані потерпілому не були.

Обвинувачений заявлений до нього цивільний позов визнав в повному обсязі.

Таким чином, оскільки матеріальна шкода потерпілому не відшкодована, заподіяна потерпілому діями обвинуваченого шкода знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із вчиненими ним злочином, а також враховуючи визнання обвинуваченим цивільного позову у повному обсязі, суд приходить до висновку, що з обвинуваченого слід стягнути на користь ПП «Мережа-Сервіс Львів» заподіяну злочинами матеріальну шкоду в розмірі 532,55 гривень. Відтак, цивільний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Питання речових доказів по справі слід вирішити у відповідності до положень ст.100 КПК України.
Запобіжний захід застосований до обвинуваченого особисте зобов`язання, до набрання вироком законної сили слід залишити без змін.

Судові витрати по справі відсутні.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та призначити йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.
Відповідно до ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу);

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, визначеною органом пробації.

Речові докази, після набрання вироком законної сили:
-оптичний диск DVD-R, об`єм пам`яті 4.7GB/120min, марки ALERUS 16X SPEED, круглої форми на якому наявні відеозаписи із камер відеоспостереження магазину «Близенько» який знаходиться за адресою: м. Львів, вул.. І. Франка, 69 за 16.11.2022 - залишити при матеріалах кримінального провадження.
Запобіжний захід застосований до ОСОБА_4 у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили залишити без змін. Після вступу вироку у законну силу запобіжний захід застосований до ОСОБА_4 в межах даного кримінального провадження вважати скасованим.
Цивільний позов Приватного підприємства «Мережа-Сервіс Львів» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Приватного підприємства «Мережа-Сервіс Львів» () матеріальну шкоду в розмірі 532,55 гривень.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1