ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/144/23 Справа № 196/1002/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000308 стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Юр`ївка Царичанського району Дніпропетровської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 125, частиною 2 статті 263 Кримінального кодексу України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_9

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2022 рокуОСОБА_7 визнаний невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі - КК)та йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 125 КК у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців;

- за ч. 2 ст. 263 КК у виді обмеження волі строком на 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_7 задоволений частково та стягнуто з останнього на користь потерпілого моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Цим вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим в умисному спричиненні легкого тілесного ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілого та в носінні кастету без передбаченого законом дозволу, вчинених за наступних обставин.

14 липня 2017 року близько 20:30 годин ОСОБА_7 , разом з невстановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, на автомобілі марки «Опель астра» синього кольору д.н.з. НОМЕР_1 прибули до території домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_10 , де також перебували ОСОБА_11 та малолітній ОСОБА_12 .

Перебуваючи на території вказаного домоволодіння, ОСОБА_7 , маючи умисел на умисне спричинення тілесних ушкоджень, почав словесно сваритися зі ОСОБА_10 та в ході сварки умисно наніс останньому один удар кастетом, виготовленим промисловим способом чорного кольору, в область лоба, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді, забитої рани голови на рівні правої брови, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Крім того, ОСОБА_7 , придбав у невстановлений час, у невстановленому місці та у невстановлений спосіб кастет, виготовлений промисловим способом який є холодною зброєю ударно дробильної дії, який без передбаченого законом дозволу почав незаконно носити.

26 травня 2019 року в період часу з 09:20 год. до 11:03 год., під час проведення обшуку за адресою місця проживання ОСОБА_7 , в сумці чорного кольору, яка була з собою у ОСОБА_7 , виявлено та вилучено предмет, який є холодною зброєю ударно дробильної дії - кастетом, виготовленим промисловим способом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вирок з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і просить закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Посилається на те, що дізнавачем під час внесення відомостей до ЄРДР були порушені вимоги ст. 7, пункти 2, 7, 8 ч. 2 ст. 40-1 КПК, порушені вимоги п. 1 ч. 4 ст. 219 КПК. Вважає, що дізнавач порушив вимоги ст. 84 КПК, оскільки ним отримані докази поза межами строків досудового розслідування. Зазначає, що висновки експертиз № 117 від 20.05.2019, № 144 від 10.06.2019, № 176 від 30.07.2019, № 7/3.3/343 від 29.05.2019 року ґрунтуються на зібраних дізнавачем доказах не у спосіб, визначеним законом.

Зазначає, що повідомлення про підозру йому вручено 21.06.2019 року тобто після закінчення строків досудового розслідування, визначеного п. 2 ч. 3 ст. 219 КПК у кримінальному провадженні від 18.07.2017 року, що є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК, оскільки підозра йому вручена після після закінчення строку досудового розслідування і є дією не передбаченою КПК. Обшук за місцем його проживання проведений також поза межами строків досудового розслідування.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і вважати ОСОБА_7 засудженим до остаточного покарання не за сукупністю злочинів, як помилково зазначив суд у вироку, а за сукупністю кримінальних правопорушень. Вид і міру покарання просить залишити без змін.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого і з підстав, викладених в скарзі, просив її задовольнити, вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження з підстав п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК, у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. При цьому, заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого вважав її безпідставною і просив залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК).

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, які за своїм змістом зводились до твердження про закінчення у цьому кримінальному провадженні строків досудового розслідування і обшук за місце проживання обвинуваченого, інші слідчі дії, повідомлення про підозру та направлення обвинувального акта до суду були вчинені після закінчення таких строків, тому є незаконними, тягнуть недопустимість доказів, у зв`язку з чим вирок суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Так, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень ґрунтується на ретельно досліджених у судовому засіданні доказах, зокрема: показаннях потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які були очевидцями кримінального правопорушення і прямо вказали на ОСОБА_7 , як особу, яка його вчинила; показаннях свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що ОСОБА_7 деякий час користувався його автомобілем, як в подальшому було встановлено, на якому ОСОБА_7 приїжджав до потерпілого; слідчих експериментах за участю потерпілого, свідка ОСОБА_11 та малолітнього свідка ОСОБА_12 , які відтворили обставини події кримінального правопорушення та вказали на механізм нанесення потерпілому тілесних ушкоджень; протоколах впізнання особи за фотознімками в результаті яких потерпілий ОСОБА_10 , свідок ОСОБА_12 та свідок ОСОБА_11 впізнали ОСОБА_14 , як особу яка наносила тілесні ушкодження потерпілому; висновках судових експертиз № 117 від 20.05.2019, № 144 від 10.06.2019 та № 176 від 30.07.2019, якими підтверджується ступінь тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_10 , час та механізм їх отримання.

Крім того, в обґрунтування висновку про доведеність винуватості ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 263 КК суд поклав в основу вироку результати обшуку, який зафіксований на відеозапис, домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 проведеного 24.05.2019, в ході якого в шкіряній сумці, що була одягнута на ОСОБА_7 виявлено та вилучено металевий предмет схожий на кастет, який поміщено в спец, пакет № 3645387. Крім того, в загальній кімнаті виявлені та вилучені документи на автомобіль «Опель астра», а саме сервісна книга, інструкція по експлуатації автомобіля, інструкція на магнітолу автомобіля «Опель астра», 3 аркуші паперу з записами на іноземній мові на автомобіль «Опель астра», які поміщено в спец пакет № 7137742.

Згідно з висновком судового експерта № 7/3.3/343 від 29.05.2019 предмет схожий на кастет, виявлений і вилучений 26.05.2019 в ході: обшуку у ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 є холодною зброєю. Наданий предмет є холодною зброєю ударно-дробильної дії кастетом, виготовленим промисловим способом.

При проведенні впізнання за фотознімками потерпілий ОСОБА_10 в присутності понятих, за характернимb ознаками впізнав на фото № 2 предмет, який він бачив в руках нападника, який 14.07.17 спричинив йому тілесні ушкодження.

Згідно з довідкою долученої до протоколу пред`явлення речей для впізнання, проведеним пред`явленням речей для впізнання потерпілий ОСОБА_10 із чотирьох пред`явлених для впізнання фотознімків кастетів впізнав кастет на фото під № 2. На фото під № 2 пред`явленого в протоколі пред`явлення речей для впізнання кастет вилучений в ході обушку території домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .

Із матеріалів кримінального провадження, журналу судового розгляду та його звукозапису, вбачається, що суд повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, вирішив у відповідності до закону клопотання сторін, належним чином перевірив версію сторони захисту і виклав переконливі мотиви в її спростування, які ґрунтуються на досліджених доказах, яким дав належну правову оцінку, в тому числі й тим, які сторона захисту вважала недопустимими.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого про його непричетність до інкримінованого злочину, зводяться до власного аналізу і переоцінки доказів і незгоди з прийнятим рішенням по суті.

При цьому, сторона захисту не ставить під сумнів належність, достовірність, достатність цих доказів, а також їх допустимість за іншими правилами допустимості, окрім як зібраних, на їх думку, поза межами строків досудового розслідування на чому базуються всі доводи апеляційної скарги обвинуваченого.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про закінчення строків досудового розслідування, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Допустимість доказів визначається положеннями цього Кодексу, які були чинними на момент їх отримання.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, подія кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, за якою ОСОБА_7 визнано винуватим, мала місце 14 липня 2017 року, відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, внесені 18 липня 2017 року за № 0000308.

Відповідно до ч. 1 ст. 219 КПК України в редакції Закону № 4651-VІ від 13.04.2012, яка була чинною на час внесення відомостей до ЄРДР, досудове розслідування повинно бути закінчено: 1) протягом одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку; 2) протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Таким чином, за правилами процесуального закону, який діяв на час початку досудового розслідування, строк досудового розслідування у кримінальному провадженні в якому особі не було повідомлено про підозру не був обмежений, і тільки після повідомлення особі про підозру, досудове розслідування повинно було бути закінчено протягом одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку та протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

В подальшому 06 червня 2019 року були внесені відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 263 КК і присвоєно номер кримінального провадження 0000281.

13 червня 2019 року прокурором об`єднано вказаних матеріали досудових розслідувань в одне провадження і присвоєно номер 0000308 (т. 1 а.к.п. 118).

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі Закон № 2147-VIII), який в частині ст. 219 КПК введенні в дію з 16 березня 2018 року.

Відповідно до положень Закону № 2147-VIII частина 1 статті 219 із змінами, внесеними згідно із Законом № 1950-VIII від 16.03.2017; в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 - зміни не мають зворотньої дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін див. Пункт 4 § 2 розділу 4 Закону, на який і посилається обвинувачений в своїй апеляційній скарзі.

Положення ст. 219 КПК, які були чинними на день внесення відомостей до ЄРДР за ч. 2 ст. 263 КПК України, містили наступне нормативне регулювання строків досудового розслідування.

Частина 1: Строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом...

Строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить:

1) шість місяців - у кримінальному провадженні щодо кримінального проступку;

2) дванадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо злочину невеликої або середньої тяжкості;

3) вісімнадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Досудове розслідування повинно бути закінчено:

1) протягом одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку;

2) протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Частина 4: Загальний строк досудового розслідування при об`єднанні кримінальних проваджень у порядку, передбаченому статтею 217 цього Кодексу, визначається:

1) у провадженнях, які розслідувалися в один проміжок часу, - шляхом поглинання меншого строку більшим;

2) у провадженнях, які розслідувалися в різні проміжки часу, - шляхом додавання строків досудового розслідування по кожному із таких проваджень, які не пересікаються, в межах строків досудового розслідування злочину, який передбачає найбільш тривалий строк досудового розслідування з урахуванням можливості його продовження, передбаченої частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 7 ст. 217 КПК, яка вже діяла на час об`єднання матеріалів досудового розслідування, за якою днем початку досудового розслідування у провадженні, виділеному в окреме провадження, є день, коли було розпочато розслідування, з якого виділено окремі матеріали, а у провадженні, в якому об`єднані матеріали кількох досудових розслідувань, день початку розслідування того провадження, яке розпочалося раніше, з`явилася у КПК також у результаті змін, внесених Законом № 2147-VIII, і вступила в дію з 16.03.2018, оскільки до цього кримінальний процесуальний закон не містив норми, яка б визначала день початку досудового розслідування в разі виділення або об`єднання матеріалів досудового розслідування.

Таким чином, кінцевий строк досудового розслідування, як в редакції Закону № 4651-VІ від 13.04.2012, так і в редакції Закону № 1950-VIII від 16.03.2017; в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, починав відлік з дня повідомлення особі про підозру.

Повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125 та ч. 2 ст. 263 КК, вручено 21 червня 2019 року (т. 1 а.к.п. 134), а обвинувальний акт направлений до суду 01 серпня 2019 року (т. 2 а.к.п. 1).

Тобто досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні тривало з дня повідомлення ОСОБА_7 про підозру - 1 місяць 9 днів, що не перевищує граничних строків досудового розслідування, як за п. 2 ст. 219 КПК в редакції Закону № 4651-VІ від 13.04.2012, так і за п. 2 абз. 3 ч. 1 ст. 219 КПК в редакції Законів № 1950-VIII від 16.03.2017 та № 2147-VIII від 03.10.2017.

Крім того, хоча в положеннях ст. 219 КПК у вищезгаданих редакціях, є посилання на поняття «кримінальні проступки», цей вид кримінальних правопорушень введений в закон України про кримінальну відповідальність тільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018, який набрав чинності 01 липня 2020 року, тобто коли кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 вже було на стадії судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Отже, як на час внесення відомостей до ЄРДР за ч. 2 ст. 125 КК, так і на час об`єднання матеріалів досудового розслідування, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК, відповідно до ст. 12 КК в редакції чинній на час його вчинення, відносилось до злочинів невеликої тяжкості, тому застосовувати положення нових статей Глави 25 «Особливості досудового розслідування кримінальних проступків» КПК в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018, як про це просить в апеляційній скарзі обвинувачений, немає правових і фактичних підстав.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції не вбачає необхідності аналізувати доводи апеляційної скарги обвинуваченого про порушення органом досудового розслідування і судом вимог статей 40-1, 298 - 298-5, статей 301, 381, 382 КПК, оскільки навіть на час направлення обвинувального акта у цьому кримінальному провадженні до суду, їх ще не існувало.

Виходячи з вищевикладених мотивів, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апеляційної скарги обвинуваченого про недопустимість доказів кримінального провадження, як таких, що отримані поза межами строків досудового розслідування, а також про необхідність закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 на підставі п. 3 та п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК.

Доводи обвинуваченого про формальну участь захисника у справі про порушення його права на ефективний захист, спростовуються матеріалами кримінального провадження та технічною фіксацією судового засідання, яким підтверджується активну участь захисника в дослідженні доказів, заявлення клопотань та під час виступу в судових дебатах, будь-яких клопотань про заміну захисник з підстав неналежного виконання функції захисту обвинувачений не заявляв.

Твердження обвинуваченого, що закону про зброю немає, а кримінальний кодекс передбачає відповідальність за порушення закону, а не фабули частини або статті Кримінального кодексу України, а стаття 263 КК не містить посилання на закон про зброю, суд апеляційної вважає неприйнятними та які спростовується висновками викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 288/1158/16-к.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 , зокрема і за ч. 2 ст. 263 КК, як носіння кастету без передбаченого законом дозволу.

Доводи та вимоги апеляційної скарги прокурора в яких він просить вирок суду змінити з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і просить вважати ОСОБА_7 засудженим на підставі ст. 70 КК до остаточного покарання не за сукупністю злочинів, як помилково зазначив суд у вироку, а за сукупністю кримінальних правопорушень, суд апеляційної інстанції розцінює, як формальні та явно необґрунтовані з огляду на таке.

За правилами ч. 1 ст. 408 КПК суд апеляційної інстанції змінює вирок у випадках, що прямо зазначені у вказаній нормі закону, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Крім того, з положень п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК слідує, що виправлення помилки, допущеної судом першої інстанції, яка стосується формулювання під час призначення покарання за правилами ст. 70 КК «за сукупністю злочинів», а не «сукупністю кримінальних правопорушень» не впливає на обсяг обвинувачення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення та правильність призначення обвинуваченому покарання.

У справах щодо України Європейський Суд неодноразово відзначав, що відступи від принципу правової визначеності виправдані лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справи: "Салов проти України", п.93, "Проценко проти України", п.26, "Кравченко проти Росії", п.45). Зокрема, відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення "помилки, що має фундаментальне значення для судової системи" (рішення у справі "Сутяжник" проти Росії", п.38).

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції призначив покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст. 70 КК і правильно визначив його розмір, тому така зміна вироку, як про це просить прокурор, не може мати правових наслідків і не впливає на законність судового рішення по суті.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначене у відповідності з положеннями ст. ст. 50, 65 КК з належним врахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, відомостей про особу обвинуваченого та які не оскаржуються обвинуваченим в апеляційній скарзі.

Водночас суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_7 умисно ухилився від суду у період з 17.07.2021 до 17.09.2021, тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що строк давності для звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК згідно з вимогами ч. 2 ст. 49 КК (у редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) становить п`ять років з часу вчинення інкримінованого кримінального проступку, а за ч. 2 ст. 263 КК України - п`ятнадцять років з часу вчинення злочину.

При цьому, суд першої інстанції взяв до уваги правовий висновок щодо застосування ч. 2 ст. 49 КК щодо порядку обчислення недиференційованого строку давності, викладений в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі ОП ККС ВС) від 05 квітня 2021 року справа № 328/1109/19 (провадження № 51-5464кмо20).

На час апеляційного перегляду вироку на розгляді Великої Палати Верховного Суду (далі - ВП ВС) перебуває справа № 735/1121/20 в якій ставить питання про відступ від вищенаведеного правового висновку ОП ККС ВС. Підставою для передачі кримінального провадження на розгляд ВП ВС стала наявність у справі виключної правової проблеми, пов`язаної з тлумаченням і застосуванням частини другої статті 49 КК. На вирішення ВП ВС поставлено питання: який строк давності притягнення до кримінальної відповідальності підлягає застосуванню у разі ухилення особи від досудового розслідування і суду (1) визначений частиною першою цієї статті диференційований термін, подовжений на час ухилення, чи (2) загальний строк, передбачений частиною другою статті 49 КК.

У разі прийняття ВП ВС рішення, яким буде сформульовано правовий висновок про тлумачення і застосування частини другої статті 49 КК за першим варіантом, строк давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК вважатиметься таким, що сплинув ще на час ухвалення вироку судом першої інстанції.

За час апеляційного провадження, рішення ВП ВС про відступ від висновку ОП ККС ВС не прийняте, тому враховуючи положення ст. 28 КПК щодо розумних строків кримінального провадження та не відступлення від правового висновку ОП ККС ВС, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що строки притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК не закінчились, тому рішення суду в цій частині є законним та ухваленим у відповідності до чинного судового тлумачення судом касаційної інстанції положень ч. 2 ст. 49 КК. На даний час скасовувати апеляційним судом вирок суду першої інстанції в цій частині та закривати провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК немає підстав.

У випадку відступлення ВП ВС від правового висновку ОП ККС ВС, суд касаційної інстанції, за наявності процесуального приводу, зможе привести вирок у відповідність до нового тлумачення та правозастосування ч. 2 ст. 49 КК.

Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування ухваленого щодо ОСОБА_7 вироку і призначення нового розгляду в суді першої інстанції або закриття кримінального провадження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не встановлено, тому подані апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 284, 404, 405, 407, 417 КПК, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2022 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 263 КК залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4