Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/8786/22
Провадження №1-кп/523/1433/22
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

27.10.2022 р. Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

в присутності обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000601 від 21.07.2022р. за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, із неповною середньою освітою, не одруженого, дітей на утриманні не маючого, працюючого різноробочим, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-16.10.2020р. Суворовським райсудом м. Одеси за ч.1 ст.185 КК України до 120год. громадських робіт;

-14.12.2020р. Комінтернівським райсудом Одеської області за ч.1 ст.309 КК України до 2р. обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 1р.;

-01.04.2021р. Суворовським райсудом м. Одеси за ч.2 ст.389 КК України до 2р. 15дн. обмеження волі,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

20.07.2022р., приблизно о 07год. 30хв., ОСОБА_5 знаходячись за місцем свого проживання - у квартирі АДРЕСА_2 , де проживає разом зі своїм рідним дядьком - ОСОБА_4 , безпідставно спровокував словесний конфлікт, в ході якого, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, з метою скоєння домашнього насилля, вчинив відносно останнього психологічне насильство, яке виражалось в словесних образах, погрозах фізичною розправою і принижуванні його гідності. Мотив вчинення даного кримінального правопорушення відносно потерпілого ОСОБА_4 , полягає у спричиненні останньому моральних страждань та болю. Вказані незаконні дії ОСОБА_6 мали систематичний характер, оскільки останній діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, систематично, з метою вчинення психологічного насилля, неодноразово вчиняв відносно дядька - ОСОБА_4 домашнє насильство, внаслідок чого притягувався до адміністративної відповідальності, а саме:

-16.05.2022р. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення з відповідним накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 170грн.,

-19.05.2022р. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП з відповідним накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 340грн.,

-07.06.2022р. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП з відповідним накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 340грн.

В судовому засіданні, ОСОБА_6 повністю визнав свою вину за пред`явленим та викладеним в обвинувальному акті обвинуваченні, крім того, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви скоєного ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у кримінальному провадженні та фактичні обставини скоєного ним кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті, враховуючи, що прокурор, обвинувачений та потерпілий не оспорювали фактичні обставини провадження та беручи до уваги, що учасники судового провадження, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, при цьому роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів кримінального провадження, що характеризують останнього.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю та дії вказаної особи кваліфікує за 126-1 КК України - домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, розладів здоров`я, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.
При призначенні покарання ОСОБА_6 , суд приймає до уваги характер і обставини вчинених кримінальних правопорушень, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом враховується особа ОСОБА_6 , який є особою раніше судимою, вчинив нове кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів та яке вчинив під час невідбутого покарання у виді обмеження волі за вироком Суворовського райсуду м. Одеси від 01.04.2021р., маючого неповну середню освіту, не одруженого, дітей на утриманні не маючого, не офіційно працюючого різноробочим, маючого постійне місце проживання та реєстрації, де проживає разом із дядьком та де характеризується виключно негативно.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , передбачені ст.66 КК України, суд визнає: щире каяття, повне визнання своєї вини, відсутність претензій будь-якого характеру з боку потерпілого до обвинуваченого.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу ОСОБА_6 , який є особою раніше судимою, вчинив нове кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів та яке вчинив під час невідбутого покарання у виді обмеження волі за вироком Суворовського райсуду м. Одеси від 01.04.2021р., маючого неповну середню освіту, не одруженого, дітей на утриманні не маючого, не офіційно працюючого різноробочим, маючого постійне місце проживання та реєстрації, де проживає разом із дядьком та де характеризується виключно негативно, враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття, повне визнання своєї вини, відсутність претензій будь-якого характеру з боку потерпілого до обвинуваченого та відповідно відсутність обставин, які обтяжують покарання, приймаючи до уваги думку потерпілого ОСОБА_4 , який просить призначити покарання обвинуваченому відповідно до вимог Законодавства України і з цього приводу покладається на Суд, окрім того, приймаючи до уваги ставлення обвинуваченого до скоєного, з метою запобігання вчиненню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень, можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді обмеження волі та із застосуванням ст.71 КК України, оскільки обвинувачений скоїв новий злочин під час невідбутого покарання, яке було призначено вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 01.04.2021р., і вважає за необхідне остаточне покарання обвинуваченому визначити у виді обмеження волі.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді обмеження волі, передбачене санкцією статті 126-1 КК України, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді обмеження волі за вчинений злочин, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-374 КПК України,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Відповідно зі ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 01.04.2021р., визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.
Запобіжний захід після набрання вироку законної сили відносно ОСОБА_5 обрати у вигляді тримання під вартою, строк відбуття покарання рахувати із моменту взяття його під варту.

Після набрання вироком законної сили конвоювати ОСОБА_5 для подальшого направлення в місця відбування покарання.

Виконання вироку у даній частині покласти на відділ поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Копії вироку вручити під розписку учасникам судового засідання, а також надати іншим заінтересованим особам.

Головуючий суддя: ОСОБА_1