Справа №588/512/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/389/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Тростянецького районного суду Сумської області від 16 серпня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.5 ч. 2 ст. 115, ч.1 ст.263 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

У кримінальному провадженні №0000217 від 17.05.2022 року, яке перебуває в провадженні СВ відділення поліції № 1 (м. Тростянець) Охтирського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.5 ч. 2 ст. 115, ч.1 ст.263 КК України.

16 серпня 2022 року ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Сумської області клопотання захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу залишено без задоволення. Клопотання ст. слідчого СВ відділення поліції № 1 (м.Тростянець) Охтирського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 задоволено та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 до 14.10.2022 включно.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді Тростянецького районного суду Сумської області від 16 серпня 2022 року та постановити нову, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_8 з тримання під вартою на домашній арешт.

В обґрунтування своїх вимог апелянт вважав оскаржувану ухвалу такою, що ухвалена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, висновки суду, викладені у судовому рішенні, е відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказував, що ОСОБА_8 товаришував з потерпілим ОСОБА_10 .

Зазначав, що ОСОБА_8 зазначає, що 9 патронів, про які йдеться в клопотанні, йому не належать, він не має до них ніякого відношення, доказів придбання цих патронів ОСОБА_8 досудовим слідством не добуто. Вказані патрони не можуть бути належним та допустимим доказом, оскільки вони були надані свідком по справі працівнику поліції, який приніс їх в будинок та надав понятим під час обшуку 17.05.2022 року.

Апелянт вказував, що під час досудового розслідування достовірно встановлено, що умисла у ОСОБА_8 вбивати ОСОБА_10 не було і попередня кваліфікація діянь ОСОБА_8 за п.5 ч.2 ст.115 КК України - умисне вбивство, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб, помилкова та безпідставна, спрямована лише на отримання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що полегшує проведення досудового розслідування. Кваліфікацію діянь ОСОБА_8 за ч.1 ст.263 КК України також вважав помилковою, оскільки його дії повинні кваліфікуватися за ст.264 ККУ: незаконно передавши гранату ОСОБА_10 , яку він зберігав без додержання встановлених нормативними актами та загальноприйнятими правилами застережних заходів, які виключають можливість вільного доступу сторонніх осіб до цих предметів, він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.264 КК України - недбале зберігання вогнепальної зброї або бойових припасів.

Апелянт вважав, що доказів умисного вбивства ОСОБА_10 ОСОБА_8 досудовим розслідуванням не добуто та вони відсутні, оскільки умислу на умисне вбивство, мети та цілі у ОСОБА_8 не було.

На думку апелянта обставини даного кримінального провадження, викладені в клопотанні слідчого перекручені, не відповідають фактичним обставинам справи і є намаганням ввести суд в оману.

Зазначав, що в своєму клопотанні до суду про продовження ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий та прокурор зовсім по іншому, ніж в попередніх клопотаннях, викладають обставини вибуху ручної гранати.

Вказував, що заміна ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, ніяк не вплине на проведення необхідних судових експертиз.

Вказував, що слідчий в своєму клопотанні посилається і перелічує ризики, передбачені ст.177 КПК України і не надав жодного доказу на підтвердження вказаних ризиків, також надав ні одного доказу про те, що ОСОБА_8 може порушити покладені на нього процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , який вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити, думку прокурора, який проти задоволення вимог апеляційної скарги захисника заперечив, просив ухвалу слідчого судді залишити без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні СВ відділення поліції № 1 (м. Тростянець) Охтирського РВП ГУНП в Сумській області перебуває кримінальне провадження за № 0000217 від 17.05.2022 року за фактом того, що у невстановлений час та місці ОСОБА_8 придбав корпус ручної протипіхотної осколкової оборонної ударно-дистанційної гранати типу РГО, разом з ударно-дистанційним запалом УДЗ. який споряджено вибуховою речовиною, дев`ять патронів до нарізної вогнепальної зброї та запал до ручної гранати, який також споряджено вибуховою речовиною, які став зберігати за місцем проживання у м.Тростянець.

Також за змісту повідомлення про підозру ОСОБА_11 підозрюється в тому, що 17.05.2022 року близько 17 год. 50 хв. біля свого домогосподарства у м.Тростянець останній виніс до своїх знайомих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 ручну протипіхотну гаранту із ударно дистанційним запалом, привів її в дію, після чого стався вибух, внаслідок якого ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці.

17.05.2022 ОСОБА_8 затримано в порядку ст..208 КПК України.

18.05.2022 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, а 24.05.2022 його повідомлено про нову та зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена п. 5 ч. 2 ст.115, ч. 1 ст. 263 КК України.

16.08.2022 року ухвалою слідчого судді відносно підозрюваного ОСОБА_8 було продовжено строк тримання під вартою до 14.10.2022 року включно.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Як передбачено ст. ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи, як заходи забезпечення, кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який може застосовуватися лише у тих випадках, коли прокурор у судовому засіданні зможе довести що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти існуючим ризикам.

Згідно вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті. Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Зі змісту ст. 178 КПК України слідує, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, в тому числі, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, наявність у підозрюваного постійного місця роботи, тощо.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 4 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого, слідчий суддя, врахував наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_8 до вчинення злочинів, які передбачені ст.263 КК України, дій ОСОБА_8 , в результаті яких загинув ОСОБА_10 , та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Також є такими, що ґрунтуються на матеріалах справи, висновки слідчого судді про об`єктивність причин продовження строку тримання під вартою обумовлено потребами досудового розслідування, яке на час розгляду клопотання не закінчено та ОСОБА_8 перебуваючи на волі може отримати можливість перешкоджати його проведенню.

Слідчий суддя правильно звернув увагу на те, що підозрюваний ОСОБА_8 є особою віком 41 років, раніше не судимий, не одружений, але проживає однією сім`єю зі свідком у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_13 , неповнолітніх дітей на утриманні не має, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра, постійного місця роботи не має.

Також, колегія суддів погоджується і з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування установлених раніше ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме того, що перебуваючи на волі, може переховуватися від органу досудового розслідування, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно вливати на свідків, з якими він знайомий; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Твердження захисника, що будь-яких доказів та підтверджень наявності ризиків, передбачених п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України слідчий не надав є необґрунтованими, та такими, що спростовуються матеріалами справи, зокрема заявленим клопотанням слідчого.

При цьому, колегія суддів враховує і те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи, а тому, продовжуючи ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з врахуванням інкримінованого злочину, суд своїм рішенням забезпечив не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, визначення яких, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

За таких обставин, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника підозрюваного про те, що будь-яких доказів наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України слідчий не надав, оскільки до такого висновку суд прийшов з врахуванням і інших обставин, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, а саме, що «тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту», при цьому, «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Колегія суддів також зауважує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Отже, під час розгляду клопотання, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини визначені ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, достовірність підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризиками є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені слідчим, при цьому підтверджуються матеріалами справи. Обґрунтовуючи свої висновки, слідчий суддя місцевого суду в сукупності із зазначеним, врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 та відомості про його особу в їх сукупності.

Щодо доводів апеляційної скарги, в частині заперечення того, що пред`явлена ОСОБА_8 підозра у вчиненні злочинів обґрунтована, то всі вказані захисником обставини, то всі вони по суті такої підозри, з огляду на положення ч.2 ст.9, ст.91 КПК України, є обставинами, які слідчий та прокурор зобов`язані дослідити в ході здійснення досудового розслідування кримінального провадження.

Щодо тверджень апелянта про те, що заміна ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, ніяк не вплине на проведення необхідних судових експертиз, то колегія суддів не може погодитись з висновками захисника про дотримання ним в подальшому покладених на нього обов`язків, у разі застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу та того, що такий запобіжний захід не буде впливати на проведення досудового слідства по кримінальному провадженню.

З огляду на викладені обставини, в супереч доводам захисника, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження щодо підозрюваного ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки специфіка вчинення кримінального правопорушення та суворість можливого покарання за його вчинення, не дає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Тому, враховуючи обставини вчинення підозрюваним ОСОБА_8 інкримінованих кримінальних правопорушень, пов`язаних із застосуванням вибухового пристрою, який зберігав підозрюваний, що призвело до незворотніх наслідків загибелі людини, колегія суддів зазначає, що за таких обставин тримання під вартою особи є виправданим.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник підозрюваного просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, та обрання підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не виявлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Тростянецького районного Сумської області від 17 серпня 2022 року, якою відносно підозрюваному ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4