Справа № 461/5874/22
Провадження № 1-в/461/36/23
УХВАЛА

20.03.2023 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

засудженого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові заяву адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_3 про звільнення від подальшого відбування покарання, у зв`язку з хворобою,

встановив:

адвокат ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про звільнення останнього від подальшого відбування покарання, у зв`язку із захворюванням на тяжку хворобу. В обґрунтування заяви покликається на те, що засудженому ОСОБА_3 встановлено медичні діагнози які є підставою для подання в суд матеріалів про звільнення засудженого від подальшого відбування покарання. На підставі викладеного просить заяву задовольнити.

Засуджений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заяву підтримали з мотивів наведених у ній.

Прокурор в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.

Представник Львівської багатопрофільної лікарні № 19 філії Державної установи «Центр охорони здоров`я ДКВС України у Львівській області» в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. На адресу суду надійшла заява в.о. начальника лікарні ОСОБА_5 , в якій останній повідомив, що захворювання, які має засуджений ОСОБА_3 , не підпадають під Перелік захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання у зв`язку з хворобою.

Згідно статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень статті 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Згідно положень ст. 539 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

З урахуванням наведених вище положень вважаю за можливе провести розгляд подання за відсутності осіб які не прибули в судове засідання.

Заслухавши пояснення засудженого та його захисника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

З долученої до матеріалів справи характеристики виданої державною установою «Дрогобицька виправна колонія (40)» судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 17.11.2021 року Чортківським районним судом Тернопільської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. Початок строку відбування покарання 28.03.2022, кінець 28.04.2025 року. За час відбування покарання у ДУ «Дрогобицька виправна колонія (№40) характеризується посередньо: порушень режимних вимог не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, адміністрацією установи не заохочувався.

На даний час засуджений ОСОБА_3 переведений для проходження лікування у Львівську багатопрофільну лікарню № 19 філії Державної установи «Центр охорони здоров`я ДКВС України у Львівській області».

Згідно ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

У відповідності до ст.ст 537, 539 КПК України, під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати питання про звільнення від покарання за хворобою.

Згідно ч. 2 ст. 84 КК України, особа, яка після вчинення кримінального правопорушення або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Перелік хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання визначений спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України №1348/5/572 від 15.08.2014 року.

За правилом ч. 5 ст. 154 КВК України, подання про звільнення від відбування покарання внаслідок іншої тяжкої хвороби подається до суду начальником органу або установи виконання покарань. Одночасно з поданням до суду надсилаються висновок лікарської комісії й особова справа засудженого. У поданні вказуються дані, які характеризують поведінку засудженого під час відбування покарання.

Згідно п. 1 та п. 2 Розділу VI Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженому спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України №1348/5/572 від 15.08.2014 року, медичному обстеженню з метою підготовки та подання до суду матеріалів для вирішення питання про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання підлягають засуджені, які захворіли в установах виконання покарань, а також особи, які захворіли до засудження, але їх хвороби внаслідок прогресування набули характеру, зазначеного в переліку хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, згідно з додатком 13 до цього Порядку.

Медичний огляд засуджених осіб проводиться лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України (ДКВС), у разі неможливості перенаправлення хворого засудженого до закладу охорони здоров`я ДКВС медичний огляд засуджених осіб проводиться лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я державної або комунальної форм власності після обов`язкового лікування і обстеження хворого в стаціонарних умовах закладів охорони здоров`я ДКВС або закладів охорони здоров`я державної або комунальної форм власності з урахуванням результатів його медичного обстеження, проведеного лікування та заключного діагнозу.

В ході розгляду справи не встановлено даних про наявність у ОСОБА_3 захворювання які підпадають під Перелік захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання у зв`язку з хворобою.

Так, згідно листа в.о. начальника лікарні Т. Петейчука Львівської багатопрофільної лікарні № 19 філії Державної установи «Центр охорони здоров`я ДКВС України у Львівській області від 15.03.2023, захворювання, які має засуджений ОСОБА_3 , не підпадають під Перелік захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання у зв`язку з хворобою.

В свою чергу, даних про те, що засуджений у місцях позбавлення волі не отримує медичної допомоги в ході розгляду справи не здобуто. Більше того, встановлені в ході розгляду справи обставини, а саме те, що засуджений з місця постійного відбування покарання був переведений для лікування у спеціалізовану багатопрофільну лікарню, свідчать про те, що ОСОБА_3 отримує належну медичну допомогу.

Таким чином, доводи заявника про те, що діагностовані у ОСОБА_3 захворювання підпадають під Перелік захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання у зв`язку з хворобою є безпідставними, а тому відхиляються судом.

Крім цього, ухвалюючи рішення у справі, суд враховує наступне.

Згідно ч.1 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною в учиненні кримінального правопорушення, і полягає в установленому законом обмеженні прав і свобод засудженого. У кодексі також чітко визначено мету покарання винної особи: «2. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. 3. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність» (ч.ч.2, 3 ст.50 КК).

Із змісту ст. 50 КК України випливає, що мета застосування покарання містить такі складники: каральний, ізолювальний, виховний, стримувальний. Отже, покарання особи, чию винуватість установив суд, зокрема, має не лише захистити суспільство, але й бути потрібним і достатнім для її виправлення.

Приписи кримінально-виконавчого законодавства, регламентуючи порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань, вказують на те, що його метою є захист інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими (стст.1, 2 Кримінально-виконавчого кодексу).

Чинне національне законодавство визначає «виправлення засудженого» як «процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки», а «ресоціалізацію» «свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві»; при цьому доконечною умовою ресоціалізації засудженого є його «виправлення» (ст.6 КВК).

Об`єктивних даних про те, що під час відбування покарання в повній мірі досягнута його мета в ході розгляду справи не здобуто, зокрема надана суду характеристика на засудженого з місць позбавлення волі таких даних не містить.

За таких обставин, враховуючи викладені доводи та мотиви, мету кримінального покарання, дані про особу засудженого, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_3 про звільнення від подальшого відбування покарання, у зв`язку з хворобою.

Керуючись ст.84 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України,

постановив:

у задоволенні заяви адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_3 про звільнення від подальшого відбування покарання, у зв`язку з хворобою відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу протягом семи днів з дня її оголошення до апеляційного суду Львівської області, а засудженим в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1