Справа № 751/4722/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/199/23
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

04 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Розглянула у письмовому провадженні в місті Чернігові апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 грудня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 321 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, не одруженому, не працюючому, проживаючому без реєстрації по АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимому, продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 20 лютого 2023 року включно, з визначенням розміру застави в сумі 136 200 грн.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що розгляд кримінального провадження не завершений, а підстав для скасування запобіжного заходу або заміни на більш м`який не встановив, ризики, що були враховані під час обрання міри запобіжного заходу на час продовження строку не зменшилися та продовжують існувати.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з тих підстав, що наведені прокурором ризики не підтверджуються доказами у справі, а враховані під час обрання міри запобіжного заходу ризики з плином часу зменшились.

Аргументує тим, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою містить лише посилання на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, проте, у ньому відсутній виклад обставин та посилання на відповідні матеріали, що підтверджують існування ризиків.

Визначальною та правовою підставою для звернення з відповідним клопотанням стала тяжкість кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_6 . Однак, тяжкість кримінального правопорушення має оцінюватись в сукупності з наявністю ризиків та усіма обставинами справи і сама по собі не може свідчити про наявність або відсутність ризиків взагалі.

Посилаючись на низку рішень Європейського Суду з прав людини, вказує на те, що тримання під вартою не повинно бути продовжене через очікуване покарання у вигляді позбавлення волі, а ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджений доказами. Ризик тиску на свідків з плином часу зменшується, а ризик втечі має оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання тощо.

Захисник адвокат ОСОБА_5 в поданій апеляційній скарзі про особисту участь в суді апеляційної інстанції не просила, обвинувачений також не подав до суду клопотання про бажання приймати участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, а тому на підставі ч. 2 ст. 422-1 КПК України, було вирішено провести розгляд без виклику сторін. Матеріали кримінального провадження перебувають в суді першої інстанції, оскільки судовий розгляд триває, а тому на підставі ч. 1 ст. 406 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу та ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу, з урахуванням особливостей судового розгляду кримінального провадження.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у незаконному придбанні з метою збуту, зберіганні з метою збуту та збуті наркотичного засобу за попередньою змовою групою осіб, у вчиненні тяжких та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, за найтяжче з яких передбачене покарання до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно врахував, що кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, на час вирішення клопотання прокурора судовий розгляд триває, отже, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, з урахуванням того, що ОСОБА_6 проживає без реєстрації, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень з корисливою метою, не працює та не має законного і стабільного джерела прибутку, що свідчить про наявність обґрунтованих ризиків можливості продовження злочинної діяльності, ухилення від явки до суду, впливу на свідків, показання яких беруться до уваги судом, які отримані безпосередньо під час судового розгляду.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, з урахуванням характеру обвинувачення у незаконному збуті наркотичних засобів за попередньою змовою групою осіб, тяжкості можливого покарання, обставин вчинення кримінальних правопорушень та ролі обвинуваченого у їх вчиненні, об`єктивних обставин, з яких судовий розгляд не завершений, та даних про особу обвинуваченого, продовження строків тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК.

При продовженні строку тримання під вартою, судом прийнято рішення про визначення суми застави, сплативши яку ОСОБА_6 буде звільнений з під варти, а сплачена сума буде здатна гарантувати виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та дотримання належної процесуальної поведінки.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-406, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 грудня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строків тримання під вартою, без змін.

Ухвала є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4