ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/243/23 Справа № 705/2187/21 Категорія: ч. 2 ст. 115 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на ухвалу Черкаського райсуду Черкаської обл. від 10.02.2023 р.,

В С Т А Н О В И В:

Зазначеною ухвалою обвинуваченому ОСОБА_9 та обвинуваченій ОСОБА_10 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 11.04.2023 р., включно.

У задоволенні клопотання обвинуваченої та захисника про зміну обвинуваченій запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та обрати йому більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений ОСОБА_9 вказує, що подане прокурором клопотання про продовження строків тримання його під вартою не відповідає вимогам чинного законодавства, містить формальний виклад обставин, мотивоване лише тяжкістю злочину та наявністю ризиків, які були враховані при обранні запобіжного заходу як підозрюваному понад 2 роки назад. Крім того, обвинувачений ОСОБА_9 зазначив, що сама по собі тяжкість кримінальних правопорушень не може бути підставою для тримання особи під вартою.

Не погоджуючись з ухвалою суду обвинувачена ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій також просить скасувати ухвалу та змінити їй запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем реєстрації та фактичним місцем проживання.

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачена ОСОБА_10 зазначила, що, на її думку, оскаржувана ухвала є незаконною у зв`язку з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права і не відповідає фактичним обставинам. Апелянт наголошує на тому, що в даній ухвалі не наведено жодного доказу існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Вважає, що місцевим судом не взято до уваги наявність у неї міцних, на її думку, соціальних зв`язків.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачених обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , їх захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги, просили їх задовольнити по викладених в них доводах, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляці-йного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, пе-редбаченому Главою 18 Розділу II КПК України.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178 та 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків пере-ховування або повторного вчинення злочинів».

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про правильність висновків місцевого суду про те, що ризики, наведені прокурором та які передбачені п. 1,3,4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є дійсними та триваючими, на даний час не зменшились та виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на більш м`який, як того просять апелянти.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що є достатні підстави вважати, що з моменту обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ризики, передбачені п. 1,3,4 та 5 ст. 177 КПК України не зменшилися та продовжують існувати, зокрема, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченими тяжкого та особливо тяжкого злочинів, наявні ризики , зокрема того: що обвинувачені, перебуваючи на волі, можуть переховуватися від суду, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке може їм загрожувати у разі їх засудження за дані злочини, крім того, перебуваючи на волі, обвинувачені матимуть змогу незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні.

Крім того, як в судовому засіданні судом першої інстанції так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Враховуючи наведене, є безпідставними доводи апелянтів про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які б були безумовною підставою для скасування або зміни оскаржуваної ухвали.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст. ст. 197 та 199 КПК України на підставі наданих сто-ронами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що врахову-ються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинувачених.

На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою та відсутні підстави для застосування до них більш м`якого запобіжного заходу.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_9 про те, що в матеріалах справи відсутні докази його вини та він не вчиняв злочинів, то апеляційний суд звертає увагу, що суд на даній стадії кримінального процесу позбавлений можливості перевіряти фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскільки це належить до компетенції місцевого суду під час розгляду кримінального провадження по суті, тому доводи апелянта щодо недоведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є передчасними.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_10 про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги наявність у неї міцних соціальних зв`язків не заслуговують на увагу, оскільки вив-ченням матеріалів, які надійшли з місцевого суду та долучених до апеляційної скарги обвинуваченої не вбачається, що вказані обставини підтверджені належними доказами.

Доводи апеляційних скарг про надмірну тривалість перебування обвинувачених під вартою апеляційний суд вважає не доречними, тому що вивченням наданих судом першої ін-станції та сторонами матеріалів вбачається, що розгляд справи місцевим судом проводиться згідно вимог КПК України, його тривалість залежить від кількох чинників, як об`єктивних так і суб`єктивних та на які суд апеляційної інстанції не має законних підстав для впливу.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу Черкаського райсуду Черкаської обл. від 10.02.2023 р., якою обвинуваченому ОСОБА_9 та обвинуваченій ОСОБА_10 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 11.04.2023 р. включно, у задоволенні клопотання обвинуваченої та захисника про зміну обвинуваченій запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовлено - залишити без змін.

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді