ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора власника майнаОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 31 жовтня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 жовтня 2022 року за №0002338, задоволено клопотання слідчого ВРЗСТ Полтавського РУП ГУНП у Полтавській області ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 , і накладено арешт на автомобіль «Suzuki Vitara», н.з. НОМЕР_1 , з номером шасі НОМЕР_2 , з передачею його на відповідальне зберігання ОСОБА_7 .

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував наявністю достатніх підстав уважати, що названий транспортний засіб є предметом, який зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, у зв`язку з чим з метою подальшого проведення з ним слідчих дій та експертних досліджень на нього необхідно накласти арешт.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 31 жовтня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на автомобіль «Suzuki Vitara», н.з. НОМЕР_1 .

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що слідчий суддя не врахував те, що: вилучення транспортного засобу відбувалось без складання відповідного протоколу, а тому автомобіль не є тимчасово вилученим майном та не підлягає арешту; ОСОБА_7 не має статусу підозрюваного в даному кримінальному провадженні, примирився з ОСОБА_9 , компенсував йому майнову, моральну шкоду та останній не має до апелянта претензій, просив не накладати арешт на транспортний засіб. Водночас ОСОБА_7 посилається на те, що слідчим суддею розглянуто клопотання про арешт майна з порушенням визначених КПК України строків без участі власника майна.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку власника майна на підтримку апеляційної скарги, позицію прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, водночас підтвердивши те, що на даний час проведеними експертизами встановлено в діях ОСОБА_7 порушення вимог ПДР України, а в потерпілого - середньої тяжкості тілесні ушкодження, перевірила матеріали провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК Українисудове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно достатті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Заходами процесуального примусу, пов`язаними із обмеженням особистих або майнових прав особи, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, до яких, зокрема, віднесено арешт майна (абз.1 п.7 ч.2 ст.131 КПК України).

За змістом приписів ч.1 ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

У силу ч.3 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст.98 КПК України.

У ст.98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На підставі ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні ; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що Полтавським РУП ГУНП у Полтавській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 жовтня 2022 року за №0002338, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (а.п. 5).

Досудовим розслідуванням установлено, що 23 жовтня 2022 року приблизно о 19 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом «Suzuki Vitara», н.з. НОМЕР_1 , по вул. Чураївни, 2 в м. Полтава здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 на нерегульованому пішохідному переході, в результаті чого заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому основи ІІ плеснової кістки правої стопи із задовільним стоянням уламків.

Факт учинення ОСОБА_7 даної ДТП не оспорюється й у апеляційній скарзі.

Разом з цим, з матеріалів провадження вбачається, що 23 жовтня 2022 року слідчим проведено огляд місця ДТП - перехрестя по вул. Чураївни, 2 в м. Полтава, в ході якого виявлено та вилучено автомобіль «Suzuki Vitara», н.з. НОМЕР_1 , з пошкодженнями, характерними для зазначеної вище ДТП, що підтверджується протоколом огляду місця події від 23 жовтня 2022 року, зміст якого та правильність відображених у ньому даних засвідчено підписами 2 понятих (а.п.6-9).

Тому доводи апелянта про вилучення транспортного засобу без складання відповідного протоколу з посиланням на ненабуття ним статусу тимчасово вилученого майна позбавлені підстав.

Даними ж довідки КП «1-А Міська клінічна лікарня» ПМР від 23 жовтня 2022 року підтверджено заподіяння ОСОБА_9 унаслідок наїзду на нього тілесних ушкоджень у вигляді закритого перелому основи ІІ плеснової кістки правої стопи із задовільним стоянням уламків (а.п. 12).

24 жовтня 2022 року слідчим визнано транспортний засіб «Suzuki Vitara», н.з. НОМЕР_1 , речовим доказом, про що прийнято постанову (а.п.13).

За змістом оскаржуваної ухвали слідчий суддя задовольнив клопотання органу досудового розслідування про арешт вилученого автомобіля. Вивчивши дане клопотання та дослідивши додані до нього матеріали, встановив, що воно містить відповідне обґрунтування підстав і мети накладення арешту, виходив з того, що застосування засобу забезпечення кримінального провадження необхідне з метою збереження речового доказу.

Аналізуючи наведені вище обставини, колегія суддів уважає, що слідчий суддя правильно встановив наявність достатніх підстав уважати, що вилучений автомобіль «Suzuki Vitara», н.з. НОМЕР_1 , відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, та обґрунтовано на даній стадії кримінального провадження визнаний речовим доказом, оскільки зберіг на собі сліди кримінального правопорушення та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, як предмет кримінального правопорушення.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що на даній стадії розслідування слідчий суддя зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів його забезпечення, та не має права вирішувати ті питання, які вирішує суд під час розгляду по суті, а саме питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Аргументи ж ОСОБА_7 про відсутність до нього претензій потерпілого, відшкодування останньому майнової та моральної шкоди не спростовують висновок слідчого судді про відповідність вилученого майна критеріям, установленим для речового доказу, і не нівелюють доказового значення транспортного засобу.

Арешт майна з підстави, передбаченої п.1 ч.2 ст.170 КПК України, являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту поряд із забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна, й на відміну від останніх підстав не вимагає обов`язкового оголошення підозри в кримінальному провадженні, не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна, через це посилання власника майна щодо відсутності в нього статусу підозрюваного як на підставу для відмови в задоволенні клопотання органу досудового розслідування є неспроможними.

Зважаючи на викладене вище, вид речового доказу у зв`язку із обставинами розслідуваного провадження, колегія суддів уважає наявними передбачені абз.2 ч.1 ст.170 КПК України ризики знищення, втрати, відчуження транспортного засобу. Незастосування арешту майна перешкодить кримінальному провадженню в частині необхідності проведення з автомобілем ряду слідчих, процесуальних дій і експертних досліджень для виконання органом досудового розслідування завдань, визначених у ст.2 КПК України, на даній стадії провадження є виправданим і необхідним заходом, який, до того ж, не позбавляє права власності, а має характер тимчасових обмежень.

Слідчий суддя, накладаючи арешт на вилучений автомобіль, передав його на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_7 , тим самим застосував арешт у спосіб, який не є найбільш обтяжливим. При прийнятті такого рішення було враховано, серед іншого, також позицію потерпілого, що спростовує твердження апеляційної скарги в цій частині.

Доводи ОСОБА_7 з приводу здійснення без його участі розгляду клопотання слідчого є необґрунтованими, так як сам апелянт просив розглядати назване клопотання за його відсутності, направивши про це слідчому судді власноруч складену заяву. Окрім того, в даній заяві ОСОБА_7 просив передати йому на відповідальне зберігання транспортний засіб «Suzuki Vitara», н.з. НОМЕР_1 , про що й було прийнято рішення слідчим суддею (а.п. 14).

Що стосується посилань апелянта, які зводяться до недотримання слідчим суддею строку розгляду клопотання про арешт майна, то вони не є передбаченою КПК України обставиною для відмови в задоволенні названого клопотання та, як наслідок, для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки не спростовують наявність підстав і необхідність накладення арешту на транспортний засіб, який відповідає встановленим у ст.98 КПК України критеріям.

Отже, зазначені ОСОБА_7 доводи, з яких ставиться питання про скасування арешту майна, не знайшли свого підтвердження, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Водночас слід зазначити, що судове рішення слідчого судді про арешт майна не перешкоджає його власнику майна чи його представнику звернутись до слідчого судді, суду (в залежності від стадії провадження) з клопотанням за правилами ст.174 КПК України, згідно з якими арешт майна може бути скасовано повністю чи частково за клопотанням власника майна, якщо він доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 31 жовтня 2022 року про арешт майна - без зміни.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .