ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/2011/15-к Номер провадження 11-кп/814/406/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_2

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

(в режимі відеоконференції з ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)»

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000357, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_9 - захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 на вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 06 листопада 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шукайвода Христинівського району Черкаської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого до обрання запобіжного заходу за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого, визнано винуватим та засуджено:

-за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Вказано строк відбуття покарання рахувати з 05.09.2014 року.

-за ч.2 ст. 345 КК України визнанано невинуватим у вчиненні злочину.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 442 грн.08 коп.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_11 , будучи працівником правоохоронного органу, оперуповноваженим відділу боротьби з міжнародними ОЗГ УБОЗ УМВС України в Полтавській області, призначений наказом № 146 о/с від 23.04.2014 року, був задіяний 02.09.2014 року керівництвом УБОЗ УМВС України в Полтавській області для охорони громадського порядку при проведенні слідчих (розшукових) дій та за необхідності прийняття в них участі в м. Глобине, за місцем мешкання ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 .

Близько 07.00. год. ОСОБА_11 перебуваючи у вказаному житловому будинку представився ОСОБА_7 та намагався пред`явити йому службове посвідчення і повідомити про мету свого візиту. ОСОБА_7 , не чекаючи пояснень ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, наніс удар правою рукою, зажатою в кулак, в ділянку лівого ока ОСОБА_11 , та пошкодив його форменний одяг, намагаючись втекти з приміщення.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1020 від 02.09.2014 року у ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців на лівій половині обличчя, які утворились не більше доби до моменту обстеження, від не менш ніж однократної дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, що діяв з силою, достатньою для утворення даних тілесних ушкоджень, яким могла бути долоня стиснута в кулак та по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_7 , які виразились в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень працівникові правоохоронного органу ОСОБА_11 у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків, органами досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Крім того, ОСОБА_7 незаконно зберігав в автомобілі «Ноnda Accord» д.н.з. НОМЕР_1 , без передбаченого законом дозволу, вогнепальну зброю - револьвер системи «Наган» зразка 1895 року калібру 7,62 мм та 18 бойових припасів калібру 7,62 мм, з яких 3 патрони є бойовими припасами - револьверними патронами калібру 7,62 мм до револьвера системи «Наган» калібру 7,62 мм та 15 патронів, які є спортивними револьверними патронами калібру 7,62 мм до револьвера системи «Наган» калібру 7,62 мм, які було вилучено під час обшуку 02.09.2014 року у вказаному транспортному засобі на території домоволодіння АДРЕСА_2 .

Органами досудового розслідування вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України, як зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи вирок в частині визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, вважає вирок незаконним та необґрунтованим в іншій його частині, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, оскільки вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 345 КК України повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Окрім того вважає призначене покарання за ч. 1 ст. 263 КК України занадто м`яким.

У зв`язку з викладеним просить вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 06.11.2020 року - скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення (ст..345 ч. 2 КК України) та через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке хоч і не виходить за межі санкції статті, але за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість та у зв`язку із застосуванням закону, який не підлягає застосуванню (ст.. 263 ч.1 КК України).

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним та призначити йому покарання за ч.1 ст. 263 КК України 7 років позбавлення волі, за ч.2 ст. 345 КК України 4 роки позбавлення волі. В порядку ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання остаточно призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Вважає, що оскільки в межах вказаного кримінального провадження запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався суд першої інстанції безпідставно зарахував у строк відбуття покарання у виді позбавлення волі період перебування під вартою, згідно ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 05.09.2014 року.

Захисник та обвинувачений, просять вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 06.11.2020 року в частині визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України - скасувати, постановити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати невинуватим і виправдати у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Апелянти вказують, що підставою для скасування вироку в частині визнання ОСОБА_7 винним у незаконному зберіганні вогнепальної зброї і боєприпасів є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування норм матеріального права.

Зазначають, що суперечливі покази свідків обвинувачення, щодо обставин проведення обшуку автомобіля «Хонда-Аккорд» та виявлення в ході обшуку револьвера «Наган» і 18 набоїв калібру 7,62 мм. судом безпідставно не були взяті до уваги на підтвердження невинуватості ОСОБА_7 .

Крім цього, апелянти вказують, що ОСОБА_7 з моменту фактичного його затримання не було роз`яснено у скоєнні якого злочину він підозрюється, не роз`яснені його права, йому не був наданий захисник, чим грубо порушене його право на захист.

Такі незаконні дії правоохоронців є очевидною та достатньою підставою для визнання всіх доказів зібраних в процесі обшуку недопустимими, відповідно до п.3 ч.2 ст. 87 КПК України, як отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини.

Крім того, судом у вироку невірно зазначена дата затримання ОСОБА_7 - 05.09.2014 року, тоді як у дійсності ОСОБА_7 був затриманий 02.09.2014 року. Вказане, фактично надало суду можливість уникнути оцінки істотного порушення права на захист ОСОБА_7 .

На думку апелянтів, сукупність вказаних обставин у їхньому системному зв`язку виключає законну можливість обвинувачення ОСОБА_7 за ст.. 263 КК України поза розумним сумнівом.

10.11.2022 року ОСОБА_7 надав до суду апеляційної інстанції уточнення до апеляційної скарги в яких просив апеляційний суд скасувати вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 06 листопада 2020 року в частині визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та стягнення з нього процесуальних витрат в сумі 442,08 грн., кримінальне провадження в цій частині закрити за недоведеністю його вини. В іншій частині вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 06 листопада 2020 року просив залишити без змін.

25.11.2022 року захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав до суду апеляційної інстанції уточнення та доповнення до апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в яких просив апеляційний суд повторно дослідити в засіданні апеляційного суду документи, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження в томі 2 на аркушах справи 173-174, 175-180, 188-190, 198-199, 213-216, 219-228, 231-233, 239-241; в томі 3 на аркуші справи 8-12.

Додатково дослідити в засіданні апеляційного суду документи по кримінальному провадженню, виділеному з кримінального провадження № …192 відносно громадянина ОСОБА_12 (додані до заяви).

За результатами апеляційного розгляду - скасувати вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 06 листопада 2020 року в частині визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, стягнення з нього процесуальних витрат в сумі 442 грн. 08 коп., і закрити кримінальне провадження в цій частині за недоведеністю вини, в іншій частині вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 06 листопада 2020 року залишити без змін.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції захисник та обвинувачений заперечуючи апеляційну скаргу прокурора підтримали подані апеляційні скарги та доповнення до них, просили їх задовольнити з підстав наведених у них.

Прокурор, в суді апеляційної інстанції, заперечуючи проти апеляційних скарг ОСОБА_7 та його захисника, підтримав подану власну апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав наведених у ній.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та заперечував проти апеляцій захисника та обвинуваченого, вислухавши доводи обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити їх апеляційні скарги та проти апеляції сторони обвинувачення заперечували, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначається, зокрема формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів, мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, за обставин, викладених у вироку, та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 263 КК України ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і належним чином досліджених у судовому засіданні доказах та є правильними.

Так, ОСОБА_7 незаконно зберігав в автомобілі «Ноnda Accord» д.н.з. НОМЕР_1 , без передбаченого законом дозволу, вогнепальну зброю - револьвер системи «Наган» зразка 1895 року калібру 7,62 мм та 18 бойових припасів калібру 7,62 мм, з яких 3 патрони є бойовими припасами - револьверними патронами калібру 7,62 мм до револьвера системи «Наган» калібру 7,62 мм та 15 патронів, які є спортивними револьверними патронами калібру 7,62 мм до револьвера системи «Наган» калібру 7,62 мм, які було вилучено під час обшуку 02.09.2014 року вказаного транспортного засобу на території домоволодіння АДРЕСА_2 .

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 узагальнено дав показання аналогічні даним в суді першої інстанції, заперечуючи при цьому свою винуватість як за ст.. 263 ч.1 КК України так і за ст.. 345 ч.1 КК України.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону та постановив законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Вина ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України підтверджуються зібраними по справі доказами, які належним чином досліджені судом першої інстанції за участю сторін кримінального провадження.

Так, в основу вини ОСОБА_7 покладені послідовні показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 які суду першої інстанції підтвердили, що автомобіль до початку обшуку був зачинений і його відкрив особисто ОСОБА_7 .

Крім показів свідків, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України підтверджується сукупністю доказів, досліджених судом першої інстанції, а саме протоколом обшуку від 02.09.2014 року (т.2 а.с.175 - 180), висновком судової балістичної експертизи № 912 від 05.11.2014 року (т.2 а.с. 188-190) та висновком судової балістичної експертизи № 623 від 07.08.2015 року (т.3 а.с.8-12).

При цьому, необґрунтованим є посилання захисника обвинуваченого на ту обставину, що під час особистого обшуку ОСОБА_7 був одягнутий лише в труси та шорти і в нього не було з собою будь-яких речей, оскільки сам ОСОБА_7 в ході допиту повідомив, що йому надали можливість одягнутися і автомобіль він відчиняв особисто, ключами. Ключі від автомобіля могли потрапити до нього лише через працівників міліції,

При цьому посилання ОСОБА_7 на те, що зброя з набоями були йому підкинуті, колегія суддів розцінює як обрану форму захисту, оскільки вина обвинуваченого підтверджується сукупністю доказів, досліджених у справі, які об`єктивно узгоджуються між собою.

Враховуючи показання свідків та інші докази, зібрані у кримінальному провадженні, суд першої інстанції, всупереч доводів захисника та ОСОБА_7 , ухвалив правильне рішення про визнання останнього винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та вірно кваліфікував його дії за указаною статтею.

Стосовно виду та розміру покарання призначеного судом ОСОБА_7 , за вчинений злочин, колегія суддів вважає його таким, що відповідає вимогам ст.65 КК України і не суперечить приписам ст. 50 КК України.

Окрім того всупереч доводів сторони обвинувачення щодо м`якості покарання останнє призначене у відповідності до ст.65 КК України з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винуватого, та фактичних обставин вчинення злочину.

Із мотивувальної частини вироку видно, що суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, конкретні обставини провадження, дані про особу та правильно указав на відсутність обставин, які відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання.

Таким чином, на переконання колегії суддів, саме призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, яке є мінімальним у межах санкції ч.1 ст.263 КК України, проте є справедливим, достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та запобіганню вчиненню ним нових злочинів, не є надмірно м`яким або суворим, а тому підстав для ухвалення нового вироку та призначення більш суворого покарання за вчинене, про що поставлено питання в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає.

В свою чергу обґрунтованим є висновок про виправдання ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 365 КК України.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що суд першої інстанції, розглядаючи докази сторони обвинувачення в їх сукупності для визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, провів судовий розгляд згідно з положеннями ч. 1 ст. 337 КПК України, тобто в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів диспозитивності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення за ч.2 ст. 365 КК України, суд навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, дав належну оцінку кожному з них і їх сукупності у взаємозв`язку, та зазначив, з яких підстав взяв до уваги одні докази і відкинув інші, а окремі докази визнав недопустимими, й обґрунтовано дійшов висновку про ухвалення у цій частині виправдувального вироку.

Виправдовуючи ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, суд дійшов висновку, що матеріали кримінального провадження не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення ним інкримінованого злочину чого стороною обвинувачення в ході судового розгляду спростовано не було.

Аналізуючи покази ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , суд першої інстанції вважав, що вони викликають сумніви в їх достовірності, оскільки є суперечливими, навіть між собою, зокрема в частині хронології розвитку подій 02.09.2014 року, щодо наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 , щодо осіб, присутніх в кімнаті під час начебто спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 . Жоден із свідків не був присутнім під час нанесення удару ОСОБА_7 й не зміг підтвердити обставини спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень.

В той же час, дружина ОСОБА_7 - ОСОБА_24 в суді першої інстанції пояснила, що 02.09.2014 року до 7 ранку в спальну кімнату, де перебували вона, її чоловік ОСОБА_7 та їх донька, забігли 3 невідомі особи в масках, 2 з яких в цивільному одязі, не представлялися, ОСОБА_7 збили з ніг на підлогу та одягнули наручники, а їх з дитиною одразу вивели з кімнати на кухню. На той час нікого в форменому одязі вона не бачила. Коли вона вже була в кухні, бачила як працівник міліції в форменому одязі виходив з кімнати, одяг був порваний: рукав і карман відірвані, порвані брюки, тілесних ушкоджень у нього не бачила.

Свідок ОСОБА_25 суду першої інстанції повідомила, що ОСОБА_7 є її зятем. Того дня вранці у двір забігло багато людей, вона відчинила вхідні двері, 3-4 чоловіки були в чорній формі з автоматами, вони відразу побігли в спальню ОСОБА_7 , вона пішла за ними. Коли зайшла, (пройшло декілька секунд) ОСОБА_7 вже лежав на підлозі в кайданках, опору не чинив. Після цього, вона з дочкою та онукою пішли на кухню, де зібрали всіх мешканців будинку. Вже під час обшуку домогосподарства вона побачила співробітника міліції в порваному форменому одязі: надірваний рукав, можливо брюки з правої сторони були порвані, тілесних ушкоджень у нього не було .

Тобто, свідок ОСОБА_24 , яка була разом з ОСОБА_7 в кімнаті під час того, як зайшли працівники поліції та свідок ОСОБА_25 , яка зайшла в кімнату через незначний проміжок часу, також заперечили факт нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 - ОСОБА_7 .

Відповідно до висновку експерта № 1020 від 02.09.2014 року у ОСОБА_11 виявлені такі тілесні ушкодження: синці на лівій половині обличчя, які утворилися не більше доби до моменту експертизи, від не менш ніж однократно дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, що діяв з силою, достатньою для утворення даних тілесних ушкоджень, яким могла бути долоня стиснута в кулак, або інший предмет з подібною характеристикою. По давності виявлені тілесні ушкодження не протирічать строку і обставинам вказаним в постанові та по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с.154-155 т.1).

У вказаному висновку не зазначено кількість синців, виявлених у ОСОБА_11 та не конкретизовано місце їх розташування, зафіксовано лише, що вони знаходяться на лівій стороні обличчя. Висновком експертизи лише підтверджується факт наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 , але не доводиться факт спричинення їх ОСОБА_7 .

В акті медичного огляду на встановлення стану сп`яніння ОСОБА_11 , який був проведений 02.09.2014 року о 15.40 год, відсутні відомості щодо пошкоджень шкіри останнього (а.с.247 т.2). Інших доказів що підтверджують факт заподіяння ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , стороною обвинувачення не надано, суперечність в показах свідків іншими доказами не усунуто.

Водночас, обгрунтованим є посилання суду першої інстанції й на те, що відповідно до відомостей з ЄРДР по кримінальному провадженню № 0002530, 02.09.2014 року внесено відомості за фактом опору працівникові міліції під час виконання ним службових обов`язків ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 342 КК України (а.с.106 т.2). 10.08.2015 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 345, ч. 1 ст. 263 КК України (а.с.17 т.3). Проте, стороною обвинувачення не надано доказів зміни кваліфікації чи внесення відомостей до ЄРДР з правовою кваліфікацією дій ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

На переконання апеляційного суду, зазначені порушення кримінального процесуального закону є істотними, у зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про їх недопустимість.

При цьому, суд першої інстанції правильно зазначив, що відсутність об`єктивних даних вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому суспільно-небезпечного діяння не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов свій вияв в практиці Європейського суду з прав людини.

Правова позиція Європейського суду з прав людини щодо цього відображена у п. 43 Рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України». Суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм поза розумним сумнівом. Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених. У п. 65 рішення ЄС від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України» зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпції факту.

Ухвалюючи вирок, про виправдання ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 365 КК України суд першої інстанції належним чином дослідив й покази обвинуваченого та свідків, та письмові докази, що були надані стороною обвинувачення, й зробив ґрунтовний аналіз усіх доказів у провадженні, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 365 КК України.

Колегія суддів зауважує, що обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення, чого в цьому кримінальному провадженні зроблено не було.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність порушень при розгляді кримінального провадження істотних вимог норм кримінального процесуального закону, які б були підставою для безумовного скасування вироку не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_9 - захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 - залишити без задоволення, а вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 06 листопада 2020 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той же строк з часу отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4