Провадження № 1-кп/537/46/2023
Справа № 524/3689/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2023 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Кременчуці Полтавської області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 30.04.2013 року за № 0000243, по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, громадянина України, з середньою освітою, який не одружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.357 КК України,

в с т а н о в и в :

Згідно з обвинувальним актом, 09.02.2012 року ОСОБА_5 перебував за запрошенням в гостях у ОСОБА_6 у його житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , де шляхом вільного доступу таємно викрав кредитну картку № НОМЕР_1 , що є офіційним документом ПАТ КБ «ПриватБанк» і видана ОСОБА_6 , що знаходилася у кишені його куртки, яка висіла у прихожій на вішалці.

Такі дії ОСОБА_5 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.357 КК України, по факту викрадення офіційного документу.

10.02.2012 року в торгівельному центрі «Амстор», розташованому за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, вул. Халаменюка, 7, ОСОБА_5 з прямим умислом та корисливим мотивом, таємно викрав грошові кошти ОСОБА_6 в сумі 12600 грн., знявши їх в банкоматі ПАТ КБ «ПриватБанк» з банківської картки, виданої останньому. Таким чином ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 12600 грн.

Такі дії ОСОБА_5 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.185 КК України, по факту таємного викрадення чужого майна.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 21.09.2022 року прийнято до розгляду кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч.1 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_4 просили суд прийняти відмову від укладеної угоди про визнання винуватості від 30.06.2022 року, яка надійшла до суду разом з обвинувальним актом, ще не затверджена судом.

У ст. 468 КПК України встановлено, що в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним. (ст.474 КПК України).

Враховуючи позицію прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні, суд вважає за необхідне прийняти їх відмову від укладеної угоди про визнання винуватості від 30.06.2022 року, яка не затверджена судом.

Разом з тим в підготовчому засіданні захисник адвокат ОСОБА_4 заявив клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.185, ч.1 ст.357 КК України на підставі ст.49 КК України за закінченням строків давності. В обґрунтування зазначив, що ОСОБА_5 раніше не судимий, обвинувачується у двох кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, вчинених 09 та 10 лютого 2012 року, тобто з дня їх вчинення минуло більше 5 років. З 10.02.2012 року не вчинив нових кримінальних правопорушень. А тому ОСОБА_5 необхідно звільнити від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності, встановлених ст.49 КК України, із застосуванням ч.2 ст.5 КК України про зворотню дію закону у часі.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання захисника, просив його задовольнити. Вказав, що фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення не оспорює, вину визнає в повному обсязі, щиро кається, згоден з правовою кваліфікацією своїх дій за ч.1 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, не заперечує проти закриття кримінального провадження та звільнення його від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, визначених у ст.49 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 просила звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення проступків за закінченням строків давності, встановлених ст.49 КК України.

Суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_5 наслідки закриття кримінального провадження за закінченням строків давності, встановлених ст.49 КК України.

При вирішенні клопотання суд встановив наступне.

ОСОБА_5 раніше не судимий, обвинувачується у вчиненні 09 та 10 лютого двох кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.357 КК України.

Так, з аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності - це передбачений ст. 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст.12 КК, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що ст.49 КК визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. При цьому застосування кримінально-правових норм здійснюється у межах кримінально-процесуальних відносин. Тобто застосування норм матеріального кримінального права можливе лише із одночасним застосуванням норм кримінального процесуального закону (постанова від 09 лютого 2021 року у справі № 753/5553/18, постанова від 31 травня 2018 року у справі № 520/6591/15-к, постанова від 11 листопада 2020 року у справі № 455/229/17, постанова від 13 листопада 2018 року у справі № 219/11564/16-к, постанова від 20 березня 2018 року № 463/5277/16-к). Процесуальні аспекти звільнення від кримінальної відповідальності визначені у статтях 285-289 КПК. Так, відповідно до приписів п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.285, ч.4 ст. 286, ч.3 ст. 288 цього Кодексу якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. Відповідне рішення суд ухвалює у формі ухвали.

При цьому положення ч.2 ст.285 КПК передбачають обов`язок суду роз`яснити обвинуваченому право на звільнення від кримінальної відповідальності.

Відповідно до усталеної судової практики під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст.49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Під час з`ясування, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінальний процесуальний статус особи, що вчинила кримінальне правопорушення. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку (постанова Верховного Суду України від 19 березня 2015 року у справі №5-1кс15, постанови Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 659/234/16-к, 20 жовтня 2020 року у справі № 204/4728/15-к, 08 листопада 2019 року у справі № 372/2007/19, 30 травня 2019 року у справі № 639/793/17, 03 липня2019 року у справі № 551/403/16-к).

Для застосування вказаної норми обов`язково має бути підтверджено факт ухилення особи від досудового слідства або суду, що є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності і зупиняє диференційований строк, передбачений ч. 1 ст. 49 КК. При цьому час, який минув із дня вчинення кримінального правопорушення до дня, коли особа почала ухилятися від слідства або суду, не втрачає свого значення, а зберігається і зараховується до загального строку давності, що продовжує спливати. Тобто в цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду, оскільки факт свідомого ухилення особи від відповідальності свідчить про те, що вона все ще є суспільно небезпечною, тож це зумовлює необхідність більш суворого підходу до неї в ході вирішення питання про давність притягнення до кримінальної відповідальності.

Органами досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні 09 та 10 лютого 2012 року кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.357 КК.

На час вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, положення статей 12 та 49, 185, 357 КК діяли в редакції закону від 15 листопада 2011 року № 4025-VI.

На час звернення прокурора до суду з обвинувальним актом та проведення підготовчого судового засідання 15.03.2023 року, положення статей 12 та 49, 185 КК зазнали змін та діяли в редакції Закону від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII.

Так, відповідно до ст.12 КК у редакції Закону № 2617-VIII, кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. У свою чергу злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

Частиною 1 ст.49 КК у редакції Закону № 2617-VIII передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

2 роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 3 роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 2 років;

5 років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у п. 2 цієї частини; 10 років - у разі вчинення тяжкого злочину; 15 років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Разом з тим згідно з ч.2 ст.49 КК (у редакції Закону № 2617-VIII), перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло 15 років, а з часу вчинення кримінального проступку - 5 років.

Аналіз указаних норм закону України про кримінальну відповідальність свідчить про такий кримінально-правовий зміст ч.2 ст.49 КК (у редакції Закону № 2617-VIII): ухилення особи від досудового розслідування або суду має своїм наслідком зупинення перебігу давності; перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання; у разі ухилення особи від досудового розслідування або суду і наступного її з`явлення із зізнанням чи затримання - встановлені ч. 1 ст. 49 КК (у редакції Закону № 2617-VIII) диференційовані строки давності до уваги не беруться; щодо такої особи застосовуються визначені ч. 2 ст. 49 КК (у редакції Закону № 2617-VIII) загальні строки давності - 5 років у разі вчинення нею кримінального проступку, а також 15 років - у разі вчинення нею злочину будь-якого ступеня тяжкості (постанова об`єднаної палати Верховного Суду від 5 квітня 2021 року у справі №328/1109/19).

У досліджуваному випадку після внесення змін до вказаних статей мало місце поліпшення становища особи ОСОБА_5 порівняно із тим, у якому він перебував під час дії попередніх редакцій статей 12 та49, 185 КК, що були чинними на час скоєння ним кримінального правопорушення. У зв`язку з цим у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 є підстави для застосування положень ст. 5 КК щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі.

Так, відповідно до приписів ч.1 ст.5 КК, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з ч.4 ст.5 КК, якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Станом на 09-10 лютого 2012 року, тобто на момент вчинення кримінального правопорушення, ч.1 ст.185 КК України діяла в наступній редакції: «Таємне викрадення чужого майна (крадіжка) - карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або позбавленням волі на строк до трьох років. Абзац другий частини першої статті 185 із змінами, внесеними згідно із Законом N 1449-VI ( 1449-17 ) від 04.06.2009.»

Станом на 09-10 лютого 2012 року ч.1 ст.357 КК України діяла в наступній редакції: «Викрадення, привласнення, вимагання офіційних документів, штампів чи печаток або заволодіння ними шляхом шахрайства чи зловживання особи своїм службовим становищем, а так само їх умисне знищення, пошкодження чи приховування, а також здійснення таких самих дій відносно приватних документів, що знаходяться на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності, вчинене з корисливих мотивів або в інших особистих інтересах, - караються штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років.»

Проте прокурор звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з обвинувальним актом лише 07.07.2022 року. Після визначення апеляційним судом підсудності, а на момент проведення Крюківським районним судом м. Кременчука підготовчого судового засідання 15.03.2023 року, приписи ч.1 ст. 185 та ч.1 ст. 357 КК діяли в редакції Закону від 22 листопада 2018 року №2617-VIII, та відповідно санкція ч.1 ст. 185 КК передбачала покарання штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років; а ч.1 ст. 357 КК передбачала покарання штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років.

У зв`язку з цим суд доходить висновку, що до ОСОБА_5 слід застосувати положення статей 12 та 49, ч.1 ст.185 КК у редакції Закону від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII з урахуванням приписів ст. 5 КК, оскільки застосування цієї редакції, що діють на момент розгляду справи в суді, поліпшує його становище зважаючи на те, що положення та санкції цих статей у такій редакції є більш м`якими.

На момент проведення підготовчого судового засідання, згідно з нормами ст.12 КК України в редакції Закону № 2617-VIII кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, є кримінальними проступками.

Тому з врахуванням умисного ухилення ОСОБА_5 від органу досудового розслідування та суду, строк давності для звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.185, ч.1 ст.357 КК(у редакції Закону від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII), згідно з вимогами ч. 2 ст. 49 КК (у редакції Закону від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII), із застосуванням ст.5 КК України, становить 5 років з часу вчинення інкримінованого кримінального проступку.

Отже, на час розгляду кримінального провадження в суді ОСОБА_5 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.357 КК, на підставі ч. 2 ст. 49 КК (у редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) із застосуванням положень ст. 5 КК, у зв`язку із закінчення строків давності, а кримінальне провадження щодо нього має бути закрито, проти чого він не заперечує.

Таким чином, кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 за ч.1 ст.185, ч.1 ст.357 КК підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК у зв`язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, із застосуванням ст.5 КК України.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції ВС у постанові від 30.08.2021 року у справі № 638/15651/13, провадження № 51-1494км21.

Запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_5 не обирався.

Судових витрат у справі немає.

Речові докази відсутні.

На підставі викладеного і керуючись ст.12, ст.49, ч.1 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, ст.ст.284, 285, ч.4 ст. 286 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Прийняти відмову прокурора Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченого ОСОБА_5 із захисником адвокатом ОСОБА_4 від укладеної угоди про визнання винуватості від 30.06.2022 року.

На підставі ст. 49 КК України, із застосуванням ч.2 ст.5 КК України, звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 30.04.2013 року за № 0000243 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, із застосуванням ч.2 ст.5 КК України, - закрити на підставі ст.49, ст.284, ст.285 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений та оголошений 20.03.2021 року о 12 год. 45 хв.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1 .