Справа № 754/2261/23
У Х В А Л А

Іменем України

20 лютого 2023 року Слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого ОСОБА_3 , погоджене прокурором Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно поданого у рамках кримінального провадження № 0000289 від 05.02.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

07 лютого 2023 року слідчий за погодженням прокурора звернувся до суду з клопотанням про арешт майна із забороною розпорядження та відчуження, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що у провадженні Деснянського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0000289 від 05.02.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України

Досудовим розслідуванням встановлено, що 31.10.2013 року потерпіла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уклала договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В ході допиту потерпілої ОСОБА_5 встановлено, що ОСОБА_6 вказану квартиру подарував ОСОБА_7 , а вона її придбала за 35 тисяч доларів США. Приблизно через два місяці після купівлі квартири, від сусідів їй стало відомо, що до них періодично навідується та телефонує ОСОБА_6 з метою з`ясування чи ведуться ремонті роботи у вказаній квартирі. У вересні 2014 року, після завершення ремонтних робіт, потерпілій на пошту прийшов виклик до Деснянського районного суду, в якому було вказано, що договір дарування між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 розірвано, а її запрошують для розірвання договору купівлі-продажу між нею та ОСОБА_6 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що 21.06.2013 року на підставі договору дарування від ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 став ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

04 листопада 2013 ОСОБА_7 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 .

На підставі позову Деснянським районним судом відкрито цивільну справу № 754/19845/13-ц та 29 березня 2017 року ухвалено рішення щодо задоволення позову та визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладеного 21.06.2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 322942917 від 15.02.2023 року квартира за адресою: АДРЕСА_2 , на праві приватної власності належить ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 24.11.2022 року.

З метою всебічного, повного й неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню та збереження речових доказів, виникла необхідність у накладенні арешту на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки вказана квартира є спірним майном та об`єктом на який було спрямовано злочинні дії правопорушника, та незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту на зазначене вище майно перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути відчужене.

15.02.2023 року квартира, що розташована за адресою:

АДРЕСА_2 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000289.

Слідчий, у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

Зацікавлені особи у судове засідання не викликались, оскільки слідчий у клопотанні наводить підстави для його розгляду без участі таких осіб, зокрема, останні можуть бути зацікавлені у подальшому відчуженні майна та перешкоджати проведенню досудового розслідування.

Слідчим суддею визнано за можливе розглядати клопотання про арешт майна за відсутності слідчого та зацікавлених осіб.

Дослідивши клопотання та додатки до нього, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що у провадженні Деснянського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0000289 від 05.02.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 171 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Частиною 11 ст. 170 КПК України передбачено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч. 12 ст. 170 КПК України заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

У клопотанні не вказано чи проживає в даний час будь-хто у вказаній квартирі та чи є у такої особи законні підстави проживати у ній.

Тому слідчий суддя вважає, що у клопотанні доведені обставини передбачені ч. 11 ст. 170 КПК України, в частині заборони відчуження та розпорядження майном, відповідає вимогам ст. 98 КПК України.

Керуючись ст. 98, 170-173, 309, 372 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 36 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 0), що на праві приватної власності належить ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 24.11.2022 року, з метою збереження речових доказів із забороною її відчуження та розпорядження.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5-ти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_9