Справа № 450/378/23 Провадження № 1-кп/450/280/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про застосування заходу забезпечення кримінального провадження

30 березня 2023 року Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю: прокурора Кам`янка-Бузького відділу Жовківської окружної прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити клопотання прокурора Кам`янка-Бузького відділу Жовківської окружної прокуратури ОСОБА_3 , в межах кримінального провадження за ч. 1 ст. 115 КК України, внесено до ЄРДР за №0000104 від 04 серпня 2022 року року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави щодо:

обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки та жительки с. Муроване, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , тимчасово непрацюючої, з вищою освітою, раніше не судимої,

встановив:

суб`єкт звернення просить суд продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої, на 60 днів без можливості внесення застави.

Прокурор клопотання підтримав, просить суд його задоволити з наведених у письмовому клопотанні підстав.

Обвинувачена ОСОБА_4 та захисник обвинуваченої ОСОБА_4 - ОСОБА_5 клопотання прокурора заперечили щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Проаналізувавши матеріали клопотання судом встановлено такі обставини:

стороною обвинувачення ОСОБА_4 ставиться в провину таке: ОСОБА_4 в третій декаді квітня 2022 року у вечірню пору доби, більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, під час перебування за місцем свого проживання у приміщенні кухні квартири АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин в ході словесної суперечки із ОСОБА_6 виник умисел на завдання кухонним ножем тілесних ушкоджень із заподіянням смерті останньому.

Реалізуючи свій злочинний умисел в той же момент, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, тобто умисне вбивство.

ОСОБА_4 , діючи умисно та бажаючи настання смерті потерпілому, перебуваючи у приміщенні кухні за вказаною адресою, знаходячись у безпосередній близькості до ОСОБА_6 , взяла із настінної полиці кухонний ніж в праву руку та, використовуючи його як знаряддя вчинення злочину, будучи обізнаною про підвищені травматичні властивості ножа, усвідомлюючи, що ним можна заподіяти смерть іншій людині та те, що усередині грудної клітки знаходяться життєво важливі органи, з метою умисного вбивства останнього та бажаючи його настання, цілеспрямовано, з прикладанням сили, умисно нанесла один удар ножем в груди ОСОБА_7 , спричинивши йому проникаюче сліпе колото-ріжуче поранення грудної клітки зліва, внаслідок чого останній впав на підлогу.

У подальшому, потерпілий ОСОБА_7 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події.

04.08.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000104 внесені відповідні відомості про вчинення кримінального правопорушення передбаченого за ч. 1 ст. 115 КК України.

ОСОБА_4 обвинувачується в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України.

У відповідності до ч. 6 ст.12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , є особливо тяжким злочином.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб.

14 березня 2022 року Указом Президента України № 133/2022, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

18 квітня 2022 року Указом Президента України № 259/2022, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

17 травня 2022 року Указом Президента України № 341/2022, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

12 серпня 2022 року Указом Президента України № 573/2022, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Таким чином, з 24 лютого 2022 року по теперішній час в Україні діє воєнний стан.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності підстав, зазначених статтею 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, які зазначені статтею 178 КПК України.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв"язки з суспільством.

Тримання під вартою не повинно бути продовжене лише через очікуване покарання у вигляді позбавлення волі (Leteliier v.France (Летельєр проти Франції), §51; LA, v.France (LA. проти Франції), §104; Prencipe v.Monaco (Прансип проти Монако), §79; Tiron v.Romania (Тирон проти Румунії), §§41-42). Ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами (Becciev v.Moldova (Бекчієв проти Молдови), §59). Ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу (Jarzynski v.Poland (Яжинський проти Польщі) §43).

Однак зі плином часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання підозрюваного під вартою; за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевірок, дачі показань (Clooth v.Belgiu (Клоот проти Бельгії), §44).

Відповідно до Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 р., суд повинен вживати заходів щодо усунення підстави для надходження до Європейського суду з прав людини заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в Європейському суді з прав людини та сумлінно виконувати обов`язки щодо загального захисту прав людини у порядку ст.206 КПК України. Цим же листом рекомендується при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково розглянути можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

З огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в цьому кримінальному провадженні, та на важливість показань потерпілого, свідків для встановлення істини по справі, суд погоджується із прокурором у тому, що існують достатні підстави вважати, що існує ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків, потерпілого.

При цьому, суд критично ставиться до твердження прокурора, що запобігти цьому ризику можна лише шляхом подальшого застосування найсуворішого запобіжного заходу - тримання під вартою.

У цьому випадку слід брати до уваги те, що відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та який застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У цьому контексті слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у зв`язку з нерозумною тривалістю запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою констатував порушення п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у багатьох справах проти України ("Solovey and Zozulya v. Ukraine", рішення від 27.11.2008), "Доронін проти України" ("Doronin v. Ukraine", рішення від 19.02.2009), "Свєршов проти України" ("Svershov v. Ukraine", рішення від 27.11.2008), "Роман Мірошніченко проти України" ("Roman Miroshnichenko v. Ukraine", рішення від 19.02.2009;) тощо.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, якщо спочатку тяжкість злочину та підозра, що особа може втекти чи зашкодити слідству, можуть бути достатніми підставами для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, то чим довше відповідна особа знаходиться під вартою, тим більш вагомими і конкретними мають бути підстави для продовження цього заходу, про що має бути зазначено в судовому рішенні.

Зокрема, у справі "Сергій Волосюк проти України" ("Sergey Volosyuk v. Ukraine", рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини наголосив, "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання" (пункти 37, 38).

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (Letellie v France, рішення від 26 червня 1991 р.), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє затримання, принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п. 51).

У клопотанні про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прокурор зазначає, що існують ризики незаконного впливу на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні та ризик переховування від органу досудового розслідування та суду.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, слідчий, прокурор має викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження гримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.

З моменту вчинення інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення вона не покидала ні межі області, ні міста, не змінювала місця проживання.

Станом на 30.03.2023 р. письмові докази у справі досліджені, потерпілий допитаний. З досліджених судом висновків експертів вбачається, що точний час смерті ОСОБА_7 , причину смерті та предмет вчинення злочину встановити не можливо.

У контексті вказаних вище стандартів Європейського суду з прав людини та з огляду на те, що в цій справі загальний термін тримання ОСОБА_4 під вартою становить понад 7 місяців, абстрактні доводи сторони обвинувачення про те, що лише подальше тримання підозрюваного під вартою може убезпечити від настання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України не можна вважати належно обґрунтованими, оскільки вони не підтверджуються конкретними доказами. За таких обставин у межах даного провадження слід дослідити можливість застосування стосовно ОСОБА_4 альтернативних запобіжних заходів.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі інші обставини. Зокрема, в цьому випадку слід взяти до уваги те, що ОСОБА_4 обвинувачується в скоєнні особливо тяжкого злочину за який вона може бути засуджена до 15 років позбавлення волі, згідно ч. 1 ст. 115 КК України. Крім того, ОСОБА_4 має стійкі соціальні зв`язки, зокрема, в місці її постійного проживання, у тому числі наявність в неї родини та утриманців (має зареєстроване місце проживання, проживає з чоловіком ОСОБА_8 ).

Таким чином, враховуючи те, що особисте зобов`язання в даному випадку надзвичайно м`яким запобіжним заходом, особисту поруку не можна застосувати через відсутність поручителів, а застава навіть у мінімальному визначеному законом розмірі є непомірною для обвинуваченої, єдиним можливим і достатнім запобіжним заходом, який можна застосувати до ОСОБА_4 є цілодобовий домашній арешт з використанням електронного засобу контролю за місцем її постійного проживання в АДРЕСА_1 . Також, суд, вважає, доцільним покладення на обвинувачену ОСОБА_4 згідно ч. 5 ст. 194 КПК України, обов`язків: прибувати до суду за першою вимогою та визначеною ним періодичністю; цілодобово не залишати місце cвого проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована та проживає, без дозволу прокурора чи суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Керуючись ст. 350, 371 - 372 КПК України, суд,-

постановив:

клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, - задоволити частково.

Застосувати щодо обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки та жительки с. Муроване, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з використанням електронного засобу контролю строком на два місяці, за місцем її проживання.

На підставі ст.194 КПК України покласти на обвинувачену ОСОБА_4 , наступні обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою та визначеною ним періодичністю;

- цілодобово не залишати місце cвого проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована та проживає, без дозволу прокурора чи суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Звільнити обвинувачену ОСОБА_4 з -під варти в залі суду негайно.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора Кам`янка-Бузького відділу Жовківської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвалу передати на виконання відділенню поліції № 1 ЛРУП № 1 ГУНП у Львівській області.

Ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку її дії - 28.05.2023 року.

Ухвала остаточна та окремому оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_1