Провадження №1-кп/523/1673/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , вивчивши в порядку ст.ст.381-382 КПК України у спрощеному провадженні в приміщенні суду обвинувальний акт й додані до нього матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000290 від 18.10.2022 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Одеси, громадянки України, із середньою освітою, незаміжньої та офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

В С Т А Н О В И В:
На адресу Суворовського районного суду м.Одеси із Суворовської окружної прокуратури м.Одеси для розгляду одночасно із означеним обвинувальним актом щодо вчинення кримінального проступку, в якому викладено клопотання прокурора ОСОБА_3 про розгляд акта у спрощеному порядку, також надійшли матеріали кримінального провадження та відповідні заяви потерпілої і сторони захисту.

Приписи ч.1 ст.382 КПК України встановлюють, що у разі розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку у спрощеному провадженні, суд у п`ятиденний строк з дня отримання такого обвинувального акта, вивчає його та додані до нього матеріали і ухвалює вирок.

Вивчивши в порядку ст.ст.381-382 КПК України надані для судового розгляду обвинувальний акт й додані до нього матеріали, суд доходить наступних висновків.

Згідно з обвинувальним актом та матеріалами кримінального провадження, досудовим розслідуванням встановлено, що обвинувачена ОСОБА_2 17.10.2022 року приблизно о 16:20 годині, перебуваючи біля магазину «Продукти» за адресою: м.Одеса, вул.Чорноморського Козацтва 123, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з раніше знайомою їй потерпілою ОСОБА_4 , діючи умисно та цілеспрямовано, з мотивів особистих неприязних відносин, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, з метою заподіяння шкоди здоров`ю останній, нанесла вказаній потерпілій декілька ударів правою рукою в область її лівої половини обличчя, в результаті чого спричинила потерпілій тілесні ушкодження у вигляді саден в області лівої половини лиця, одного садна на передній поверхні шиї, забою тканин лівої кісті, які не були небезпечними для життя, мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше шість днів, згідно висновку експерта №1425 від 18.10.2022 року та відповідно до п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України №6 від 17.01.1995 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Отже, за обвинувальним актом, ОСОБА_2 висунуте обвинувачення у нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Відповідно до означених вище заяв, потерпіла ОСОБА_4 та обвинувачена ОСОБА_2 , за участю захисника останньої - адвоката ОСОБА_5 , погодились зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомилися з обмеженням права на апеляційне оскарження вироку суду, виявивши згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, а обвинувачена при цьому повністю й беззаперечно визнала свою винуватість, просила призначити покарання у виді мінімального штрафу.

З огляду на матеріали кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_2 під час досудового розслідування повністю визнала свою провину за висунутою підозрою, що ідентична викладеному в акті обвинуваченню, а будучи допитаною дізнавачем в якості підозрюваної, надала зізнавальні показання про час, місце, спосіб і мотиви вчиненого нею при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у матеріалах кримінального провадження та фактичні обставини скоєного кримінального проступку.

Втім, суд вважає, що винність обвинуваченої ОСОБА_2 у вчиненні нею кримінального проступку, фактичні обставини якого нею та ніким із учасників провадження не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджуються наявними у матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не проводилось, відповідно до ч.1 ст.382 КПК України.

Приймаючи до уваги наведені обставини, судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_2 своїми умисними діями завдала потерпілій ОСОБА_4 легкі тілесні ушкодження, а відтак дії зазначеної обвинуваченої вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.125 КК України.

Так, з огляду на ч.1 ст.125 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за умисне легке тілесне ушкодження, що карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.
За змістом ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_2 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого нею, наслідки й кількість спричинених тілесних ушкоджень та те, що в силу ст.12 КК України скоєне нею відноситься до категорії кримінальних проступків, а також судом враховується стан здоров`я зазначеної обвинуваченої та її особа свою провину в інкримінованому діянні визнала, раніше не судима, на обліку в КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» не перебуває, має 4-х малолітніх дітей 2012, 2014, 2016, 2019 років народження, забезпечена місцем реєстрації й проживання, де характеризується посередньо та неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності (з довідки-характеристики), але офіційно не працевлаштована та незаміжня, сукупність чого свідчить про відсутність у обвинуваченої легальних джерел доходу та одночасно обумовлює можливість її виправлення в умовах суспільства.

Однак, при вирішенні питання з призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_2 у розглядуваному кримінальному провадженні, судом не можуть бути прийнятими до уваги викладені у відповідній заяві прохання обвинуваченої щодо необхідності призначити їй покарання у виді мінімального штрафу, оскільки матеріали кримінального провадження не містять даних щодо наявності джерел доходу для сплати штрафу або працевлаштування останньої, а за ст.53 КК України при призначенні покарання у виді штрафу суд має врахувати майновий стан обвинуваченої.
Згідно з обвинувальним актом, прокурором ОСОБА_3 в якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_2 визначено щире каяття.

Проте, з такою позицією прокурора, суд погодитись не може, оскільки незважаючи на визнання обвинуваченою ОСОБА_2 своєї провини, матеріали кримінального провадження не містять відомостей щодо відшкодування останньою витрат на лікування потерпілої ОСОБА_4 чи відсутності у неї матеріальних претензій до обвинуваченої, а згідно з правовими висновками Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (зокрема, постанова від 22.03.2018 року у справі №759/7784/15-к, від 09.10.2018 року у справі №51-275км17), розкаяння особи передбачає, окрім визнання фактів вчинення злочинів, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у скоєному, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Втім, відомості, які б підтверджували факт щирого каяття обвинуваченої ОСОБА_2 , зокрема у формі відшкодування останньою витрат на лікування потерпілої ОСОБА_4 чи відсутності у неї матеріальних претензій до обвинуваченої, мали знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження, але відповідних доказів на підтвердження означених обставин, до суду не надано і матеріали провадження таких даних не містять.

Отже, за приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_2 слід віднести визнання останньою своєї провини, а обставин, що обтяжують покарання, - не встановлено.

На підставі сукупності викладеного, при визначенні виду та міри покарання у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги наявні в матеріалах справи характеризуючі дані про особу обвинуваченої ОСОБА_2 (зокрема, відсутність працевлаштування і легальних джерел доходу, попереднє притягнення до адміністративної відповідальності та наявність малолітніх дітей), у контексті ст.ст.50, 53, 57, 65 КК України, що обумовлюють неможливість призначення таких покарань як штраф чи виправні роботи, суд доходить висновку про необхідність призначення їй покарання у виді громадських робіт у визначених санкцією ч.1 ст.125 КК України межах, що за переконанням суду є необхідним й достатнім для виправлення вказаної обвинуваченої і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд виходить з того, що матеріали кримінального провадження не містять відомостей щодо неможливості призначення обвинуваченій ОСОБА_2 такого виду покарання, як громадські роботи, визначених у ч.3 ст.56 КК України, а згідно з ч.1 цієї ж норми закону громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування.

Згідно зі ст.36 Кримінально-виконавчого кодексу (КВК) України, покарання у виді громадських робіт відбувається за місцем проживання засудженого та контроль за виконанням покарання покладається на уповноважений орган з питань пробації.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-374, 381-382 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_2 визнати винною у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, призначивши покарання у виді громадських робіт строком 60 (шістдесят) годин.

Згідно зі ст.56 КК України, ст.ст.36-38 Кримінально-виконавчого кодексу України, строк відбуття покарання засудженою ОСОБА_2 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Відповідно до ст.36 Кримінально-виконавчого кодексу України, виконання вироку та контроль за виконанням засудженою ОСОБА_2 покарання, покласти на начальника Суворовського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України.

Копії вироку направити прокуророві та ОСОБА_2 , а також спрямувати для виконання до Суворовського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України та надати для відома іншим заінтересованим особам.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня ухвалення, а для обвинуваченої, у той же строк з дня отримання його копії.

С у д д я: ОСОБА_1