У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000522, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 листопада 2022 року відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_7 ,

захисник

(в режимі відеоконференції) - ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 листопада 2022 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Ухвалено, запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити у вигляді тримання під вартою. Строк відбуття покарання обвинуваченому рахувати з 04.08.2022 р.

Ухвалено, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції станом на теперішній час, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_5 у строк відбуття покарання строк тримання під вартою в період з 04.08.2022 р. до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ухвалено, стягнути з ОСОБА_5 на користь Держави в особі КНП Миколаївської міської ради «Міська лікарня № 3» витрати на лікування потерпілої ОСОБА_8 в розмірі 64 650,24 грн.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 просить змінити вирок суду першої інстанції, та, на підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, із покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 вважає оскаржуваний вирок занадто суворим, а відтак, таким, що підлягає зміні в частині вирішення питання про можливість звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням.

Відмічає, що обвинувачений повністю визнав себе винним в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, має 2 групу інвалідності з дитинства безстроково.

Наголошує на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_9 раніше не судимий, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, вчинив кримінальне правопорушення відносно своєї співмешканки, яка не має жодних претензій до обвинуваченого та просила суд не позбавляти його волі, зазначивши, що вони проживають однією сім`єю, і останній її утримує, оскільки потерпіла не працює.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

03.08.2022 р. близько о 21.00 год. ОСОБА_5 перебував разом із своєю співмешканкою ОСОБА_8 , у себе вдома за адресою: АДРЕСА_1 , де розпивали спиртні напої.

Того ж самого дня, близько 21.30 год., під час спілкування, між ОСОБА_5 та його співмешканкою ОСОБА_8 , виникла словесна перепалка. В ході даного конфлікту у ОСОБА_5 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник прямий умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Виконуючи задумане, з метою спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій прямий умисел, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та бажаючи настання наслідків, взяв пляшку із пально-мастильним матеріалом, яким облив ОСОБА_8 та кімнату, в якій вона знаходилась, та, за допомогою сірника, підпалив її. В результаті протиправних дій ОСОБА_5 , ОСОБА_8 почала горіти, та вибігла на вулицю, де почала кликати на допомогу. Крики почула сусідка та почала надавати невідкладну допомогу та викликала швидку допомогу.

В результаті підпалу у ОСОБА_8 утворились тілесні ушкодження у вигляді: термічних опіків верхніх та нижніх кінцівок, сідниць, ділянки лопаток, 1-2 ступеню 60%. Дані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, має ІІ групу інвалідності безстроково. Визнав обставинами, які пом`якшують покарання - визнання вини, щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставиною, яка обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Заслухавши доповідь судді, захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку. Обставини обвинуваченим ОСОБА_5 не заперечувались, досліджувались за згодою учасників судового провадження, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України, вірно та апелянтом не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, апеляційний суд виходить з наступного.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Так, суд першої інстанції, обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання ОСОБА_5 врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має ІІ групу інвалідності безстроково, за місцем проживання, згідно довідки-характеристики виконавчого комітету Мигіївської сільської ради від 04.08.2022 р. характеризується негативно, перебуває на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра. Встановив наявність обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Тобто, врахувавши всі обставини, які за законом мають правове значення, суд першої інстанції інстанції, належно умотивувавши своє рішення, дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання, призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність достатніх підстав для застосування положень ст. 75 КК України.

Призначене засудженому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Повне визнання обвинуваченим своєї вини, його щире каяття у скоєному та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення були враховані судом першої інстанції та дали суду право призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.

Інші обставини, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, не виправдовують злочинної поведінки обвинуваченого та, з огляду на встановлені у даному провадженні обставини, не впливають на можливість звільнення ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б були підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку не виявлено, оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 листопада 2022 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3