Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А

03 квітня 2023 року

Подільський районний суд міста Києва в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглядаючи у судовому засіданні в приміщенні Подільського районного суду м. Києва кримінальне провадження № 0001563 за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні Подільського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження № 0001563 за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, обґрунтовуючи своє клопотання тим, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України: ризик переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.

ОСОБА_7 та ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_4 також заперечував проти заявленого клопотання.

Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_5 усно заявлено клопотання про призначення судово-медичної експертизи стосовного його можливості нести телевізор в руках та йти по сходах.

Заслухавши клопотання прокурора, доводи та думку сторони захисту, суд дійшов наступних висновків.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 09 лютого 2023 року в цьому кримінальному провадженні ОСОБА_6 та ОСОБА_5 продовжено обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, який закінчується 09 квітня 2023 року.

Згідно з ч. 1 ст. 333 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК).

Отже, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: (1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначений у ст. 178 КПК.

Статтею 177 КПК встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

На переконання суду, відповідні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Водночас КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Отже, перш за все, суду слід перевірити чи підтверджується існування ризиків, на які покликається прокурор.

Ризик переховування від суду

На переконання суду, ймовірна можливість переховування обвинувачених від суду підтверджується тим, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого вони обвинувачуються, відноситься до категорії тяжких злочинів, за який законом передбачене покарання від семи до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинувачених переховуватись від суду.

ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення злочину проти життя і здоров`я людини (за ч. 2 ст. 121 КК України, звільнений в зв`язку з відбуттям покарання в 2016 році), що дає підстави говорити про ризик переховуватися від суду, оскільки обвинувачений розуміє тяжкість інкримінованого злочину та санкцію статті, яка передбачає відповідальність за його вчинення.

ОСОБА_6 також раніше неодноразово судимий, зокрема, за вчинення корисливих злочинів (звільнений з місць позбавлення волі в 2018 році по відбуттю строку покарання). Саме неодноразові судимості ОСОБА_6 за вчинення корисливих злочинів дають підстави дійти суду висновку, що обвинувачений може переховуватися від суду.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що наразі продовжує існувати ризик переховування від суду.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення

Як вказано вище, обвинувачений ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення злочину проти життя і здоров`я людини, що дає підстави суду дійти висновку про те, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки схильний до вчинення певних злочинів /судом взято до уваги, що судимість обвинуваченого вже погашена/.

Обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів (8 разів). Хоча частина судимостей вже погашена, дані щодо судимості обвинуваченого ОСОБА_6 в цілому дають характеристику щодо нього як щодо особи, яка схильна до вчинення злочинів, що підвищує ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

З урахуванням зазначеного вище, суд дійшов наступних висновків.

Зважаючи на усі обставини цього кримінального провадження, наведені вище, суд переконаний, що прокурор довів наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики того, що обвинувачені ймовірно можуть переховуватись від суду чи вчинити інше кримінальне правопорушення. Тобто, прокурором доведено, що заявлені ним раніше ризики не зменшилися.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд, з урахуванням наведених вище обставин, виходить із такого.

Згідно з ч. 1 ст. 197 КПК строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Частиною 3 ст. 176 КПК встановлено, що суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Отже, зважаючи на встановлені судом існуючі ризики, про які йшлося вище, суд дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченим на строк 60 днів. Суд окрім того, не знаходить підстав для зміни обвинуваченим запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, про що просила сторона захисту. Така позиція суду обумовлена тим, що з урахуванням встановлених під час розгляду цього клопотання обставин, суд дійшов висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігти ризикам, існування яких встановлено судом.

Наявність дітей у обвинуваченого ОСОБА_5 та перебування ним у трудових відносинах з підприємством, яке відшиває військову амуніцію, хоча і свідчить про певні соціальні зв`язки, однак з урахуванням наведених вище обставин, не є достатнім стримуючим фактором. Так само і перебування у трудових відносинах обвинуваченого ОСОБА_6 не є стримуючим фактором.

Відомостей, які свідчили б про неможливість застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.

Щодо клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про призначення судово-медичної експертизи, суд зазначає наступне.

Захисник та обвинувачений ОСОБА_6 підтримали усне клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 .

Прокурор просив відмовити в його задоволенні.

Відповідно до ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.

Необхідність призначення експертизи обвинуваченим обґрунтована тим, що він не міг взяти телевізор, що продемонстрував в судовому засіданні, та спускатися з ним по сходах. Вирішення питання стосовно спроможності обвинуваченого з телевізором в руках спускатися сходами не належить до компетенції медичного експерта, з огляду на що в задоволенні клопотання слід відмовити.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 331 КПК України,

постановив:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про призначення судово-медичної експертизи - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб в державній установі Київський слідчий ізолятор до 01 червня 2023 року включно.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб в державній установі Київський слідчий ізолятор до 01 червня 2023 року включно.

Ухвала в частині запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту оголошення, обвинуваченим, який утримується під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали буде проголошений 03 квітня 2023 року о 16.30 год.

Суддя ОСОБА_1