ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №953/4739/22 Провадження №11-кп/818/7/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2023 року м.Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду ОСОБА_1 , перевіривши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 на вирок Київського районного суду м.Харкова від 22 листопада 2022 року щодо обвинуваченої ОСОБА_3 ,-

У С Т А Н О В И В :

Вироком Київського районного суду м.Харкова від 22 листопада 2022 року затверджено угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000398 від 27 липня 2022 року укладену між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури в у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_3 за участю захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України, та призначено узгоджене сторонами покарання у виді штрафу у розмірі п`ять тисяч п`ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 93 500 ( дев`яносто три тисячі п`ятсот) грн.

На зазначений вирок суду першої інстанції захисником ОСОБА_2 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_3 , подано апеляційну скаргу, в якій зазначає про згоду з постановленим вироком, проте просить його скасувати, ухвалити новий вирок, яким зменшити призначене обвинуваченій покарання у виді штрафу у розмірі п`ять тисяч п`ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 93 500 грн. на дві тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 грн.

В обґрунтування зазначає, що застосований до обвинуваченої максимальний поріг покарання у вигляді штрафу, не відповідає її матеріально-фінансовому стану на даний час; Є непосильним для обвинуваченої та існує очевидна неможливість виконання обвинуваченою взятих на себе за угодою зобов`язань, однак суд першої інстанції при постановленні вироку не перевірив цих умов, що є порушенням вимог п.5 ч.7 ст.474 КПК України.

Також просить врахувати, що на утриманні обвинуваченої перебуває її малолітня донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також донька ОСОБА_8 , якій вона постійно допомагає матеріально. Фінансовий стан обвинуваченої не дає можливості виконати обвинуваченою взятого на себе зобов`язання за укладеною угодою, оскільки в умовах воєнного стану життя значно подорожчало та всі заробітки йдуть на відновлення здоров`я сім`ї та її утримання. Крім власної посади провідного наукового співробітника навчально-наукової лабораторії екстремальної та кризової психології науково-дослідного центру Національного університету цивільного захисту України, іншої роботи та джерел доходів ОСОБА_6 не має.

Відповідно до Загальної декларації прав людини кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих йому Конституцією або законом (ст. 8).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду: (п. 8 ст. 129 Конституції України).

Згідно ст. 14 Закону України Про судоустрій і статус суддів учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Статтею 24 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора і слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яку він викладає у своїх рішеннях. Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення. Так, у справі Delcourt v. Belgium ЄСПЛ зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet v. France ЄСПЛ зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Як свідчить позиція ЄСПЛ у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак ЄСПЛ повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою ( Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, захисник ОСОБА_2 фактично оскаржує розмір призначеного покарання обвинуваченої ОСОБА_3 .

Перевіривши матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 приходжу до висновку, що за даною апеляційною скаргою необхідно відмовити у відкритті апеляційного провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п.1 ч.4 ст.394, ч.4 ст.475 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди.

Системний аналіз правових норм, що містяться у п.1 ч.4 ст.394, ч.4 ст.475 КПК України, дозволяє зробити висновок та тлумачити їх таким чином, що перелік зазначених підстав для апеляційного оскарження такого судового рішення є вичерпним, відповідно до п.1 ч.1 ст.392 КПК України, а сам порядок такого оскарження є особливим, так як регламентується спеціальною нормою кримінального процесуального закону.

Крім того, захисник ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, не посилається на порушення кримінального процесуального закону з боку суду при укладанні угоди (ст.474 КПК України).

Поряд з цим, до ухвалення судового рішення, ні обвинуваченою, ні захисником не було зазначено будь-яких підстави, щодо незрозумілості або незгоди з угодою.

Більш того, обвинувачена ОСОБА_3 , в присутності захисника зазначила суду, що зміст обвинувачення розуміє, вину визнає, покарання за угодою також розуміє, та наполягала на затвердженні угоди (а.с.80-81).

Враховуючи вище викладене, захисник ОСОБА_2 фактично оскаржує рішення суду у вироку щодо тих обставин, які не підлягають апеляційному оскарженню.

З урахуванням викладеного та відповідно до вимог ч.4 ст.399 КПК України, слід відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_3 , оскільки судове рішення оскаржено виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.394, ч.4 ст.399 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 на вирок Київського районного суду м.Харкова від 22 листопада 2022 року щодо обвинуваченої ОСОБА_3 .

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя Харківського

апеляційного суду ОСОБА_1