Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/631/22 Головуючий у суді І-ї інстанції Український В. В.
Категорія 289 (215-3) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2022 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому об`єднане кримінальне провадження № 0000604 від 23.03.2018 року, № 0000857 від 01.05.2018 року, № 0002246 від 14.12.2019 року стосовно ОСОБА_7 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 на вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2022 року яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Севастянівка Христинівського району Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні 4-ох малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-11 вересня 2003 року Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років примусових заходів виховного характеру;

-29 червня 2004 року Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.289, ч.4 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

-15 листопада 2006 року Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців;

-09 липня 2010 року Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.297 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

-04 листопада 2015 року Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області зач.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 вересня 2017 року, ОСОБА_7 звільнений умовно-достроково, невідбутий строк 10 місяців 4 дні,

визнано винуватим та засуджено: за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки; за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст.71 КК України, на виконання вимог ч.4 ст.81 КК України, за сукупністю вироків, ОСОБА_7 частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 листопада 2015 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі з доповненнями захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам даного кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити мінімальне покарання за ч.3 ст.185 КК України.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази причетності ОСОБА_7 до вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, а відеозапис про причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України на думку захисту є неналежним доказом.

Окрім того, судом при призначенні покарання не взято до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 одружений, на утриманні має 4 малолітніх дитини, частково визнав вину, розкаявся.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 у зв`язку з неповнотою та необ`єктивністю судового розгляду, відсутністю у матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині обвинувачення його за ч.2 ст.289 КК України та призначити покарання за ч.2 та ч.3 ст.185 КК України не пов`язане з позбавленням волі.

Зокрема ОСОБА_7 зазначає, що слідчий скористався його юридичною необізнаністю, наполягав на тому, щоб він визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч.2 ст.289 КК України, розповідав що покарання не буде більше 4 років позбавлення волі.

Окрім того, судом було проігноровано клопотання захисника про недопустимість доказу, а саме слідчого експерименту на якому ОСОБА_7 підтвердив свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

Під час апеляційного перегляду обвинувачений ОСОБА_7 уточнив свої апеляційні вимоги та просив кримінальне провадження по обвинуваченню його за ч.2 ст.289 КК України закрити за недоведеністю винуватості, а за ч.2 ст.185 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 листопада 2015 року та призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно; таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення, при слідуючих обставинах.

Так, 22 березня 2018 року приблизно о 23.00 годині, ОСОБА_7 знаходився на території домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_3 , діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, в цілях власної наживи, скориставшись тим, що його злочинні дії не помічені сторонніми особами, шляхом вільного доступу, таємно, повторно, викрав, належні ОСОБА_8 , велосипед «Україна» жіночого типу, вартістю 1125,00 грн., бензопилу «Goodluck» GL-4500», вартістю 1312,50 грн., коробку передач мотоцикла «МТ Днепр-11», вартістю 630,00 грн., задній міст мотоцикла «МТ Днепр-11», вартістю 850,00 грн., генератор мотоцикла «МТ Днепр-11», вартістю 375,00 грн.

Після цього ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 4292,50 грн.

Крім того, 30 квітня 2018 року приблизно о 23.00 годині, ОСОБА_7 знаходився на території домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_3 , де діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, в цілях власної наживи, скориставшись тим, що його злочинні дії не помічені сторонніми особами, шляхом вільного доступу, таємно, повторно, викрав, належні ОСОБА_9 , раму мотоцикла «ІЖ Юпітер 5», вартістю 487,50 грн., два колеса в зборі мотоцикла «ІЖ Юпітер 5», вартістю 450,00 грн. за одне, загальною вартістю 900,00 грн., двигун мотоцикла «ІЖ Юпітер 5», вартістю 1600,00 грн., паливний бак мотоцикла «ІЖ Юпітер 5», вартістю 225,00 грн., два щитка від мотоцикла «ІЖ Юпітер 5», вартістю 285,00 грн., сидіння мотоцикла «ІЖ Юпітер 5», вартістю 400,00 грн.

Після цього ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 3897,50 грн.

Крім того, 13 грудня 2019 року приблизно о 20.00 годині, ОСОБА_7 знаходився поряд із територією ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого по вул. Молодіжна,5 в с.Диківка Знам`янського району Кіровоградської області, де діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, в цілях власної наживи, скориставшись тим, що його злочинні дії не помічені сторонніми особами, викотив з місця стоянки, належний ОСОБА_10 , мотоцикл «Мінськ» (д.р.н. НОМЕР_1 ), вартістю 4010,00 грн. та в подальшому викотив його із території вказаного монастиря.

Після цього ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, транспортним засобом, яким незаконно заволодів за вищевказаних обставин, розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 4010,00 грн.

Крім того, 13 грудня 2019 року приблизно о 20.00 годині, коли ОСОБА_7 знаходився поряд із територією ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою АДРЕСА_3 , де діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, в цілях власної наживи, скориставшись тим, що його злочинні дії не помічені сторонніми особами, шляхом вільного доступу, таємно, повторно, викрав, належний ОСОБА_12 , велосипед «Україна» вартістю 1000,00 грн.

Після цього ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_12 матеріальну шкоду на суму 1000,00 грн.

Крім того, 13 грудня 2019 року приблизно о 21.00 годині, ОСОБА_7 проходячи повз домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_4 , діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, в цілях власної наживи, скориставшись тим, що його злочинні дії не помічені сторонніми особами, переліз через паркан, проник на територію подвір`я домоволодіння, де шляхом пошкодження вікна, проник до гаражу, звідки таємно, повторно, викрав, належні ОСОБА_13 , два алюмінієві бідони об`ємом 30 л кожен, вартістю 350,00 грн. за один, загальною вартістю 700,00 грн., 150 кг меду, вартістю 78,33 грн. за один кілограм, загальною вартістю 11749,50 грн. (який знаходився в двох вищевказаних бідонах та пластиковому відрі, яке для потерпілого матеріальної цінності не становить) та 1 літр бензину А-92 вартістю 27,55 грн. (який знаходився в пластиковій пляшці, яка для потерпілого матеріальної цінності не становить).

Після цього ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 12477,05 грн.

Крім того, 13 грудня 2019 року приблизно о 21.20 годині, коли ОСОБА_7 знаходився напроти домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_4 , діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, в цілях власної наживи, скориставшись тим, що його злочинні дії не помічені сторонніми особами, шляхом пошкодження навісного замка, проник до приміщення погребу, звідки таємно, повторно, викрав, належну ОСОБА_13 , картоплю сорту «Санте», загальною вагою 60 кг, вартістю 13,00 грн. за один кілограм, загальною вартістю 780,00 грн., яка знаходилась у двох сітках, які для потерпілого матеріальної цінності не становлять.

Після цього ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 780,00 грн.

Заслухавши доповідача, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника-адвоката ОСОБА_6 , які підтримали свої уточнені апеляційні скарги та просили суд їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 задоволенню не підлягають за таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку. Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 185, ч.3 ст.185 та ч. 2 ст. 289 КК України. Кваліфікація дій за ч.2 ст.185 та ч. 3 ст. 185 КК України не оспорюється.

Що стосується оспорювання захисником та обвинуваченим дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 289 КК України, то, як вбачається, згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про де які злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.)» під незаконним заволодінням транспортним засобом (ст.289 КК) слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі ( з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантаження на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз.

Злочин визнається закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись внаслідок запуску двигуна.

Так, даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку, зазначив про те, що крім не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.289 КК України, його вина повністю підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_11 , а також наявними у справі письмовими доказами, а їх сукупність такою, що доводить спрямованість умислу ОСОБА_7 на незаконне заволодіння транспортним засобом , вчинене повторно.

Зокрема суд зазначив про те, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України підтверджується даними:

- протоколом прийняття заяви ОСОБА_11 від 14.12.2019 про вчинене кримінальне правопорушення, який підтверджує факт вчинення кримінального правопорушення;

- протоколом огляду місця події від 14.12.2019 протоколом огляду предмету від 16.12.2019, відповідно до яких, підчас огляду домоволодіння по АДРЕСА_4 , виявлено та вилучено рюкзак чорного кольору із синіми вставками, пластикову пляшку об`ємом 1,25 л, музичну колонку, мотоцикл МТ червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- висновком експерта №2508 від 29.07.2020, яким визначено середню ринкову вартість мотоциклу «Мінськ», державний номерний знак НОМЕР_1 , без урахування фіктичного технічного стану, величини пробігу, умов у яких він експлуатувався (зберігався), без огляду, станом на 13.12.2019;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 17.12.2019 , відповідно до яких обвинувачений ОСОБА_7 показав і розказав як вчинив кримінальне правопорушення щодо потерпілого ОСОБА_11 , та відеозаписом оглянути у судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у незаконному заволодінні транспортного засобу, вчинене повторно, вважає їх правильними, такими, що відповідають фактичним обставинам цієї справи і ґрунтуються на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах, в їх сукупності та взаємозв`язку.

Вирок суду першої інстанції достатньо умотивований та відповідає вимогам ст. 374 КПК.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час судового засідання не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку (ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 , як і на правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.289 КК України.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 про те, що обвинувачення за ч.2 ст.289 КК України та висновки суду не грунтуються на належних та допустимих доказах, колегія суддів вважає безпідставними, необґрунтованими і такими, що спростовуються оголошеними та дослідженими судом першої інстанції вищевказаними письмовими доказами.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла однозначного висновку, що своєчасність, ефективність та повнота проведених слідчих дій, а також результати розслідування, відображають повну картину фактичних обставин цієї справи, які з об`єктивністю свідчать про те, що саме ОСОБА_7 спланував і реалізував свій злочинний корисливий умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При таких, встановлених судом першої інстанції обставинах цієї справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що дії ОСОБА_7 обґрунтовано отримали юридичну кваліфікацію за ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 про неповноту та необ`єктивність судового розгляду, відсутність у матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів, не знайшли свого об`єктивного підтвердження, під час апеляційного розгляду, констатуються обвинуваченим формально, з суб`єктивних, надуманих мотивів, по суті спростовуються змістом оскаржуваного вироку та матеріалами кримінального провадження.

Крім того розцінює неоднозначну та непослідовну позицію обвинуваченого ОСОБА_7 , який визнав свою вину на досудовому розслідуванні і дав показання, як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення, з метою уникнення кримінальної відповідальності та справедливого покарання, при тому, що вина ОСОБА_7 підтверджується дослідженими безпосередньо судом доказами, які не викликають сумнівів у їх достовірності.

Щодо недопустимості доказу, а саме слідчого експерименту від 17 грудня 2019 року про що вказували під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_6 , а також моральний та психологічний тиск з сторони працівників поліції при проведенні слідчого експерименту, то колегія суддів зазначає наступне.

Слідчий експеримент з ОСОБА_7 проводився 17 грудня 2019 року у присутності понятих ОСОБА_14 , та ОСОБА_15 , де обвинувачений ОСОБА_7 сам добровільно спочатку розказав в деталях, а потім на місці злочину показав, як та при яких обставинах він 13 грудня 2019 року проник на територію Свято-Богоявленського жіночого монастиря звідки викрав з стоянки належний ОСОБА_11 мотоцикл «Мінськ», будь-яких претензій або зауважень до протоколу ОСОБА_7 не подавав.

Більш того, про тиск або застосування інших недозволених методів слідства з сторони працівників поліції, ОСОБА_7 протягом всього розслідування не вказував.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та в повній мірі врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпечності, вчинених ним кримінальних правопорушень, особу ОСОБА_7 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних, корисливих злочинів, останній раз за крадіжку, тобто на шлях виправлення не став, знов вчинив умисні, тяжкі та нетяжкі корислиі злочини, на обліку у лікаря нарколога або психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, одружений, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, судом не встановлені.

Крім того, суд, при призначенні ОСОБА_7 покарання, також врахував і висновок органу з питань пробації, про те, що виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі, становить суспільну небезпеку.

Згідно роз`яснень п.п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, тощо).

Положеннями ч. 2 ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Враховуючи характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, його особу, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_7 , як особа представляє суспільну небезпеку, а тому його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання.

Призначене судом першої інстанції остаточне покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 та ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням ст.71 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, є достатнім для його перевиховання та виправлення, в цілому відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Підстав для задоволення вимог апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника-адвоката ОСОБА_6 , які не відповідають вимогам ст. 420 КПК України, скасування законного та обґрунтованого вироку суду стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 та ч.3 ст. 185 КК України, колегія суддів апеляційного суду з урахуванням вищенаведеного не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2022 року в об`єднаному кримінальному провадженні об`єднане кримінальне провадження № 0000604 від 23.03.2018 року, № 0000857 від 01.05.2018 року, № 0002246 від 14.12.2019 року стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 та ч.3 ст.185 КК України - без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, у той же строк з дня її вручення.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_16