Справа № 204/79/23
Провадження № 1-кс/204/164/23
У Х В А Л А
Під час досудового розслідування встановлено, що 05.01.2023 приблизно об 11.20 годині водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (військовослужбовець ЗСУ), керуючи автомобілем «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався на ньому по проїжджій частині дороги, що веде до с. Мемрик зі сторони с. Мемрик в напрямку автодороги сполученням «Знам`янка-Луганськ-Ізварине» на території Покровського району Донецької області. Проїжджаючи ділянку дороги на перехресті з автодорогою сполученням «Знам`янка-Луганськ-Ізварине», водій ОСОБА_4 , рухаючись по другорядній дорозі, виїхав на перехрестя, де скоїв зіткнення з автомобілем «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_2 (реєстрація республіки Литва) під керуванням водія ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (військовослужбовець ЗСУ), який рухався головною дорогою зі сторони с. Михайлівка в напрямку с. Карлівка. В результаті ДТП пасажир автомобіля «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (військовослужбовець ЗСУ), ІНФОРМАЦІЯ_4 помер в кареті швидкої медичної допомоги по дорозі до медичного закладу, пасажир автомобіля «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (військовослужбовець ЗСУ) та водій ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості.
05.01.2023 проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди, в ході якого оглянуто автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на якому зафіксовано механічні пошкодження. 05.01.2023 після проведення огляду автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_2 ,вилучено та направлено на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів, розташований за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Перемоги, 65, де вказаний автомобіль знаходиться на теперішній час.
Прокурор в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримує та просить його задовольнити.
Ознайомившись з матеріалами клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.
Згідно ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
За ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як визначено ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
За ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч.10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів
Матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, з урахуванням вимог ст.98 КПК України є речовими доказами, оскільки містять відомості про вчинення кримінального правопорушення і можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Враховуючи зазначені підстави, згідно зі ст.98 КПК України, вказане майно є речовим доказом і має доказове значення для досудового розслідування.
Незастосування заходів забезпечення кримінального провадження, може призвести до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування та передачі іншим особам, власником вищезазначеного майна.
Правовою підставою для арешту зазначеного майна є п.1 ч.2 ст.170 КПК України збереження речових доказів.
Слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи органу досудового розслідування, щодо необхідності накладення арешту на вказане майно, у зв`язку з чим, клопотання підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 36, 40, 110,131-132, 170-171,309 КПК України, слідчий суддя,-
Накласти арешт на майно, а саме: на автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , шляхом заборони відчуження, розпоряджатися та користуватися вказаним майном.
Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.
Слідчий суддя ОСОБА_1