Справа № 344/352/23
Провадження № 1-кс/344/1134/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 розглянувши у судовому засіданні в залі суду в порядку відеоконференцзв`язку скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження №0000003, від 12.02.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 365 КК України, що складена 28.02.2022 старшим слідчим Четвертого слідчого відділу ( з дислокацією у м. Івано Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_4 , -

ВСТАНОВИЛА:

09.01.2023 заявник ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із скаргою, у якій просив: поновити строк на оскарження постанови про закриття кримінального провадження; скасувати постанову про закриття кримінального провадження №0000003, від 12.02.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 365 КК України, що складена 28.02.2022 старшим слідчим Четвертого слідчого відділу ( з дислокацією у м. Івано Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_4 .

В обґрунтування скарги зазначено, що лише 24.04.2022 йому було вручено оскаржувану постанову працівниками установи виконання покарань. Він звертався до Личаківського міського суду із скаргою на її оскарження. 04.01.2023 отримав копію ухвали такого суду, якою постановлено повернути скаргу для подачі до належного суду. Відтак, вважає, що строки на оскарження постанови були пропущені із поважних причин.

Оскаржувану постанову вважає передчасною, слідство неповним, без проведення необхідних для встановлення істини по справі. Орган досудового розслідування в повному обсязі не з`ясував зазначені ним обставини вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України. Зазначає, що не допитано понятих, як були присутні під час обшуку, його в якості потерпілого, а також ОСОБА_5 , як свідка.

Разом з тим, вважає, що йому завдано шкоди, яку вважає істотною. Слідчим взято до уваги лише вартість пошкоджених дверей без призначення експертизи, чи доказу на підтвердження вартості.

12.01.2023 ухвалою слідчого судді відмовлено у поновлені пропущеного строку, скаргу повернуто.

09.02.2023 ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду скасовано ухвалу слідчого судді від 12.02.2023. Поновлено строк на подання скарги ОСОБА_3 , визнано скаргу такою, що підлягає до розгляду по суті, направлено до суду першої інстанції.

16.02.2023 згідно протоколу автоматичного визначення слідчого судді, скаргу передано слідчому судді ОСОБА_1 .

У судовому засіданні, а в подальшому в судовому засіданні в порядку відеоконференцзв`язку, заявник вимоги скарги підтримав з мотивів, які викладені письмово. Додав, що незважаючи, що він оскаржував дії осіб, які проводили обшук у кримінальному провадженні, де він обвинувачений, слідство за ч.1 ст. 365 КК України, проведено не повно, зокрема його не допитано в якості потерпілого.

Слідчий заперечив проти задоволення скарги. Вказав, що слідство проведено повно, ним проведені всі можливі слідчі дії.

Вислухавши пояснення учасників, перевіривши матеріали скарги, слідчий суддя дійшла наступного.

Так, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні заявником, потерпілим, його представником чи законним представником може бути оскаржено рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 93 КПК України встановлено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, обставини, які є підставою для закриття кримінального провадження.

Положенням ч. 1 ст. 92 КПК України встановлено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

28.02.2022 старшим слідчим Четвертого слідчого відділу ( з дислокацією у м. Івано Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_4 складено постанову про закриття кримінального провадження №0000003, від 12.02.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 365 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю співробітників роти поліції особового призначення ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та начальника УБН в Івано-Франківській області ДБН ОСОБА_12 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 365 КК України.

19.01.2022, перед закриттям кримінального провадження слідчим складено доручення начальнику Івано-Франківського управління ДВБ НП України на проведення слідчих дій у порядку ст. 40 КПК України. Після якого, 07.02.2022 повторно допитано декількох свідків ( протоколи допиту).

При цьому, таким дорученням було визначено ряд вказівок, виконання чи невиконання яких не обмовлено в матеріалах кримінального провадження після їх доручення, а також у оскаржуваній постанові, не надано оцінки виконання чи обставин, що зумовлені невиконанням.

Також слідчий посилаючись в оскаржуваній постанові на не істотність заданої шкоди, не зазначив визначений ним розмір.

Частиною 1 статті 365 КК України передбачено відповідальність за перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб

Суб`єктом перевищення влади або службових повноважень може бути лише працівник правоохоронного органу.

Злочинний характер дій працівника правоохоронного органу при перевищенні влади або службових повноважень виражається у тому, що він вчиняє те чи інше діяння по службі, яке не входить до його компетенції.

На відміну від загального складу зловживання владою або службовим становищем (ст. 364 КК України) перевищення влади або службових повноважень не може проявлятися у бездіяльності. Його об`єктивну сторону характеризує лише вчинення особою дії.

При цьому даний злочин є злочином з матеріальним складом, тобто обов`язковою складовою об`єктивної сторони цього злочину є настання наслідків у виді істотної шкоди.

Відповідно до п.3 Примітки до ст. 364 КК України істотною шкодою вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК порядку.

Відсутність складу кримінального правопорушення як підстава закриття справи застосовується, коли встановлено, що подія, щодо якої надійшли заява або повідомлення, відбулася, була результатом вчиненого особою діяння (дії або бездіяльність), але сама по собі не є злочином, оскільки:

а) відсутній хоча б один із елементів складу кримінального правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона);

б) наявні діяння, що виключають злочинність діяння.

У розумінні вимог кримінального процесуального законодавства, закриття кримінального провадження за відсутності в діянні складу злочину передбачає наявність самої події, у якої відсутні певні ознаки (обов`язкові елементи конкретного складу) злочину.

Постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту свої прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

У контексті міжнародного права, зокрема, рішень ЄСПЛ, постанова про закриття кримінального провадження повинна містити достатні відомості, які б свідчили про те, що усім обставинам справи у порядку ст. 94 КПК України було надано необхідну правову оцінку в сукупності, що свідчить про те, що встановлена на даний час органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).

Виходячи з приписів ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки слідчому щодо проведення конкретних слідчих дій, адже слідчій є самостійним у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя, у відповідності до вимог п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування та не може переймати на себе функції слідства.

На підставі наведеного, слідчий суддя дійшла висновку, що оскаржувана постанова не обґрунтованою та мотивованою, винесена передчасно, тому скарга підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИЛА:

Скаргу задоволити.

Поновити ОСОБА_3 строк на оскарження постанови про закриття кримінального провадження.

Скасувати постанову про закриття кримінального провадження №0000003, від 12.02.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 365 КК України, що складена 28.02.2022 старшим слідчим Четвертого слідчого відділу ( з дислокацією у м. Івано Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 27.02.2023.

Слідчий суддя

Івано-Франківського міського суду ОСОБА_1