КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/9055/22
Провадження № 1-кс/552/3554/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.12.2022 року слідчий суддя Київського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_3 про арешт майна, -
В С Т А Н О В И В:
Старший слідчоий другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.
Розпорядженням Голови Верховного суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 у зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України територіальну підсудність судових справ Ленінського районного суду м. Харкова змінено на Київський районний суд м. Полтава.
У клопотанні вказував, що Другим слідчим відділом ( з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000241 від 23.09.2021 за підозрою ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушеннч, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що інспектори митного поста «Щербаківка» та відділу митного оформлення «Плетенівка» митного поста «Магістральний» Харківської митниці ДФС упродовж 2018-2019 років допустили службову недбалість , унаслідок якої державним інтересам спричинено тяжкі наслідки у вигляді ненадходження до державного бюджету митних платежів на суму понад 42 316 897 грн.

Також вказав, що попередньо встановлено, що головним державним інспектором митного поста «Щербаківка» Харківської митниці ДФС ОСОБА_7 через несумлінне ставлення до них під час митного офрмлення товару в режимі імпорт по митній декларації ІМ 40 ДЕ UA807140/2019/800611 та здійснення митної формальності контроль правильності визначення коду товару «Розчинник лакофарбових покриттів і гідратних пробок», виготовлений по ТУ 23 19-009-16, вагою 21 т, ввезеного на митну територію України ТОВ «Продмашстрой» 20.03.2019 року, усупереч вимогам Митного кодексу України, Основних правил інтерпретації класифікації товарів, посадової інструкції, підтвердив правильність визначення товару за УКТ ЗЕД , що призвело до митного оформлення зазначеного товару, який відповідно до чинного законодавства класифікується за кодом УКТ ЗЕД по митній декларації ІМ UA807140/2019/800611 від 20.03.2019, без сплати обов`язкових митних платежів на загальну суму 255 625, 52 грн., чим завдано збитків державному бюджету України на дану суму.

23.09.2022 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Слідчий просив накласти арешт на майно підозрюваного, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

В судове засідання слідчий не з`явився, надав суду заяву про розгляд клопотання у його відсутність.

Представник володільця майна - адвокат ОСОБА_8 надав суду заяву про розгляд клопотання у його відсутність, в задоволенні клопотання просив відмовити.

Перевіривши надані матеріали клопотання, дослідивши докази по даних матеріалах, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно частини 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Як вбачається з матеріалів клопотання, слідчим не додано до матеріалів будь-яких доказів та підтвердження вартості належного ОСОБА_7 майна, на яке необхідно накласти арешт.

Також, під час вивчення матеріалів клопотання слідчим суддею встановлено, що до поданих на розгляд слідчому судді матеріалів не долучено доказів належного повідомлення ОСОБА_7 про підозру, а відповідно доказів набуття ним статусу підозрюваного.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, тобто що існує можливість приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна .

Будь-яких доказів на підтвердження існування можливості відчуження майна підозрюваної слідчий до клопотання не надала.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Проте, до цього клопотання слідчим не долучено доказів, на підставі яких слідчий суддя міг би визначити чи обґрунтованою є підозра у вчиненні особою кримінального правопорушення, доказів співмірності вартості майна розміру завданої шкоди.

На підставі викладеного слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту.

На підставі викладеного і керуючись ст. 170, 173 КПК України,

У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_9 ОСОБА_10