Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа №279/2058/22
провадження №1-кп/279/221/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі судді ОСОБА_1 ,з секретарем ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Коростені кримінальне провадження №0000152 від 13.03.2022 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Стремигород Коростенського району Житомирської області, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, пенсіонер ОВС, працюючого директором підприємства «Перспектива-2000» ГО «Всеукраїнська організація «Союз осіб з інвалідністю України»», несудимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.115 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_7 13.03.2022 року близько 15 години, перебуваючи за місцем тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин під час конфлікту з сином ОСОБА_8 , будучи обуреним поведінкою ОСОБА_8 , з метою налякати ОСОБА_8 , щоб той припинив конфлікт, взяв належну йому гладкоствольну мисливську зброю марки Сайга-20 № НОМЕР_1 , яка була заряджена набоєм, вийшов на подвір`я, де спрямував зброю в бік ОСОБА_8 , який ховався за деревом, та здійснив один неприцільний постріл, від якого дріб, яким був споряджений набій, влучив у праве плече ОСОБА_8 та спричинив йому тілесні ушкодження у виді 59 ранок, які проникали в масив м`яких тканин правого плеча, біля дев`яти дефектів правої парієнтальної плеври, біля дев`яти дефектів по всій поверхні правої легені, переломів другого та третього ребер справа по передній пахвинній лінії з масивними крововиливами навколо вказаних переломів, від яких через деякий проміжок часу настала смерть ОСОБА_8 і таким чином вбив ОСОБА_8 через необережність.

Своїми необережними діями, які виразились у вбивстві, вчиненому через необережність, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ст.119 ч.1 КК України.

Вказані встановлені судом обставини підтверджуються показаннями обвинуваченого, потерпілих, свідків, висновками експертиз, письмовими доказами, дослідженими безпосередньо судом в судовому засіданні.

Органом досудового слідства ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні умисного вбивства, його дії кваліфіковано за ст.115 ч.1 КК України.

Свою вину згідно пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 визнав частково. Як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду дав показання про те, що жодного наміру вбивати свого сина ОСОБА_9 чи спричинити йому будь-які ушкодження він не мав, а допустив помилку, не змігши емоційно втриматись, що призвело до трагедії.

Дав показання про те, що після початку повномасштабного вторгнення в Україну рф, він з родиною виїхали з ОСОБА_10 до с.Болярка, де знаходилась його батьківська хата. До цього, в село на проживання переїхав його старший син ОСОБА_9 з дружиною ОСОБА_11 .

В день події зранку син ОСОБА_9 з його автомобіля зняв номерні знаки і він не зміг поїхати до м.Коростень за продуктами, тому просив звозити його свого сусіда. ОСОБА_9 замовив йому придбати сигарети. Коли він повернувся, той вже чекав його, допоміг донести пакети, забрав придбані для нього сигарети. Коли ж він став просити сини повернути йому телефон, який той забрав декілька днів тому, то той почав його нецензурно ображати, штовхати, намагався проникнути до кімнати, де зберігалась привезена з ОСОБА_10 рушниця. Він перекрив ОСОБА_9 дорогу до кімнати, відштовхнув того та забіг у спальню. У спальні взяв рушницю, однак рожок з набоями до неї не приєднував. Хотів налякати ОСОБА_9 , який зачинився в іншій кімнаті. Сам перебував у збудженому стані та був готовий захищати свою родину. Хотів лише увійти в кімнату, щоб налякати ОСОБА_9 . Коли ж увійшов, то побачив, що ОСОБА_9 вже вискочив через вікно, побіг до дерева, яке росло на подвір`ї. Він вийшов з будинку та стояв метрів за 10 від дерева. При цьому, ОСОБА_9 почав дражнитись з ним: то виглядав з-за дерева, то ховався. Коли той в черговий раз визирнув, то він спрямував дуло рушниці в бік дерева та натиснув га спусковий гачок. Стався постріл і він побачив, що ОСОБА_9 впав. Коли ж підійшов до нього, то зрозумів, що поранив сина в руку. Просив викликати медичну допомогу та поліцію, бо власного телефону не мав. Разом з сусідом занесли ОСОБА_9 до будинку, чекали «швидку». Син тяжко дихав, кровотечі не було. ОСОБА_12 , що поранення нетяжке. Зброя була без магазину. Коли 25.02.22 приїхав до села, то перевірив, що зброя розряджена, рушницю зберігав під ліжком, а магазини з набоями зберігав окремо. З того часу більше рушницю не брав. ОСОБА_9 знав, де вони зберігаються, рушницю можна спорядити без магазину. Зі слів дружини та невістки знає, що ОСОБА_9 навчав їх як поводитись зі зброєю в разі заходу до села ворогів. Жодного наміру вбивати ОСОБА_9 не мав, хотів лише його налякати, щоб він заспокоївся, не вчиняв неправомірних дій відносно нього та родини. Зброю спрямовував в бік дерева, думав, що «клацне», ОСОБА_9 злякається і втече в ліс. Невістка ОСОБА_11 подію не бачила, свідок ОСОБА_13 прийшов пізніше, подію також не бачив.

Просив врахувати і поведінку його загиблого сина, який мав психічне захворювання, яке в стані загострення викликало його неадекватність та агресивну поведінку до оточуючих. До 2018 року син періодично проходив лікування в психіатричних закладах, а з 2018 року припинив, тому його стан ще загострився, його поведінка була нестерпною. Він намагався пристосуватись, не конфліктувати, сварок чи конфліктів безпосередньо між ними ніколи не було. Після початку війни, коли він з родиною приїхали до села, поведінка сина стала ще більш неадекватною. В день події саме син розпочав конфлікт, почав його ображати, штовхати, намагався заволодіти зброєю, що викликало в нього емоційно-збуджений стан, якого до цього ніколи не було. Саме через такий стан він взяв гвинтівку, знаючи, що в ній не було набоїв, та хотів налякати ОСОБА_9 , однак стався випадковий постріл і він поранив сина, чого не планував, не передбачав та не бажав. Ніяких версій щодо події не висував.

Зазначив про те, що для нього це страшна трагедія та непоправна втрата, за яку він себе карає щоденно, готовий понести відповідальність та покарання, при призначені якого просив врахувати його вік, трудовий стаж, перебування на утриманні трьох інвалідів (дружина, син, невістка) та малолітньої онуки, від нього залежить доля і працівників-інвалідів очолюваного ним підприємства.

Під час проведення слідчого експерименту, відеозапис проведення якого переглянуто в судовому засіданні, обвинувачений на місці події відобразив обставини події та показав, що неправомірні дії з боку сина ОСОБА_9 почались у 2007-2008 року. 24.02.2022 він з родиною приїхав до с.Болярка. У сина стався напад хвороби. Були словесні перепалки, образи, застосування фізичного насильства до невістки ОСОБА_11 та матері, нецензурно висловлювався, чіплявся до сусідів. Почав забирати речі, відібрав телефон зі службовою інформацією. 13.03.2022 зранку до всіх чіплявся, ображав, погрожував. Зброя без магазину знаходилась у спальні, він навіть не думав, що там міг бути патрон, нею не користувався приблизно 5 років. В будинку з ОСОБА_9 виникла перепалка, сказав йому, що зараз зробить, не знає що. Зброя лежала в кімнаті під ліжком, її не заряджав. Пішов в кімнату до ОСОБА_9 . Той вискочив через вікно, сховався за дерево. Наміру вбивати не мав, цілився в ногу, знав, що не вб`є, бо в рушниці немає патрона. В голову та груди не цілився. Від нервового збудження його трясло, думав, що налякає, ствол направляв донизу, не зрозумів, як так могло статись. Бачив, як ОСОБА_9 падав, зойкнув. Він підбіг до нього, потім дружина та невістка. Попросив викликати швидку та поліцію. Не знав, що робити, кровотечі не бачив. ОСОБА_9 занесли в будинок. Швидка прибула десь через годину. Сина хотів лише налякати, бо він боявся зброї, думав, що злякається та втече, що «пальне» в дерево. Рушниця лежала, потім забрав на поклав на місце. Ні думки, ні наміру не мав, таких наслідків не допускав. Причиною був емоційний стан, викликаний 13-річною поведінкою загиблого.

Потерпіла ОСОБА_4 (дружина обвинуваченого та мати загиблого) дала показання про те, що 17 років тому її син ОСОБА_9 захворів на психічну хворобу, 7 разів проходив лікування в спецзакладах. Мав агресивну поведінку до рідних та сторонніх. Неодноразово намагався застосувати до неї фізичну силу, бив, не працював, продавав речі з дому, мав борги, брав кредити, почав курити наркотичні речовини. У липні 2021 р. наніс їй побої, тому вона поїхала з с.Болярка, а до нього приїхала невістка ОСОБА_11 . 25.02.2022 року вони з сім`єю виїхали з ОСОБА_10 та приїхали до с.Болярка. Чоловік привіз свою рушницю, яку вони заховали, однак ОСОБА_9 її знайшов. Рушницю знову переховали і в будинку весь час хтось знаходився, щоб не залишати її без нагляду. ОСОБА_9 поводився неадекватно, ображав всіх членів сім`ї, застосовував насильство. 10-12.03.2022 він ходив по селу з пістолетом, стріляв з нього, тому сусід викликав поліцію, однак син втік. Після цього його агресія зросла, він ходив з ножем, цвяходером, якщо хтось залишався сам, то чинив насильство, обливав її водою.

В день події також розпочав з нею конфлікт на початку 11-ої години, свідком якого була її онука 7 років.

13.03.2022 чоловік ОСОБА_14 поїхав до м.Коростень, щоб поновити свою сім-картку, бо ОСОБА_9 забрав його телефон і не повертав. Коли чоловік повернувся з міста та просив повернути телефон, то ОСОБА_9 відмовив. О 14-ій - на поч.15-ої години через це виник конфлікт. Чоловік вийшов з будинку, а син зайшов в її кімнату, де знаходились документи, печатки, зброя, вискочив з рушницею та закрився в залі. Чоловік відкрив двері, зламавши замок. Син з кімнати вискочив через вікно у двір. Рушниця стояла в кімнаті, а син на вулиці кривлявся. Тоді чоловік сказав, що зараз його налякає, взяв рушницю, вийшов з будинку, вона з онучкою залишалась в будинку. Почула хлопок, потім постріл. Побачила сина, який лежав за деревом на спині. Чоловік стояв на відстані 5-6 метрів від нього, зброя лежала біля дерева. Чоловік сказав, щоб викликали швидку. Ніхто не знав, що в рушниці є патрон, бо вона сама їх ховала. Думала, що в сина просто поранено плече. Чоловік, невістка ОСОБА_11 та син ОСОБА_15 занесли його в будинок.

Чоловік був неконфліктний, конфліктів увесь час намагався уникати, ніколи синові не погрожував, заспокоював її, пояснював, що син хворий. Вважає, що то син знайшов патрон та вставив його в рушницю. Зброя зберігалась без магазину, а магазин вона заховала в речах і те місце чоловік не знав. Коли вони потім взяли магазин, то одного патрону не вистачало. Зброю заховали 25.02.2022 р., ОСОБА_9 це бачив.

Вважає, що обвинувачений умислу на вбивство сина не мав, син поводився протиправно, впевнена, що зброю зарядив він. Те, що в зброї виявився патрон, було випадковістю і від отриманого поранення син не повинен був померти.

Потерпіла ОСОБА_5 (дружина загиблого) дала показання про те, що в день події її чоловік ОСОБА_9 пішов з дому, а свекор поїхав до м.Коростень в магазин. Пообіді бачила, як ОСОБА_9 ходив біля ставка, коли приїхав ОСОБА_16 , то бачила, як вони з ОСОБА_9 йшли з сумками. Вона з ОСОБА_15 та ОСОБА_17 були на городі. Їй зателефонував ОСОБА_9 та повідомив, що батько з пістолетом ломиться в їх кімнату. Вона сказала, щоб він йшов до них. Бачила ОСОБА_9 за будинком, ОСОБА_18 з другої сторони з рушницею. Побігла до них. Бачила, як свекор біг в бік ОСОБА_9 з рушницею, заряджаючи її. Почула постріл, крик ОСОБА_9 . Підбігла та побачила, що ОСОБА_9 лежав, намагався встати. Вона намагалась підняти його за ліву руку. З рота в нього пішли згустки крові. Вона просила викликати швидку. Свекор казав, що попав у руку. Вона зателефонувала у швидку, повідомила про подію. Принесла покривало, на яке батько та ОСОБА_15 поклали ОСОБА_9 та занесли в будинок. ОСОБА_9 був живий. Побігла зустрічати швидку. Батько з сусідом почали обговорювати версію події як самогубство. Коли прибула швидка, то фельдшер повідомила про смерть, намагались ОСОБА_9 реанімувати, повідомили поліцію. Рушницю до події не бачила, де вона зберігалась не знала. Бачила магазин. ОСОБА_9 втікав, а батько його наздоганяв. Конфлікт виник через телефон, який ОСОБА_9 забрав у батька і не хотів повертати. До цього були конфлікти, сімейні сварки. ОСОБА_9 стояв на психіатричному обліку. Перебував на лікуванні в стаціонарних закладах. Лікування не дотримувався. Через 3 дні після приїзду батьків почав поводитись агресивно. Конфлікти були з матір`ю, бо вона його провокувала. Був конфлікт з сусідом, який викликав поліцію, бо ОСОБА_9 його обзивав, в будинку знайшов якийсь маленький пістолет. Коли запитала у свекра, що він наробив, то він відповів, що хотів налякати, що нічого не буде, бо попав у руку. У квітні в телефонній розмові їй сказав, що вже не міг цього терпіти, що хотів налякати, що не хотів, що жалкує, що так сталось. Вважає, що подія сталась через емоції, що має бути призначено справедливе покарання.

Свідок ОСОБА_19 (син обвинуваченого, брат загиблого) дав показання про те, що 13.03.2022 року батько поїхав за покупками. Коли він повернувся, то він з ОСОБА_11 були на полі. Він чув лише звук пострілу (приблизно за 50 м). Батько сказав, що хотів налякати ОСОБА_9 . Коли у брата були загострення хвороби, то виникали конфлікти, були словесні погрози. Батько під час конфліктів стримувався, поводився спокійно. Батько сказав, що влучив у ОСОБА_9 . Зброю привезли для самозахисту, заховали, домовились, щоб хтось знаходився в будинку, щоб ОСОБА_9 нічого не зробив. Він зіпсував телефон матері. У нього був конфлікт з сусідом. Батько просив викликати швидку, швидка приїхала через 40 хвилин. Коли ОСОБА_9 зателефонував ОСОБА_11 , то вони з нею пішли до будинку, хвилин через 5 пролунав вистріл. Від будинку вони були на відстані приблизно 150 м, ОСОБА_11 побігла раніше, коли вона побігла, то пострілу ще не було. Коли почув постріл, то підходив до будинку.

Свідок ОСОБА_20 свідчив про те, що проживає по-сусідству з ОСОБА_21 . 13.03.2022 зателефонувала ОСОБА_22 та попросила прийти. Він зайшов в будинок, ОСОБА_9 знаходився в кімнаті, був оголений до пояса, без свідомості, тяжко дихав. Сказала, що батько встрелив. Крові не було. Чекали швидку хвилин 10-15. ОСОБА_23 , сказали, що помер. Потім приїхала поліція. В будинку були ОСОБА_14 , ОСОБА_24 , ОСОБА_15 . Зброю він не бачив. Був присутній при огляді. Вилучали зброю, 2 магазини, які були сховані в іншій кімнаті. Під час слідчого експерименту дізнався про місце події. Зрозумів, що в будинку була сварка. ОСОБА_14 говорив, що налякав ОСОБА_9 , той вибіг, сховався за дерево, батько націлився в коріння та вистрелив. ОСОБА_9 був агресивним, ОСОБА_22 часто скаржилась, показувала синці. Той ставав більш агресивним, тому він намагався не пускати його до себе на подвір`я. З початком війни стан ОСОБА_9 ще погіршився. ОСОБА_16 спокійна, врівноважена людина. Ніяких погроз не було. Як він зрозумів, подія сталась випадково, на слідчому експерименті ОСОБА_7 говорив, що хотів налякати сина, що магазина в рушниці не було, як в ній опинився набій, не відомо. ОСОБА_7 виніс рушницю з однієї кімнати, а магазини з іншої.

Свідок ОСОБА_25 дав показання про те, що йому зателефонувала ОСОБА_4 та попросила приїхати. Коли він прибув, то побачив, що ОСОБА_9 непритомний, вже були швидка та поліція. Він разом з ОСОБА_21 працював у поліції, в с.Болярка знаходився з 24.02.2022 р., його будинок за 700-800 м від будинку ОСОБА_21 .Про обставини загибелі ОСОБА_9 йому не відомо. Зброя була в будинку у працівників поліції, було два магазини для патронів. Через 2 тижні був понятим при проведенні слідчого експерименту. Знає, що ОСОБА_9 лікувався в психо-неврологічному диспансері.28.02.2022 він викликав поліцію, бо ОСОБА_9 біля його будинку поводився неадекватно, агресивно, витягнув револьвер та почав стріляти в подвір`я, де знаходились його онуки. Але від поліції він втік. ОСОБА_26 спокійна, врівноважена людина, залагоджував конфлікти.

Свідок ОСОБА_27 (фельдшер невідкладної медичної допомоги) свідчила про те, що коли прибула на виклик, то на підлозі будинку виявила тіло без ознак життя, було поранення в праве плече, була уражена грудна клітина справа. В будинку були родичі. Викликали поліцію.

Письмовими доказами вини обвинуваченого є протокол огляду місця події від 13.03.2022 р., в якому зафіксовано обстановка житлового будинку на при домової території, місцезнаходження та розташування група ОСОБА_8 , наявні на його тілі ушкодження та їх локалізація (фото22-28), вилучення знаряддя злочину; протокол слідчого експерименту від 22.03.2022 року з обвинуваченим ОСОБА_7 , в якому зафіксовано відтворення обвинуваченим обставин події.

Висновком експерта №74 від 25.05.2022 року встановлено, що смерть ОСОБА_8 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок проникаючого вогнепального дробового поранення грудної клітини з ушкодженням правих ребер і легені, яке супроводжувалось великою внутрішньою та зовнішньою крововтратою. Експерт висловив думку про можливість врятування життя ОСОБА_8 при наданні своєчасної медичної допомоги.

Висновком експерта №СЕ-19/106-22/2183-БЛ від 18.05.2022 встановлено, що надана на дослідження гільза, яка була вилучена в ході огляду місця події, є складовою частиною (гільзою з капсулем) від мисливського рушничного патрону 20 калібру, є стріляною (п.4) була відстріляна з мисливської гладкоствольної самозарядної рушниці моделі «Сайга-20С» 20 калібру №1348497 (п.5), шість металевих кульок, які були вилучені з трупа ОСОБА_8 , є складовими частинами боєприпасу деформованим шротом діаметром 3,5 мм, який входив до здійснення пострілу в склад шротового снаряду мисливського рушничного патрону, міг входити до складу мисливського патрону 20 калібру, гільза якого вилучена в ході огляду місця події (п.6). Висновком експерта №295 від 18.03.2022 підтверджено, що у витяжці із сухої речовини об.№1 (зразок ґрунту, де виявлено плями рідини) виявлено кров людини, походження якої можливо за рахунок крові і ОСОБА_8 .. Інші докази суду не подавались, судом не досліджувались.

Проаналізувавши всі зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази, які є допустимими, належними та достовірними, в своїй сукупності достатніми та взаємопов`язаними, суд дійшов висновку про те, що кваліфікація дії обвинуваченого за ст.115 ч.1 КК України, яка була дана органом досудового розслідування та підтримана прокурором, свого підтвердження не знайшла, оскільки суду на надано доказів того, що ОСОБА_7 мав умисел заподіяти ОСОБА_8 смерть.

Суд вважає встановленим та доведеним, що смерть ОСОБА_8 настала через необережні, а саме кримінальні протиправно недбалі, дії ОСОБА_7 , який, вчиняючи зазначені в обвинуваченні дії, не передбачав можливості настання смерті ОСОБА_8 , однак повинен був і міг їх передбачити, тому кваліфікував його дії за ст.119 ч.1 КК України як вбивство через необережність.

Такий висновок суд зробив, виходячи з наступного:

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю .

«Вбивство» у чинному законодавстві сформульовано як «умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині» (ст.115 ч.1 КК України).

Позбавлення життя іншої особи з необережності як поняття законодавцем у ч.1 ст.119 КК України не розкрито, а визначено як «вбивство, вчинене через необережність

Законодавець в статтях 115 КК України та 119 КК України першим і ключовим юридичним терміном, який визначає сутність вказаних злочинів, використовує тотожне поняття «вбивство».

У зв`язку з цим, при застосуванні вказаних кримінально-правових норм, поєднаних між собою одним ключовим терміном, у правозастосовній діяльності виникає необхідність їх розмежування.

Розмежування умисного вбивства (ст.115 КК України) та вбивства через необережність (ст.119 КК України) вимагає аналізу елементного складу вказаних злочинів через побудову їх кримінально-правової характеристики за об`єктивними, суб`єктивними й іншими ознаками та відповідного порівняння вказаних посягань.

Визначення безпосередніх об`єктів умисного вбивства і вбивства через необережність та їх порівняння в кримінально-правовому розумінні показує, що вони є тотожними, оскільки таким об`єктом «життя людини», «життя людини як сукупність суспільних відносин».

За об`єктивною стороною ці злочини багато в чому збігаються, адже характеризуються такими обов`язковими ознаками, як: суспільно небезпечне діяння (дія або бездіяльність), що призвело до позбавлення життя людини; суспільно небезпечний наслідок смерть людини; причинний зв`язком між суспільно небезпечним діянням та суспільно небезпечним наслідком.

Визначальною ознакою розмежування вказаних злочинів є суб`єктивна сторона, обов`язкова ознака якої вина. Суб`єктивна сторона умисного вбивства характеризується виною у формі умислу, при цьому визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання (прямий умисел) (ст.24 ч.2 КК України) або хоча і не бажає, але свідомо припускає їх настання (непрямий умисел) (ст.24 ч.3 КК України).

Суб`єкт складу злочину, передбаченого ст.119 КК України, вчиняє діяння через необережність, яка згідно зі ст.25 КК України поділяється на кримінальну протиправну самовпевненість та кримінальну протиправну недбалість. При цьому кримінальна протиправна самовпевненість наявна за умови, якщо особа передбачала настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (що проявляється у дії або бездіяльності), але легковажно розраховувала на їх відвернення (ч.2 ст.25 КК України), кримінальна протиправна недбалість має місце тоді, коли особа не передбачала настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинна була й могла їх передбачити (ч.3 ст.25 КК України).

Отже, вбивство з необережності, на відміну від умисного вбивства, має місце лише при необережній формі вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння. ( правова позиція ВС у справі № 221/6129/17, постанова від 04.06.2020).

Враховуючи такі обставини, як здійснення одного (одиничного) неприцільного пострілу в бік потерпілого, який постійно змінював місце знаходження (переміщався за деревом, яке мало значний діаметр), негайне припинення будь-яких протиправних дій після того, як зрозумів, що постріл влучив у тіло потерпілого (якщо б мав намір на вбивство, то продовжував би здійснювати постріли, перешкод для чого не виникло), при цьому будучи переконаним, що ушкодження (поранення плеча правої руки) не є небезпечним, а тим більш смертельним, намагання надати допомогу з метою відвернення тяжких наслідків, залишення на місці події, свідчать про те, що ОСОБА_7 не лише не бажав, а й не передбачав можливого настання смерті потерпілого, хоча повинен був й міг їх передбачити, застосовуючи таке знаряддя як вогнепальна зброя, навіть маючи намір лише налякати потерпілого, щоб той припинив свої неправомірні дії.

При цьому, суд ставить під сумнів факт необізнаності обвинуваченого в тому, що зброя була зарядженою, оскільки такі його вислови під час слідчого експерименту як «пугну», «пальну, щоб пугнути», свідчать про таку обізнаність, оскільки імітацією пострілу з незарядженої зброї не можливо досягти бажаного ефекту.

За таких обставин, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке кваліфікує як вбивство через необережність за ст.119 ч.1 КК України.

Як особа ОСОБА_7 пенсійного віку, є пенсіонером ОВС, працює, очолює підприємство, в якому працюють особи з обмеженими можливостями, має родину, до складу якої входять дружина, син, які мають інвалідність, малолітня онука, стійкі родинні та соціальні зв`язки, по місцю роботи характеризується виключно позитивно, на спеціалізованих обліках не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є його каяття у вчиненому, сприяння в розкритті кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують його покарання, не встановлено .

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд враховує і девіантну поведінку потерпілого ОСОБА_8 як багаторічну протиправну поведінку в родині та суспільстві, про що свідчать багаточисленні звернення до правоохоронних органів щодо вчинення ним протиправних дій (інформаційна відповідь начальника Деснянського УП ГУНП у місті Києві ГУНП у м.Києві від 05.04.2022 №91-АЗ/125/49-2022 щодо надходження до підрозділу поліції 17 звернень протягом 2006-2022 року від членів сім`ї та сторонніх осіб, притягнення ОСОБА_8 до відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень за ст.173, 178, 185 КУпАП, висновки за результатами перевірок від 02.09.2019, 30.03.2018), згідно службової характеристики по місцю роботи характеризувався негативно. Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (нетяжкий злочин), обставини справи, особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого та бездоганну попередню поведінку, пом?якшуючі покарання обставини, суд вважає, що його виправлення можливо без відбування покарання.

Тому, обравши вид та розмір покарання в межах санкції частини статті закону, який передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до ст.75 КК України звільняє від його відбування з випробуванням, поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст.76 КК України, що буде справедливим, співмірним вчиненому, достатнім та необхідним для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, чим буде досягнута передбачена ст.50 КК України мета покарання .

Доля речових доказів вирішується відповідно до положень ст.100 КПК України, судові витрати стягуються з обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368,370,373,374 КПК України,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.119 ч.1 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

Звільнити ОСОБА_7 на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк в три роки, якщо він протягом зазначеного строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки .

Зобов`язати ОСОБА_7 відповідно до ст.76 КК України періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Речові докази, а саме: гільзу, зразок ґрунту, які зберігаються в Коростенському РУП ГУНП в Житомирській області, знищити, диск з відеозаписом залишити в матеріалах провадження, мисливську гладкоствольну зброю Сайга-20С № НОМЕР_1 , магазин з вісьмома патронами, магазин з трьома патронами, які зберігаються в камері зброї та боєприпасів Коростенського РУП ГУ НП в Житомирській області, конфіскувати, дозвіл № НОМЕР_2 на зброю серії НОМЕР_3 повернути ОСОБА_7 ..

Арешт, накладений на майно ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14.03.2022 року, скасувати.

Судові витрати за проведення експертиз в сумі 5663,49 грн. стягнути з ОСОБА_7 на користь держави.

Вирок може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляції, а в разі подачі апеляції - після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано .

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, може бути отримана в суді учасниками судового провадження.

Суддя ОСОБА_1