Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

07.11.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового провадження : обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/588/22, за апеляційною скаргою, яку подав адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ :
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2022 року задоволено клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , і застосовано щодо обвинувачених за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,
та
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ,
запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 21 грудня 2022 року включно.
В ухвалі суду вказується на те, що до Ужгородського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт щодо обвинувачених за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України ОСОБА_8 та ОСОБА_5 . Під час розгляду кримінального провадження прокурор заявив письмове клопотання про обрання щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Суд першої інстанції дослідивши доводи клопотання, надані прокурором докази, встановив, що відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_5 під час досудового розслідування обрано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, строк дії яких закінчується. Приймаючи рішення про обрання запобіжного заходу суд взяв до уваги те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, два з яких є тяжкими злочинами та один не віднесено до нетяжких, молодий вік обвинувачених та відсутність відомостей про наявність у них захворювань, які б перешкоджали триманню їх під вартою. Крім того, суд взяв до уваги те, що обвинувачені є мешканцями іншого регіону України та обвинувачуються у вчиненні злочинів далеко за межами їхнього проживання, а також те, що на даний момент ще не допитані свідки та потерпілі, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а твердження сторони захисту про відсутність таких відхилив як такі, що не знайшли свого підтвердження. Тому, на переконання суду першої інстанції жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти цим ризикам та будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених. Порядок із цим, суд першої інстанції, взявши до уваги те, що одне з інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень поєднане із застосуванням насильства до потерпілого, не визначив їм розмір застави.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , вказує на те, що ухвала суду є незаконною, оскільки крім формально перерахованих стороною обвинувачення ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не обґрунтовано та відповідно судом не встановлено через їх відсутність. Посилається на те, що прокурором не наведено жодних відомостей про те, що обвинувачений ОСОБА_5 буде переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків чи потерпілих, вчиняти інші кримінальні правопорушення. При цьому, зазначає, що обвинувачений жодним чином не намагався виїхати за межі м. Ужгорода, впливати на свідків чи потерпілих, визнає вину, а будь-якої інформації про можливість обвинуваченого вчиняти інші кримінальні правопорушення стороною обвинувачення не надано. Разом із тим, звертає увагу на те, що судом не взято до уваги міцні соціальні зв`язки обвинуваченого, наявність у нього дружини та двох малолітніх дітей на утриманні, позитивну характеристику та відсутність судимості, а також те, що він хворіє (ВІЛ-інфекція). Тому, вважає, що обраний обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто суворим. Просить ухвалу суду скасувати та застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Ухвала суду першої інстанції в частині застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 сторонами кримінального провадження не оскаржується, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядається.

Апеляційна скарга розглядається у відсутності прокурора, неявка якого, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що прокурор належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги і клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги та відомостей про поважність причин неявки до апеляційного суду від нього не надходило.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення відхиляються з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ст. 331 КПК України Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегія суддів вважає належним чином умотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовано взяв до уваги: обвинуваченому ОСОБА_5 інкримінуються кримінальні правопорушення, два з яких є тяжкими злочинами та одне не тяжким, за що йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років; обставини вчинення кримінально-караних діянь та умови, в яких вони вчинені; дані про особу обвинуваченого раніше не судимий, є мешканцем іншого регіону України та молодим за віком.

Разом із тим, суд першої інстанції дав належну оцінку фактам відсутності обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та необхідності проведення судом процесуальних дій, у тому числі й допиту потерпілих та свідків, які наразі судом не допитувалися, а також дослідження доказів.

Тому, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування від суду, можливість незаконного впливу на потерпілих чи свідків з метою зміни ними показань на його користь та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового провадження та запобігання встановленим ризикам. Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано жодних доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, не ухилятиметься від суду, не впливатиме на потерпілих чи свідків, не вчинятиме інших кримінальних правопорушень, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги про наявність у обвинуваченого ОСОБА_5 міцних соціальних зв`язків, а саме дружини та двох малолітніх дітей на утриманні, позитивну характеристику та відсутність судимості, - апеляційний суд із урахуванням наведеного вище відхиляє як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків та необхідність застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги про те, що крім формально перерахованих стороною обвинувачення ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не обґрунтовано та відповідно судом не встановлено через їх відсутність, а прокурором не наведено жодних відомостей про те, що обвинувачений ОСОБА_5 буде переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків чи потерпілих, вчиняти інші кримінальні правопорушення, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Із цих підстав, як безпідставні і такі, що жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції, апеляційний суд не бере до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_5 не намагався виїхати за межі м. Ужгорода, впливати на свідків чи потерпілих, визнає вину, а будь-якої інформації про можливість обвинуваченого вчиняти інші кримінальні правопорушення стороною обвинувачення не надано.

При цьому, апеляційний суд вважає, що обраний ОСОБА_5 запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованих йому діянь, а також тяжкості можливого покарання та виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що висновки суду про необхідність застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованими та правильними. На переконання апеляційного суду, саме цей запобіжний захід зможе запобігти настанню вищеописаних ризиків, забезпечить дієвість кримінального провадження та належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 .

Разом із тим, колегія суддів бере до уваги і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинуваченого таких захворювань, що виключають тримання його під вартою, у тому числі й відповідних висновків компетентних посадових осіб про те, що наявні в обвинуваченого ОСОБА_5 захворювання виключають можливість тримання його під вартою, у ході апеляційного розгляду не встановлено й на такі не посилається сторона захисту як в апеляційній скарзі, так і під час її розгляду. Тому, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 хворіє (ВІЛ-інфекція), апеляційний суд також не бере до уваги, визнаючи їх такими, що не впливають на висновки суду першої інстанції про необхідність застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави.

Тож, дослідивши доводи апеляційної скарги та обставини, на які посилається сторона захисту, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що такі не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, не свідчать про те, що такі перестали існувати, що в свою чергу унеможливлює зміну щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою без визначення розміру застави на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, у тому числі і цілодобовий домашній арешт.

При цьому, колегія суддів вважає, що, ухвалюючи судове рішення про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції взяв до уваги і положення ст. ст. 182, 183 КПК України, та обґрунтовано не визначив розмір застави, оскільки одне з інкримінованих ОСОБА_5 кримінально-караних діянь поєднане із застосуванням насильства щодо потерпілого.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на потерпілих чи свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення або іншим чином порушувати процесуальні обов`язки, однак, обставини, за яких ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Не спростовують таких висновків і наявні у матеріалах контрольного провадження дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , які характеризують його з позитивної сторони.

Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання сторони обвинувачення про обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відхиливши доводи сторони захисту про відсутність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків та можливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, немає, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі стороною захисту не вказувалось.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора та застосовано щодо обвинуваченого за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 21 грудня 2022 року включно, залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :