Справа № 163/364/16-к Провадження №11-кп/802/516/22 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.187 КК України Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника - ОСОБА_8 , (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження №0000504, №0000073, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 11 квітня 2022 року, щодо ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В
Вироком Любомльського районного суду Волинської області від 11 квітня 2022 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Бірки Ковельського району Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України , з середньою освітою, розлученого, непрацючогого, невійськовозобов`язаного, судимого:
- вироком Любомльського районного суду Волинської області від 15 травня 2009 року за ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі (звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців);
- вироком Любомльського районного суду Волинської області від 03 березня 2010 року за ч.2 ст.289, ч.1 ст.296 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі (звільнений за відбуттям строку покарання 03 вересня 2015року);
- вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 березня 2019 року за ч.3 ст.187 КК України до 9 років позбавлення волі;
визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч.2 ст.185, ч.1 ст.187, ст.395 КК України та призначено йому покарання за:
- ч.1 ст.122 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі;
- ч.2 ст.185 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;
- ч.1 ст.187 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі;
- ст.395 КК України у вигляді 6 (шести) місяців арешту.
На підставі ч.ч.1, 2 ст.70КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю кримінальних правопорушень призначено у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 березня 2019 року за ч.3 ст.187 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 призначено у вигляді 9 (дев`яти) років 6 (шість) місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
Зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття покарання за цим вироком строк частково відбутого покарання за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 березня 2019 року за ч.3 ст.187 КК України.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з 26 серпня 2018 року.

Цим же вироком вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно із вироком суду ОСОБА_7 засуджений за те, що він близько 00:15 години 13 грудня 2015 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, біля ресторану "Княжий" по вулиці Незалежності в місті Любомль Волинської області умисно наніс ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесні ушкодження під час суперечки, що виникла на ґрунті особистих неприязних відносин.
Він же близько 01:45 години 31 грудня 2015 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, неподалік районного будинку культури на АДРЕСА_3 прослідував за ОСОБА_11 до будинку АДРЕСА_4 , де взяв за плече і наніс удар головою в ділянку верхньої щелепи ОСОБА_11 , від чого той впав на землю. В подальшому з метою подавлення опору і заволодіння готівковими коштами ОСОБА_11 наніс удар коліном в ділянку верхньої щелепи та ще декілька ударів у тіло, чим заподіяв ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження. В ході цього дістав з лівої кишені ОСОБА_11 шкіряний гаманець з вмістом готівкових коштів в сумі 3600 гривень, 1 долар США, що за курсом НБУ станом на 31 грудня 2015 року становило 24 гривні, і відкрито заволодів належним ОСОБА_11 майном на загальну суму 3 770,25 гривень.
Крім цього, ОСОБА_7 17 лютого 2016 року, перебуваючи у котельній кімнаті будинку АДРЕСА_2 , з корисливих мотивів умисно повторно таємно викрав з глечика, що знаходився на полиці у тумбочці, належні ОСОБА_12 готівкові кошти в сумі 1500 гривень, 600 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17 лютого 2016 року становило 2 701,97 гривень за 100 доларів США, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 17 711,87 гривень.
Він же, будучи особою щодо якої ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 серпня 2015 року застосовано адміністративний нагляд строком 1 рік із застосуванням обмежень у вигляді заборони виходу з доми з 22:00 до 06:00 години; заборони перебувати в барах, кафе, ресторанах та в районі розташування ДВК-40; заборони виїзду за межі міста у власних справах без дозволу міліції; прибувати на реєстрацію в МР ВВС один раз на місяць, 25 вересня 2015 року не з`явився на реєстрацію в Любомльський РВ УМВС України у Волинській області, 21 жовтня 2015 року залишив місце проживання після 22 години та в період з 27 лютого 2016 року і до моменту закінчення адміністративного нагляду був відсутній за місцем реєстрації та проживання і виїхав на територію Російської Федерації, не повідомивши Любомльський ВП ГУНП у Волинській області, чим самовільно залишив місце проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.
Таким чином вищевказані протиправні дії ОСОБА_7 кваліфіковані судом за ч.1 ст.122, ч.2 ст.185, ч.1 ст.187, ст.395 КК України.

В поданій на вирок апеляційній скарзі прокурор вважає вирок суду незаконним через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, суд неправильно виклав зміст формулювання обвинувачення, у вчиненні якого визнав доведеною вину ОСОБА_7 , яке не відповідає обвинуваченню за ч.1 ст.187 КК України, викладеному в обвинувальному акті щодо останнього, при цьому не вказавши мотивів зміни обсягу обвинувачення. На думку сторони обвинувачення, судом безпідставно не вказана наявність непогашеної у встановленому порядку судимості за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.03.2019. Поряд з цим, на думку прокурора при призначенні покарання обвинуваченому було враховано обставини, які пом`якшують покарання щодо окремих епізодів злочинної діяльності, а обставини, які обтяжують покарання враховані за усі вчинені кримінальні правопорушення. Також вказує про невідповідність обраного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і особі обвинуваченого через м`якість, що є підставою для скасування судового рішення.

За таких обставин прокурор просить скасувати вирок суду, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст.185, ч.1 ст.187, ст.395 КК України та призначити покарання:

- ч.1 ст.122 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі;
- ч.2 ст.185 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;
- ч.1 ст.187 КК України у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі;
- ст.395 КК України у вигляді 6 (шести) місяців арешту.
На підставі ч.1 ст.70КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання ОСОБА_7 у вигляді 6 (шість) років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 березня 2019 року за ч.3 ст.187 КК України призначити остаточне покарання ОСОБА_7 у вигляді 10 (десяти) років позбавлення волі. Зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень частково відбуте покарання за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 березня 2019 року. Мотивувальну частину вироку просить доповнити посиланням про врахування обтяжуючих покарання обставин, а саме рецидив злочинів та вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння щодо кожного епізоду окремо. В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який подану ним апеляційну скаргу підтримує, міркування обвинуваченого та захисника, які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд приходить наступного висновку.
За змістом положень ч.ч.1, 2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Положеннями ст.370 КПК України визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості, вмотивованості судового рішення та убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом встановлено, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції цим вимогам кримінального процесуального закону не відповідає.
У відповідності до п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Перевіряючи доводи прокурора про неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність в частині формулювання обвинувачення за ч.1 ст. 187 КК України за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_11 , суд вважає їх слушними з огляду на таке.

З наведеного обвинувального акта та сформульованого у ньому обвинувачення слідує, що ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, а саме: нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи. 13 грудня 2015 року біля 01 години 45 хвилин, ОСОБА_7 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу районного будинку культури, що за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно, з метою заволодіння чужим майном, прослідував за ОСОБА_11 , з яким познайомився і відпочивав непередодні ввечері, до будинку АДРЕСА_4 де вчинив розбійний напад на останнього. Реалізовуючи свій заздалегідь обдуманий злочинний умисел спрямований на заволодіння майном, ОСОБА_7 , взявши потерпілого за плече, наніс йому удар головою в ділянку верхньої щелепи, внаслідок чого потерпілий впав на землю, а коли потерпілий намагався піднятись, то ОСОБА_7 , з метою подавлення опору потерпілого наніс йому удар коліном в ділянку верхньої щелепи, після чого навалившись зверху наніс ще декілька ударів в різні частини тіла потерпілого, при цьому спричинивши тілесні ушкодження у вигляді травматиної екстракції 1-го та 2-го зубів на верхній щелепі зліва, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, а також садини на чолі з права, яка знаходиться на фоні синця, на верхній та нижній повіці лівого ока, у зовнішньому куті лівого ока, долонній поверхні лівої китиці в проекції лівого променево-зап`ястного суглобу, лівого передпліччя, лівого колінного суглобу, на правій боковій поверхні шиї, крововиливу в слизову оболонку нижньої губи справа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В ході нанесення зазначених ударів обвинувачений умисно дістав з лівої кишені штанів потерпілого та відкрито заволодів шкіряним гаманцем, вартістю 146, 25 грн, в якому знаходились гроші в сумі 3600 грн, купюра номіналом 1 долар США, що відносно української гривні за курсом НБУ станом на 31.12.2015 становить 24 гривні, чим спричинив потерпілому майнової шкоди на загальну суму 3770 гривень 25 копійок.

За загальним визначенням розбій, як злочин проти власності, це напад із метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Однією з характеризуючих ознак розбою є саме насильство, метою якого є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Агресивність й спрямованість таких дій на подолання опору по відношенню до особи, яка зазнала нападу.

Між тим, формулюючи в судовому рішенні обвинувачення ОСОБА_7 суд першої інстанції у вироку вказав доведеним лише вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, однак вказане не відповідає обвинуваченню, викладеному в обвинувальному акті.

Виклавши формулювання обвинувачення не відповідно з обвинувальним актом, суд зменшив обсяг обвинувачення, виключивши застосування насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, таким чином допустив невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Суд дослідив докази та матеріали кримінального провадження, які підтверджують заподіяння потерпілому ОСОБА_11 легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, а визнав доведоною вину ОСОБА_7 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством.

Такі висновки місцевого суду на думку судової колегії, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, та вказують на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.
Таким чином формулювання обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст. 187 КК України, яке визнано судом першої інстанції доведене, є не правильне, а тому оскаржений вирок суду, у відповідності до ст. 420 КК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.
Так, судом апеляційної інстанції за результатами дослідження доказів за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_11 встановлено, що вчинення злочину супроводжувалося насильством, небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, який зазнав нападу.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 в пред`явленому обвинуваченні за вказаним епізодом з правовою кваліфікацією дій обвинуваченого за ч.1 ст. 187 КК України також підтверджується і сукупністю наступних безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів:
- протокол проведення слідчого експерименту від 29.01.2016 (том 1 а.к.п.67-68) за участю обвинуваченого, в ході якого останній показав, як наносив удари потерпілому;
- висновок експерта №179 від 31.12.2015 (том 2 а.к.п.65-67) за результатами проведення судово-медичної екпертизи, згідно з яким у потерпілого ОСОБА_11 , було виявлено тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень;
- висновок експерта №178 від 31.12.2015 (том 2 а.к.п. 69-70) за результатами проведення судово-медичної експертизи, згідно з яким у потерпілого ОСОБА_11 , було виявлено тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, з короткочасним розладом здоров`я;
- висновок експерта №1/1 від 26.01.2016 (том 2 а.к.п. 92-100) за результатами проведення судово-імунологічної експертизи, згідно з яким кров на штанах потерпілого може походити від потерпілого ОСОБА_11 .
Оцінивши усі зібрані докази відповідно до ст.94 КПК з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, апеляційний суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 за епізодом з потерпілим ОСОБА_11 саме в розбійному нападі з застосуванням насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, оскільки ці докази доповнюють один одного та у своїй сукупності разом з іншими доказами є достатніми для висновку про доведеність обвинувачення поза розумним сумнівом.
За таких обставин, суд встановив що ОСОБА_7 13 грудня 2015 року біля 01 години 45 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу районного будинку культури, що за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно, з метою заволодіння чужим майном, прослідував за ОСОБА_11 , з яким познайомився і відпочивав непередодні ввечері, до будинку АДРЕСА_4 де вчинив розбійний напад на останнього. Реалізовуючи свій заздалегідь обдуманий злочинний умисел спрямований на заволодіння майном, ОСОБА_7 , взявши потерпілого за плече, наніс йому удар головою в ділянку верхньої щелепи, внаслідок чого потерпілий впав на землю, а коли потерпілий намагався піднятись, то ОСОБА_7 , з метою подавлення опору потерпілого наніс йому удар коліном в ділянку верхньої щелепи, після чого навалившись зверху наніс ще декілька ударів в різні частини тіла потерпілого, при цьому спричинивши тілесні ушкодження у вигляді травматиної екстракції 1-го та 2-го зубів на верхній щелепі зліва, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, а також садини на чолі з права, яка знаходиться на фоні синця, на верхній та нижній повіці лівого ока, у зовнішньому куті лівого ока, долонній поверхні лівої китиці в проекції лівого променево-зап`ястного суглобу, лівого передпліччя, лівого колінного суглобу, на правій боковій поверхні шиї, крововиливу в слизову оболонку нижньої губи справа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В ході нанесення зазначених ударів обвинувачений умисно дістав з лівої кишені штанів потерпілого та відкрито заволодів шкіряним гаманцем, вартістю 146, 25 грн, в якому знаходились гроші в сумі 3600 грн, купюра номіналом 1 долар США, що відносно української гривні за курсом НБУ станом на 31.12.2015 становить 24 гривні, чим спричинив потерпілому майнової шкоди на загльну суму 3770 гривень 25 копійок, тобто вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 187 КК України.

Таким чином, за встановлених у даному провадженні фактичних обставин, мав місце розбій, який передбачає напад, поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я.

Відповідно до апеляційної скарги прокурор не оспорює доведеність вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст.185, ст.395 КК України.
Згідно з вимогами ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Апеляційним судом, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, один з яких відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, пов`язаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, відомості про особу винного, раніше неодноразово судимий, судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена, негативно характеризується за місцем проживання, під час досудового розслідування та судового розляду перебував у розшуку, свою вину у вчиненому по епізодам за ч.1 ст.122, ч.1 ст.187, ст.395 КК України визнав частково, а по епізоду за ч.2 ст.185 КК України визнав повністю,
До обставин, які обтяжують покарання, апеляційний суд відносить рецидив злочину та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а до обставин, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Під час апеляційного розгляду прокурор свої доводи про те, що судом допущено невідповідність при формулюванні та врахуванні обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а саме, врахування рецидиву злочину та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень не підтримав.
За наведених обставин, враховуючи усі обставини вчинених кримінальних правопорушень, у тому числі й ті, на які посилається у своїй апеляційній скарзі прокурор, суд обрав ОСОБА_7 вид та розмір покарання у межах санкцій частин статей, за якими він обвинувачується, а остаточне покарання - у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально.
При призначенні остаточного покарання, апеляційний суд враховує, що кримінальні правопорушення вчинені 2015, 2017 року, тобто до постановлення щодо ОСОБА_7 вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.03.2019 року, а тому призначаючи покарання слід керуватися положеннями ч.4 ст.70 КК України.
З огляду на наведене, підлягає застосуванню ч.4 ст.70 КК України для призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів за принципом часткового складання покарань та зарахування частково відбутого за попереднім вироком покарання.
Окрім того, апеляційній скарзі прокурор порушує питання про зарахування обвинуваченому в строк покарання строку попереднього ув`язнення за період з 26.08.2018 по день набрання вироком законної сили із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
Так, як ОСОБА_7 остаточне до відбуття покарання призначено за правилами ч.4 ст.70 КК України, в тому числі за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.03.2018, і таке зарахування не було проведено судом, апеляційни суд вважає доводи прокурора в цій частині обґрунтованими.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 409, 420 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Любомльського районного суду Волинської області від 11 квітня 2022 року скасувати.

Постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч.2 ст.185, ч.1 ст.187, ст.395 КК України.
Призначити ОСОБА_7 покарання за:
- ч.1 ст.122 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі;
- ч.2 ст.185 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;
- ч.1 ст.187 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі;
- ст.395 КК України у вигляді 6 (шести) місяців арешту.
На підставі ч.ч.1, 2 ст.70КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання ОСОБА_7 у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 березня 2019 року за ч.3 ст.187 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 призначити у вигляді 9 (дев`яти) років 6 (шість) місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
Зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання за цим вироком строк частково відбутого покарання за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 березня 2019 року.

Зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 26.08.2018 по день набрання вироком законної сили із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з 26 серпня 2018 року.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення апеляційним судом, а засудженим, який тримається під вартою, у той самий строк з моменту вручення йому копії вироку.

Головуючий

Судді