Суддя ОСОБА_1 .
Справа № 644/1775/22
Провадження № 1-кп/644/509/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року Орджонікідзевський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 21.11.2022 року №0001054, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Ізюм, Харківської області, громадянина України, раніше не судимого, одруженого, з середньою освітою, військовослужбовця за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 на посаді гранатометника 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону, військове звання головний сержант, зареєстрованого та що проживав за адресою АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ч.4 ст.402КК України,

УСТАНОВИВ:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 110-РС від 19.04.2022 військовослужбовця за мобілізацією старшину ОСОБА_5 , призначено на посаду гранатометника 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону.

Згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022 (№2102- IX), відповідно до пункту № 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України введено військовий стан, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, який у подальшому продовжено Указом Президента України №259/2022 з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року на 30 діб.

Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець зобов`язаний, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За ст. 29 Статуту внутрішньої служби за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Як вбачається з ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, за своїми військовими званнями начальниками є: полковники, генерал-майори, генерал-лейтенанти, - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерал-полковники, адмірали, генерали армії України - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. .

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати.

Відповідно до п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Так, головний сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем за мобілізацією, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст. ст. 11, 28-32, 37, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Однак, головний сержант ОСОБА_5 під час проходження військової служби, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях.

27.06.2022 приблизно 19 годині заступник командира 4 механізованої роти з морально-психологічного забезпечення 2 механізованого батальйону старший лейтенант ОСОБА_7 вишукував особовий склад 2 механізованого батальйону, серед яких був присутній головний сержант ОСОБА_5 та усно довів наказ командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по особовому складу) від 22 червня 2022 року № 98-рс про переведення особового складу для подальшого проходження військової служби в інші військові частини.

Наступного дня, 28.06.2022 року головний сержант ОСОБА_5 , перебуваючи на тимчасовому місці дислокації 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , розташованого у АДРЕСА_1 , звернувся до старшого лейтенанта ОСОБА_8 та повідомив, що він відкрито відмовляється від виконання наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по особовому складу) від 22 червня 2022 року № 98-рс про увільнення від займаної посади та зарахування головного сержанта ОСОБА_5 гранатометника механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону НОМЕР_2 окремої механізованої бригади в розпорядження командира НОМЕР_3 окремої механізованої бригади на підставі плану переміщення командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 20.06.2022 тобто відкрито відмовився здійснити переміщення встановленим порядком з ТПУ 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) до місця дислокації НОМЕР_3 окремої механізованої бригади.

Тобто, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходячи військову службу за мобілізацією, у військовому званні: «головний сержант», перебуваючи на посаді гранатометника 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України в порушення ст. ст. 11, 28-32, 37, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, під час воєнного стану, 28.06.2022 року перебуваючи на тимчасовому місці дислокації 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , розташованого у АДРЕСА_1 , відкрито відмовився виконати наказ командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по особовому складу) від 22 червня 2022 року № 98-рс про увільнення від займаної посади та зарахування головного сержанта ОСОБА_5 гранатометника механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону НОМЕР_2 окремої механізованої бригади в розпорядження командира НОМЕР_3 окремої механізованої бригади, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, тобто, непокора - відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні прокурором подано угоду про визнання винуватості, укладену 22 грудня 2022 року між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 , яку просив затвердити судом та призначити узгоджене між прокурором та обвинуваченим покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, із застосуванням норми ст.69 КК України та призначення останньому покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченою санкцією ч.4 ст.402 КК України, а саме у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст.62 КК України замінити основне покарання ОСОБА_5 на тримання у дисциплінарному батальйоні строком на 2 (два) роки. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди, встановлені ст. 473 КПК України.

Крім того, прокурор просив продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили. Обвинувачений в рамках кримінального провадження в порядку ст.208 КПК України не затримувався, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою був обраний 22.11.2022 року слідчим суддею на строк 60 діб.

Обвинувачений ОСОБА_5 висловився про затвердження угоди і призначення йому узгодженого покарання. При цьому останній визнав себе винуватим, повністю визнав обставини, зазначені прокурором в обвинувальному акті. А також зазначив, що угоду було укладено добровільно. Щиро кається у вчиненому, шкодує, що вчинив злочин, свою провину визнавав ще під час обрання запобіжного заходу.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 не заперечував проти затвердження судом угоди про визнання винуватості, і призначення узгодженого сторонами покарання.

Угода відповідає вимогам ч.7 ст.474 КПК України, при укладенні угоди враховано вимоги ст. 470 КПК України, її зміст також відповідає вимогам, передбаченим ст. 472 КПК України. Підстав для відмови у затвердженні угоди, передбачених п.п. 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено. Злочин вчинений обвинуваченим є тяжким.

Сторони розуміють наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ст. 476 КПК України, зокрема те, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості, прокурор, який затвердив угоду, має право звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку. Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 є встановленою, його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 402 КК України, як непокору, тобто умисне невиконання наказу, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує, що скоєний ним злочин відноситься до категорії тяжких, однак обставин, що обтяжують його покарання згідно ст. 67 КК України судом не встановлено.

Разом з тим, обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до вимог ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 свою провину визнав повністю, є особою, що раніше не судима, на обліках у лікарів нарколога, психіатра, не перебуває, має родину, безпосередньо приймав участь в зоні проведення АТО на території Донецької та Луганської областей по захисту незалежності й територіальної цілісності України, є учасником бойових дій, був призваний за мобілізацією 24.02.2022 року.

А тому, з урахуванням обставин, які пом`якшують покарання та відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджену між сторонами міру покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а саме: призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті особливої частини цього Кодексу за вказаний злочин, а також, призначивши остаточне покарання, застосувавши ст. 62 КК України, враховуючи, що ОСОБА_5 є військовослужбовцем призваним на військову службу під час мобілізації.

Речові докази, судові витрати в провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374, 376, 475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 22 грудня 2022 року між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 ..

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.62 КК України ОСОБА_9 замінити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні строком на 2 (два) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з 22.11.2022 року, з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням вимог ст.72 КК України зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 22.11.2022 року по день набрання вироком законної сили, включно, виходячи з такого їх співвідношення одному дню позбавлення волі відповідає один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 залишити без змін у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений з урахуванням вимог ч.4 ст.394 КПК України, а саме обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Орджонікідзевський районний суд м.Харкова.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий:суддя ОСОБА_1 ОСОБА_10