КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/1538/2023 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

04 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0005161 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 26.09.2022 у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з професійно-технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 26.09.2022 ОСОБА_6 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді обмеження волі строком 1(один) рік з позбавленням права керування транспорним засобом на 1(один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту постановки на облік в органі пробації.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 5000(п`ять тисяч гривень).

Вирішено долю щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку суду, 08.10.2020 о 12 год. 40 хв. ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Mitsubishi» моделі «Grandis», н.з. НОМЕР_2 , рухався по вологому чистому асфальтобетонному дорожньому покриттю по території паркувального майданчика, який розташований по вул. М. Грінченка, 18 у міста Києві.

Маючи намір виїхати на проїзну частину вул. М. Грінченка, ОСОБА_6 , діючи з необережності у порушення вимоги пунктів 10.1 та 10.2 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), перед виїздом з паркувального майданчика не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перед початком руху не надав дорогу пішоходу, яка рухалася по тротуару з права на ліво відносно напрямку його руху, тримаючи за кермо велосипед, та правою передною частиною автомобіля здійснив наїзд на ОСОБА_9 . Внаслідок наїзду остання отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми лівої нижньої кінцівки: ушкодження колінного суглобу (синовііт, забій переднього відділу епіметафізу великогомілкової кістки, розрив заднього рогу медіального меніску, частковий розрив медіальної колатеральної зв?язки) та ушкодження гомілково-стопного суглобу (перелом латеральної кісточки без зміщення уламків, тендинозу латеральної та медіальної зв?язок). Порушення ОСОБА_6 пунктів 10.1 та 10.2 ПДР України знаходяться у прямому причинному зв?язку з виникненням даної ДТП та її наслідками.

Дії ОСОБА_6 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, які виразилися у порушені правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 26.09.2022 скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 залишити без розгляду.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що доводи потерпілої, в частині де вона стверджує, що внаслідок отриманих травм гомілково-ступеневого суглобу значно змінився її звичний уклад життя та вона була змушена звільнитися з роботи не заслуговують на увагу, оскільки іммобілізація, тобто знерухомлення не проводилося, лікарняний лист був закритий та їй було рекомендовано стати до роботи 27.10.2020. Таким чином, доводи потерпілої в цій частині не заслуговують на увагу, оскільки самі по собі суперечать медичній документації, а також потерпілою не надано жодної документації на підтвердження факту звільнення із займаної посади.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що у цивільному позові до складу моральної шкоди потерпіла зараховує матеріальні збитки, а саме: збитки завданні подряпинами та гнуттям частини велосипеда, пошкодження кросівок, подряпиною екрану телефону. В той же час моральна шкода - це певні страждання психологічного характеру, коли матеріальна шкода - це певні реальні збитки, яких особа зазначала. А моральна шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Також апелянт зазначає, що як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений при виїзді на дорогу рухався досить повільно, пішохода при цьому не бачив, що ставить під сумнів правдивість викладених обставин потерпілою у заяві про вчинення кримінального правопорушення, де вона зазначає, що чекала на тротуарі «хвилин 5», щоб дати змогу обвинуваченому її помітити. Також, як тільки обвинувачений зрозумів, що сталося, відразу ж зупинився для надання допомоги потерпілій. Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції встановлено, що у обвинуваченого ознак сп`яніння не виявлено. А тому, вина у цивільно-правовому розумінні у діях обвинуваченого є відсутньою, оскільки ним вжито всіх від нього залежних заходів для запобігання шкоди. Також довідок на підтвердження наявності психологічних чи психічних розладів здоров`я потерпілою не надано, а відтак заявлений позивачем розмір моральної шкоди є явно завищений, необґрунтований та не доведеним допустимими доказами у судовому процесі, і тому не може бути відшкодований.

Крім того, апелянт вказує, щодо недопустимості висновку експерта №042-216-2021, оскільки для висновку експерта були використані документи, які не були зазначенні у постанові слідчого відділення №3 СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві від 17.02.2021 року про призначення судово-медичної експертизи, а саме: «Висновок УЗД з КМКЛ №10 від 08.12.2020» на ім`я ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 2 DVD - диски МРТ на ім`я ОСОБА_9 ; 2 DVD - диски з записами проведеної ОСОБА_9 рентгенографії; електрофотокопія «Картки виїзду швидкої медичної допомоги №842 від 08.10.2020 на ім`я ОСОБА_9 .

Також апелянт зазначає, що навіть ті матеріали, які надані слідчим експерту, не могли бути покладені в основу експертного дослідження, оскільки в матеріалах кримінального провадження наявні документи, що були надані на експертне дослідження, які були перераховані в постанові слідчого відділення СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві від 17.02.2021 про призначення судово-медичної експертизи, однак інформації, про те, як вони були отримання матеріали провадження не містять. А тому, у зв`язку з тим, що медична документація про стан здоров`я потерпілої отримання з порушенням встановленого порядку та невідомим способом долучена до матеріалів кримінального провадження, висновок експерта №042-216-2021 повинен бути визнано судом недопустимим доказом.

Крім того, апелянт вказує, щодо неналежного відповідача за цивільним позовом, оскільки 10.10.2019 між ОСОБА_11 та ПАТ «СК «Українська Страхова група» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/1322977, забезпечений транспортний засіб Mitsubishi Grandis д.н.з. НОМЕР_3 зі строком дії з 11.10.2019 до 10.10.2020 включно, на умовах якого була застрахована цивільно-правова відповідальність будь-якої особи, яка правомірно керувала забезпеченим транспортним засобом. Страхова сума за договором за шкоду, завдана життю або здоров`ю третіх осіб -260 000 грн., завдану майну - 130 000 грн., франшиза - 2000 грн. 08.10.2020 відбулися події, що розслідувались в рамках кримінального провадження №0005161 від 17.12.2020, саме ДТП, в результаті, якої цивільному позивачу заподіяно шкоду, тобто страховий випадок відбувся в період часу, коли страхова відповідальність належних користувачів транспортного засобу Mitsubishi Grandis д.н.з. НОМЕР_3 . Між сторонами виникли правовідносини, щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної транспортним засобом внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Проте, у даному випадку у страховика виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, оскільки ДТП мало місце 08.10.2020, заява про страхове відшкодування була подана, шкода заподіяна здоров`ю позивача та трирічний строк, передбачений законом не сплинув. А тому ураховуючи все вищевикладене, із врахуванням судової практики, і в тому числі Верховного суду, апелянт вважає, що всі позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди з обвинуваченого задоволенню не підлягають з огляду на помилковість покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на водія, який в даному випадку є неналежним відповідачем.

Також апелянт зазначає, що призначене покарання обвинуваченому, є надто суворим враховуючи те, що вчинене діяння є нетяжким злочином, обвинувачений не мав умислу на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, крім того, ним було перераховано на рахунок потерпілої добровільно під час розгляду справи в суді в рахунок відшкодування шкоди, завданої його діями - 5000 грн. Наявність на утриманні у обвинуваченого неповнолітньої дитини, а також те, що обвинувачений здійснює підприємницьку діяльність, як ФОП та надає послуги з перевезення пасажирів, що є єдиним способом заробітку та утримання сім`ї, а позбавлення права керувати транспортним засобом, - це позбавлення обвинуваченого можливості заробляти та утримати свою сім`ю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, позицію прокурора та потерпілої, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вказуючи на законність та обґрунтованість вироку суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України за обставин, викладених у вироку обґрунтований сукупністю досліджених в судовому засіданні й наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, будучи допитаним під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 , хоч і частково визнав свою вину, проте не заперечував, що дійсно 08.10.2020 керував автомобілем «Mitsubishi Grandis» НОМЕР_4, виїжджаючи з території парувального майданчика зупинився на тротуарі, маючи намір повернути ліворуч на проїзну частину вул. М. Грінченка у м. Києві. При цьому, дивився лише ліворуч, чекаючи, коли буде можливість виїхати. Перед початком руху не подивився праворуч та відновив рух, як раптово побачив, що попереду автомобіля у напрямку передньої правої частини стоїть жінка, яка тримає за кермо велосипед, який розташований між її ніг, та б`є по капоту автомобіля зі словами, що він наїхав на її ногу. Він здійснив рух назад на відстань 10 см. й зупинився. Коли вийшов, жінка сіла поруч з правим переднім колесом його автомобіля та сказала, що він наїхав їй на ногу. Він запропонував жінці відвезти її до лікарні, але вона наполягала на виклику поліції. Видимих тілесних ушкоджень на потерпілій не бачив, тому й не надавав їй допомогу на місті ДТП. Коли приїхала поліція, оформили схему місця ДТП та викликали швидку, оскільки на цьому наполягала потерпіла. На місці ДТП потерпіла просила його відшкодувати розмір її місячної зарплати у сумі 20 тис. грн., але він вважав, що така сума є завеликою. Під час розгляду справи у суді добровільно перерахував потерпілій в рахунок відшкодування шкоди, завданої його діями 5 тис. грн. Визнає, що внаслідок того, що не подивився праворуч перед початком руху, дійсно міг здійснити наїзд, зокрема і на ногу потерпілої, але заперечує, що такий наїзд міг призвести на таких наслідків, як зазначено у експертизі. Шкодує, що так сталося. Просив не позбавляти його права керування транспортним засобом, оскільки це його єдиний заробіток на даний час та йому потрібно утримувати дитину. Позов потерпілої не визнав.

Водночас, за результатами судового розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України є доведеною, з чим погоджується і колегія суддів, зважаючи на наступне.

Так, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України підтверджуються показаннями допитаної в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілої ОСОБА_9 , яка показала, що 08.10.2020 рухалася велосипедом по вул. Грінченка у м. Києві. Маючи намір потрапити на інший бік дороги, злізла з велосипеда та, тримаючи його за кермо, прослідувала по тротуару вул. Грінченка до пішохідного переходу. Побачила, як автомобіль із увімкненим правим покажчиком повороту, зупинився попереду виїзду з парковки сервісного центру. Вона також зупинилася та декілька хвилин чекала, коли водій рушить з міста. Він не рухався, тоді вона, тримаючи велосипед з правого боку, продовжила рух, але у цю мить водій зазначеного автомобіля також здійснив різкий рух уперед. Автомобіль передньою частиною здійснив наїзд на її коліно. Вона впала разом із велосипедом, її ногу затягнуло під машину та водій правим переднім колесом наїхав на її ліву кінцівку в районі ступні. Вона почала кричати та бити по машині. Водій зупинився та здійснив рух назад. Коли водій вийшов, пояснив, що не дивився праворуч тому й не побачив її. Вибачився та запропонував відвезти до лікарні, але вона відмовилася та викликала поліцію. Їй допомагали сторонні люди, але не водій. Після приїзду поліції була викликана швидка, яка забрала її до лікарні. У травмпункті її оглянули, зробили рентген, наклали тугу пов`язку та відпустили, сказавши, що перелому не має, оскільки її врятували кросівки та компресійні панчохи. Після чого вона повернулася на місце ДТП за речами, зокрема і велосипедом. Продовжила лікування у Голосіївській поліклініці, але біль у нозі не проходила, їй ставало гірше. Вона звернулася до приватної медичної клініки, де їй встановили діагноз розриви медіального меніску й зв`язки та закритий перелом латеральної кісточки. Після цього зібрала документи та самостійно звернулася до поліції із заявою про злочин. Також надавала слідчому медичну документацію для проведення експертизи: медичні картки, довідки та результати медичних обстежень, зокрема і диски, знімки. Потім слідчий повернув їй медичну документацію, оскільки вона продовжувала лікуватися. Під час проведення експертизи не надавала експерту додаткової медичної документації. До початку розгляду провадження у суді, ОСОБА_6 не цікавився станом її здоров`я, не допомагав. Під час розгляду справи шляхом поштового переказу отримала від ОСОБА_6 5 тис. грн. Вона не вважає, що обвинувачений шкодує та розкаявся щодо вчиненого ним діяння.

В суді апеляційної інстанції потерпілаОСОБА_9 підтвердила надані нею показання.

Свідкок ОСОБА_12 в судовому засіданні під час судового розгляду в суді першої інстанції пояснив, що, перебуваючи на робочому місті у сервісному центрі по вул. Грінченка у м. Києві став свідком того, як 08.10.2020 автомобіль, який виїжджав з території центру, правою передньою частиною наїхав на жінку, яка котила велосипед, тримаючи його за кермо. Подальші події він не бачив, оскільки був вимушений продовжити роботу.

Свідок ОСОБА_13 , допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції, зазначив, що обіймав посаду слідчого Оболонського УП ГУНП у м. Києві та входив до складу слідчо-оперативної групи, яка прибула на виклик для оформлення ДТП, яке мало місце 08.10.2020 по вул. Грінченка у м. Києві. На момент прибуття транспортні засоби - автомобіль та велосипед розміщувалися на тротуарі. Він складав схему ДТП.

Свідок ОСОБА_14 , в суді першої інстанції показав, що 08.10.2020 прибув на виклик по вул. Грінченка у складі групи «Рубін». Пам`ятає, що автомобіль був на тротуарі, а поруч із ним потерпіла та її велосипед. Він викликав швидку допомогу та забезпечував незмінність обстановки місця ДТП до приїзду СОГ. Водій нервував. Він оглядав нижню кінцівку потерпілої та не виявив видимих явних ознак ушкоджень.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції, дослідивши в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, безпосередньо сприймаючи показання наведених вище свідків та потерпілої під час судового засідання, обґрунтовано визнав, що показання потерпілої ОСОБА_9 є логічними, послідовними та такими, що узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_15 , та доводять обставини, за яких на неї відбувся наїзд транспортним засобом, тоді як показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 не є прямим доказами у доведеності обставин, що підлягають доказуванню, а такі показання свідків є непрямим доказами у підтвердження місця ДТП, учасників події, які стороною захисту не оспорюються.

Також, судом першої інстанції досліджено, як докази винуватості ОСОБА_6 фактичні дані ряду письмових документів наданих прокурором, з яких було встановлено наступне.

Так, з заяви ОСОБА_9 вбачається, що 16.12.2020 вона звернулася до начальника Голосіївського УП ГУНП у м. Києві з приводу травми, отриманої нею 08.10.2020 під час ДТП, яке сталося по вул. Грінченка, до якої додала медичні документи.

Внесення відомостей до ЄРДР за №0005161 відбулося 17.12.2020, та відповідно, у той саме день було розпочато досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні, проведення якого доручено старшому слідчому ОСОБА_16 , про що останній повідомив потерпілу та заступника керівника Київської місцевої прокуратури №1.

Департамент ДПП УПП у м. Києві спрямував до Голосіївського УП ГУНП у м. Києві матеріали адміністративної справи на наслідками ДТП, яке відбулося 08.10.2020 за участі водія ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_17 .

Дані рапортів оперативного чергового Голосіївського УП ГУНП у м. Києві від 08.10.2020 доводять факт звернення за допомогою потерпілої у ДТП велосипедистки та здійснення виїзду на місце ДТП наряду поліції та направлення слідчо-оперативної групи. Данні рапорти 08.10.2020 зареєстровані у журнал ЄО за №№ 58654 та 58624

Згідно даних схеми місця ДТП, яка була складена 08.10.2020 о 14 год. 45 хв. старшим слідчим СУ ГУ НП у м. Києві за участі понятих, вбачається, що на тротуарі, розташованому на виїзді із автостоянки сервісного центру «Мастер Сервіс» по вул. Грінченка, 18 у м. Києві, відбувся наїзд автомобіля марки «Mitsubishi» моделі «Grandis», н.з. НОМЕР_3 , на велосипед Leon та потерпілу. Не велосипеді зафіксовані пошкодження у вигляді потертостей сидіння та ручки передач, педалі зліва, зміщений багажник, а на автомобілі - деформація переднього бамперу з правого боку в нижній частині та підкрильника. До протоколу додана фототаблиця з якої вбачається, що на місці ДТП відбувалося фіксування місця розташування транспортних засобів та потерпілої. Зокрема на фото світлинах зафіксовано, що автомобіль розташований перпендикулярно проїзній частині на тротуарі, передній бампер дещо звисає над бордюром на проїзну частину дороги. Потерпіла у сидячому положенні до правого переднього колеса автомобіля, поруч із нею велосипед, який лежить на лівому боці.

За наслідками медичного огляду ОСОБА_6 , проведеного у Київський міській наркологічній лікарні, стан водія не був визнаний таким, що має ознаки наркотичного або алкогольного сп`яніння, про що зазначено у висновку № 005792 від 08.10.2020.

Транспортні засоби передані учасникам ДТП під розписки.

Згідно відповіді КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф містка Києва», виданої 16.02.2021 на запит слідчого, о 13 год. 04 хв. 08.10.2020 від працівника поліції отриманий виклик екстреної медичної допомоги за № 842, на наслідками виїзду якого лікарями була оглянута ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та в неї встановлений попередній діагноз: забій м`яких тканин лівої ступні. Зі слів потерпілої у карті виїзду швидкої допомоги зазначено, що під час їзди на велосипеді зіткнулася із автомобілем «Mitsubishi» номер НОМЕР_3 . Внаслідок падіння, отримала травму ноги та втратила свідомість. Лікарями зафіксовано, що при огляді потерпілої вона відчуває біль при пальпації, незначний набряк тканин по бічній і зовнішній поверх лівої ступні.

За наслідками огляду ОСОБА_9 та рентгенографії лікарем травматологом травматологічного пункту «Консультативно-діагностичний центр» Голосіївського району міста Києва 08.10.2020 о 12 год. 25 хв. у ОСОБА_9 встановлений діагноз: «Здавлення м`яких тканин лівої ступні. Підозра на пошкодження зв`язок лівої ступні. Садно» Виписаний лікарняний лист, призначено лікування з рекомендацією проведення лікування в поліклініці за місцем проживання.

Постановою слідчого ОСОБА_18 від 17.02.2021 призначена судово-медична експертиза щодо отриманих потерпілою тілесних ушкоджень, визначення ступеню їх тяжкості та їх локалізації та давності.

За наслідками дослідження медичної документації та проведених інструментальних досліджень, експерт ОСОБА_19 надав висновок № 042-216-2021 від 18.03.2021 у якому зазначив, що під час первинного звернення ОСОБА_9 08.10.2020 о 13 год. 22 хв. за медичною допомогою та при її подальшому дообстеженні у неї мали місце такі тілесні ушкодження: закрита травма лівої нижньої кінцівки: ушкодження колінного суглобу (синовііт, забій переднього відділу епіметафізу великогомілкової кістки, розрив заднього рогу медіального меніску, частковий розрив медіальної колатеральної зв`язки) та ушкодження гомілково-ступного суглобу (перелом латеральної кісточки без зміщення уламків, тендинозу латеральної та медіальної зв`язок). Експерт також прийшов до висновку, що локалізація, характер, морфологія виявлених ушкоджень та обставини подій свідчать про те, що вони утворилися від ударної дії тупих предметів внаслідок ДТП, яка мала місце 08.10.2020. За ступенем тяжкості закрита травма лівої нижньої кінцівки віднесена до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривали розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Постановою від 04.03.2021 слідчий призначив автотехнічну експертизу, на вирішення експерта був поставлений ряд питань.

Експерт Київського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_20 у висновку №СЕ-19/111-21/10758-ІТ від 15.03.2021 зазначив, що в ситуації, яка склалася безпосередньо перед ДТП, водій автомобіля повинен був керуватися вимогами пунктів 10.1 та 10.2 ПДР. Експерт дійшов висновку, що у діях водія ОСОБА_21 з технічної точки зору вбачається невідповідності вимогам пунктів 10.1 та 10.2 Правил дорожнього руху України. Експерт визначила, що причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди з технічної точки зору є невідповідність дій водія автомобіля ОСОБА_6 вищезазначеним вимогам пунктів ПДР України.

Постановою від 17.12.2020 автомобіль був визнаний речовим доказом.

01.04.2021 слідчий ОСОБА_18 повідомив ОСОБА_6 про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. 24.05.2021 підозрюваний ознайомився із матеріалами досудового розслідування.

Таким чином, судом першої інстанції, всупереч доводам апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,всебічно, повно та неупереджено досліджено всі обставини кримінального провадження, надано оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

З огляду на наведені докази, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, саме односторонні дії водія ОСОБА_6 , який перед початком руху та здійсненням виїзду з території паркувального майданчика, не зупинився перед тротуаром та не дав дорогу пішоходу ОСОБА_9 , здійснивши на неї наїзд, та тим самим порушив вимоги п. 10.1 та 10.2 ПДР, є такими, що знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та її наслідками.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про сумнівність показань потерпілої ОСОБА_22 в частині де остання вказала, що чекала на тротуарі хвилин п`ять, щоб дати змогу обвинуваченому її помітити, то колегія зауважує, що показання потерпілої в цій частині не є визначальними, оскільки виїжджаючи на дорогу з паркувального майданчика, саме водій повинен дати дорогу пішоходам, які рухаються тротуаром, а не лише впевнитись у відсутності транспортних засобів, що рухаються проїзною частиною, про що в своїх поясненнях вказав сам ОСОБА_6 зазначивши, що виїжджаючи з території парувального майданчика та зупинившись на тротуарі, маючи намір повернути ліворуч на проїзну частину вул. М. Грінченка у м. Києві, він дивився лише ліворуч, чекаючи, коли буде можливість виїхати, та перед початком руху не подивився праворуч і вже після того, як відновив рух, раптово побачив, що попереду автомобіля у напрямку передньої правої частини стоїть жінка, яка тримає за кермо велосипед, який розташований між її ніг.

При цьому посилання захисника на те, що під час даної події його підзахисний ознак сп`яніння не мав, жодним чином не спростовує порушення обвинуваченим вимоги п. 10.1 та 10.2 ПДР, якізнаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та її наслідками, до того ж бути тверезим під час керування транспортним засобом є обов`язком водія, який прямо передбачений п. 2.9. а) ПДР України.

Посилання сторони захисту на те, що висновок експерта №042-216-2021 є недопустимим доказом у справі, оскільки для такого висновку були використанні документи, не зазначені у постанові слідчого від 17.02.2021 про призначення судово-медичної експертизи, що на переконання захисника, свідчить про те, що медична документація про стан здоров`я потерпілої отримана з порушенням встановленого порядку та невідомим способом долучена до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає неспроможними, з огляду на наступне.

Як вбачається з постанови слідчого СВ Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві про призначення судово-медичної експертизи від 17.02.2021 в ній зазначено матеріали на підставі яких слід провести експертизу, зокрема такими матеріалами визначено медичну документацію на ім`я ОСОБА_9 та носії, які містять данні про проведені останній інструментальні дослідження, а також вказано, що експерту надають матеріали досудового розслідування.

Таким чином, певна медична документація вже містилася у матеріалах досудового розслідування, оскільки була приєднана на підставі листа департаменту ДПП УПП у м. Києві, який спрямував до Голосіївського УП ГУНП у м. Києві матеріали адміністративної справи.Що стосується використаних експертом носіїв із інструментальними дослідженнями та безпосередньо результатів досліджень, то, як правильно встановив суд першої інстанції певна неточність змісту матеріалів, які використовував експерт, даним, що зазначені у постанові слідчого, міг призвести той факт, що слідчий у постанові про призначення експертизи неповно розписав данні про такі дослідження та їх назви. Однак, такі порушення є незначними та такими, що не можуть призвести до визнання експертизи недопустимим доказом, як такий що отриманий у порушення порядку, встановленого КПК України.

З показань потерпілої ОСОБА_9 , наданих в суді першої інстанції, які остання підтвердила і в апеляційній інстанції слідує, що будь-яких документів експерту вона не надавала, а під час досудового розслідування самостійно надавала слідчому медичну документацію та носії, що містять інструментальні дослідження, так і безпосередньо документальні дослідження, які містилися на знімках, вдруге, зазначені документи вона принесла вже до суду. Будь-яких доказів про зворотнє стороною захисту ні до суду першої інстанції, ні до апеляційної інстанції надано не було.

З висновку експерта №042-216-2021 від 18.03.2021, яким було проведено судово-медичну експертизу за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0005161 вбачається, що його проведено на підставі постанови інспектора слідчого СВ Голосіївського УП ГУ Національної поліції в м. Києві від 17.02.2021, у приміщенні відділу судово-медичної експертизи живих осіб Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, у складі лікаря судово-медичного експерта першої кваліфікаційної категорії ОСОБА_19 , який має вищу медичну освіту, кваліфікацію судового експерта з правом проведення судово-медичної експертизи за спеціальністю «судово-медична експертиза» 2 клас, стаж з 2005 року. У висновку зазначено матеріали, які використовувались при проведенні експертизи, а також зазначено коли, де, ким та на якій підставі проведено експертизу, місце і час проведення експертизи. Експерт був попереджений про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків та за дачу завідомо неправдивого висновку за ст. ст. 384, 385 КК України. У ході дослідження було надано відповіді на поставлені на вирішення експертизи питання. Отже, експертне дослідження проведене із дотриманням процесуального порядку його призначення та проведення, будь-яких порушень порядку отримання наданих експерту для дослідження медичних документів, колегією суддів не встановлено, а тому доводи апеляції захисника в цій частині є неспроможними.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що висновок експерта №042-216-2021 від 18.03.2021 відповідає вимогам ст.101-102 КПК України, є обґрунтованим та таким, що узгоджується з даними, встановленими під час дослідження у суді даних медичної документації (довідок, карток, висновків, результатів інструментальних досліджень тощо), відповідно до яких відслідковується перебіг обстежень, які здійснювала потерпіла у період з 08.10.2020 по 08.12.2020, та встановлених їй діагнозів.

При перевірці матеріалів кримінального провадження, будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування вироку суду не встановлено, а сукупність зібраних у справі та належним чином досліджених у судовому засіданні доказів, які доповнюють один одного та у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, на переконання колегії суддів повністю спростовують доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності в діянні обвинуваченого ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Відповідає вимогам статті 65 КК України і призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання, розмір якого обраний з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, який на момент його вчинення визнавався злочином середньої тяжкості, а на момент ухвалення вироку - нетяжким злочином, даних про особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_3 , здійснює підприємницьку діяльність, як ФОП та надає послуги з перевезення пасажирів, що відповідними та належними документами не підтверджено, а тому суд першої інстанції поставився до таких даних критично, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, судимостей не має. Обставин, що пом`якшують та/або обтяжують покарання ОСОБА_6 згідно ст. 66, 67 КК України, судом першої інстанції не встановлено.Врахувавши зазначені обставини в їх сукупностіта обставинами, при яких ним було вчинено злочин, а також ставлення обвинуваченого до вчиненого, який свою винуватість визнав частково, добровільно під час судового розгляду відшкодував потерпілій завдану його неправомірними діями шкоду у розмірі 5000грн., суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в редакції санкції ч. 1 ст. 286 КК України, яка діяла на момент вчинення правопорушення, у виді обмеження волі,з застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, з покладенням ряду обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції, врахувавши дані про особу ОСОБА_6 , очевидність порушення обвинуваченим правил безпеки дорожнього руху та їх наслідки, а також відсутність доказів того, що керування ОСОБА_6 транспортним засобом пов`язано з трудовою діяльністю, як єдино можливий вид заробітку, дійшов висновку про необхідність застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, з яким погоджується і колегія суддів, та підстав для призначення ОСОБА_6 покарання без позбавлення права керування транспортними засобами не вбачає.

Доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного його підзахисному покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через суворість, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки призначене обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання відповідає принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України, узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

Посилання захисника в апеляційній скарзі, про те, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання не в повному обсязі було враховано те, що вчинений ним злочин відноситься до категорії нетяжких, а також даних про особу обвинуваченого, зокрема, відсутність у нього умислу на заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, відшкодування потерпілій шкоди у розмірі 5000 грн., наявність на утриманні неповнолітньої дитини, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, оскільки суд першої інстанції врахував всі обставини, які враховуються при призначені покарання, передбачені статтею 65 КК України, в тому числі і ті, на які посилається захисник, і саме з урахуванням всіх обставин у їх сукупності призначив ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі, в мінімальних межах, установленої санкцією ч.1 ст.286 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника щодо неправильного вирішення судом першої інстанції цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 , колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як передбачено ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 368 КПК України передбачено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Тобто при вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер правовідносин, що склалися між учасниками, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Дані вимоги закону при вирішенні цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілій ОСОБА_9 у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 судом першої інстанції дотримано.

Моральна шкода - це будь-які втрати немайнового характеру, яких особа понесла через заподіяння їй фізичних, моральних, душевних та іншого роду страждань, при цьому у випадку ДТП ці страждання можуть проявлятись внаслідок завдання шкоди здоров`ю.

Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, на переконання колегії суддів, розмір визначеної судом першої інстанції моральної шкоди стягнутої з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_9 у сумі 5000 грн., є обґрунтованим, відповідає засадам розумності та справедливості, а також обставинам справи та наслідкам, що наступили для потерпілої, яка зазнала моральних страждань та втрат немайнового характеру, а тому доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 щодо не відповідності розміру моральної шкоди стражданням потерпілої є безпідставними.

На переконання колегії суддів, участь у дорожньо-транспортній пригоді, отримання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я більше ніж на 21 добу, тривале лікування, болісне страждання, неможливість вільно рухатись певний час, реабілітація безумовно негативно вплинуло на моральний стан потерпілої та призвело до душевних страждань, а тому посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що потерпілою не надано будь-яких доказів на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди є безпідставними.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника з приводу невірного визначення цивільного відповідача у даній даній справі, та безпідставне стягнення саме з обвинуваченого, а не страхової компанії на користь потерпілої у відшкодування моральної шкоди суми коштів, колегія суддів зазначає наступне.

Дійсно з матеріалів кримінального провадження вбачається, що автомобіль, яким керував обвинувачений ОСОБА_6 на момент ДТП був застрахованим, а саме, 10.10.2019 року між ОСОБА_11 та ПАТ "СК "Українська Страхова група" було укладено договір обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/1322977, забезпечений транспортний засіб «Mitsubishi» моделі «Grandis», н.з. НОМЕР_2 , зі строком дії з 11.10.2019 по 10.10.2020 року включно, на умовах якого була застрахована цивільно - правова відповідальність будь - якої особи, яка правомірно керувала забезпеченим транспортним засобом. Страхова сума за договором за шкоду, завдану життю або здоров`ю третіх осіб - 260000, завдану майну - 130000, франшиза - 2000 грн.

Страховий випадок, тобто дорожньо - транспортна пригода трапилась 08.10.2020, тобто в період часу, коли страхова відповідальність належних користувачів транспортного засобу була застрахована.

Однак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що суму у відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої слід стягнути безпосередньо з заподіювача шкоди (обвинуваченого), до якого і було пред?явлено позов, оскільки обов?язок відшкодування шкоди в даному випадку обумовлений не порушенням договірного зобов?язання,a фактом спричинення моральної школи потерпілій.

Так, зі змісту позовної заяви ОСОБА_9 вбачається, що нею ставились вимоги до обвинуваченого виключно про відшкодування моральної шкоди, адже, обвинуваченим в добровільному порядку потерпілій було відшкодовано 5000 грн., які як вона пояснила, сприйняла за відшкодування шкоди, завданої здоров?ю та майну.

Так, відповідно до Закону України № 1961-IV"Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та позиції, викладеної у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 477/874/19 від 29.06.2022 вбачається, що страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування ( пункт 9.4 статті 9 Закону).

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування ( пункт 9.1 статті 9 Закону).

У разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому пим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо - транспортної пригоди життю, здоров?ю, майну третьої особи ( абзац перший пункту 22.1 статті 22 Закону).

Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами"г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовуєтьсяпотерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров?я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров?ю.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження та не заперечується будь - ким з учасників кримінального провадження, потерпіла з заявою до страхової компанії про відшкодування шкоди, заподіяної здоров?ю не зверталась, у зв?язку з добровільним відшкодуванням обвинуваченим матеріальної шкоди, відповідно, страхова виплата за шкоду, заподіяну здоров?ю, яка є визначальною для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, страховою компанією не здійснювалась. Атому і обов?язку страхової компанії по виплаті моральної шкоди не виникло.

Додаткових доводів, які б могли бути підставою для зміни чи скасування вироку захисником до апеляційного суду не надано.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обгрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_6 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 26.09.2022 щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , за ч. 1 ст. 286 КК України - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4