ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/13783/22

Провадження № 11-кп/4820/800/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинувачених ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2022 року у кримінальному провадженні №0001343, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 червня 2022 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Тимошенко Красногвардійського району Республіки Крим, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 09.06.2008 р. засуджений Апеляційним судом Автономної Республіки Крим за ч. 4 ст. 187 КК України, п.6 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 15 років позбавлення волі

визнано винуватим ст. 186 ч.4 КК України та засуджено до семи років позбавлення волі;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Хмельницький Хмельницької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області:

- 03.12.2001 за ч. 2 ст. 141 КК України покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік, та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строку на 1 рік;

- 01.04.2003 за ч. 2 ст. 186 КК України, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років,

- 18.02.2003 за ч. 2 ст.186 КК України, ст. 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць;

- 22.12.2009 за ч. 2 ст. 186 КК України, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, ст. 69 КК України, ч. 2 ст. 190 КК України, ст.. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки

- 07.12.2021 за ч. 2 ст. 289 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років, та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки,

визнано винуватим за ст. 186 ч.4 КК України та засуджено до 7 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.12.2021 р. і остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі.

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

ОСОБА_9 18.06.2022 р., будучи раніше судимим за вчинення майнового злочину, перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_4 разом із ОСОБА_8 , помітивши у потерпілого ОСОБА_10 грошові кошти, прийняв спільне зі ОСОБА_8 рішення про відкрите викрадення чужого майна, попередньо узгодивши план своїх дій, достовірно знаючи і розуміючи, що в країні згідно указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р. «Про введення воєнного стану в Україні» діє воєнний стан, реалізовуючи свій спільний злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_8 попрямували слідом за потерпілим, який йшов у двір будинку АДРЕСА_4 .

Після чого, ОСОБА_9 підійшовши до потерпілого, незважаючи на те, що його дії виявлені сторонньою особою, розуміючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та свідомо бажаючи настання їх наслідків, під надуманим приводом попросив потерпілого пред`явити документи та різко нахилившись до тканевої сумки, де знаходились грошові кошти, шляхом ривка лівою рукою відкрито викрав в гроші сумі 8500 грн. та передав їх ОСОБА_8 , який стояв поруч.

В цей час ОСОБА_8 перебуваючи позаду потерпілого, незважаючи на те, що його дії виявлені сторонньою особою, розуміючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та свідомо бажаючи настання їх наслідків, отримав вищевказані кошти в сумі 8500 грн. та не зважаючи на вимогу потерпілого про повернення майна, продовжив утримував при собі викрадене майно.

Після чого ОСОБА_9 спільно зі ОСОБА_8 залишили місце вчинення злочину та в подальшому розпорядилися викраденим майном на власний розсуд.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.

Не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій, обвинувачений ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу, в якій, просить змінити оскаржуваний вирок, як незаконний та необґрунтований, в частині призначення йому покарання, просить пом`якшити йому покарання.

Свої вимоги аргументує невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі, вказує, що призначене покарання є надто суворим. Вважає, що при призначенні йому покарання можливо застосувати положення ст. 69 КК України та зменшити строк покарання.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував, що він активно сприяв слідству, щиро розкаявся, під час слідства та в суді повністю визнав вину, а також відшкодував потерпілому заподіяну шкоду.

Обвинувачений ОСОБА_8 також не погодився з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить, вирок, в частині призначення йому покарання змінити, пом`якшити йому покарання. Вказує, що суд першої інстанції при призначенні йому покарання не врахував, що він активно сприяв слідству, щиро розкаявся, відшкодував потерпілому заподіяну шкоду.

Узагальнені доводи учасників апеляційного перегляду провадження.

Під час апеляційного перегляду провадження, обвинувачений ОСОБА_8 та захисники обвинувачених підтримали апеляційні вимоги захисту, прокурор заперечував проти апеляційних скарг захисту, вважав вирок суду законним та обґрунтованим.

Вислухавши доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши письмові матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинувачених задоволенню не підлягають та виходить з наступного.

Мотиви, з яких виходив суд при винесенні ухвали з посиланням на норми кримінального та процесуального закону.

Аналізуючи вид та міру покарання, призначену обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 колегія суддів виходить з положень, визначених в ст. 50 КК України, за якою покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, за якою суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

2.) Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з рекомендацій, викладених в п.2,3 Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.03 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про пом`якшення покарання колегія суддів також виходить з позиції ЄСПЛ, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» при розгляді справ застосовується як джерело права.

У справі Скоппола проти Італії» від 17.09.09 року (заява № 10249/03) ЄСПЛ зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування суспільством від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке суд вважає пропорційним тяжкості порушених суспільних інтересів, їх наслідкам з урахуванням всіх встановлених судом обставин конкретного провадження. У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.05 року та у справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.05 року суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Також у справі «Ізмалов проти Росії» від 16.10.08 року суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Наведені правові тези суду, щодо співмірності, пропорційності та індивідуалізації покарання слід визнавати одними з головних складових права на справедливий суд, закріпленого в ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод».

Колегія суддів вважає, що призначаючи ОСОБА_9 та ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції статті 186 ч.4 КК України, суд дотримався вимог ст. 50,65 КК України та обґрунтовано врахував, що обвинувачені, зважаючи на положення ст. 12 КК України вчинили тяжкий, умисний злочин - відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обом обвинуваченим, суд повною мірою зважив і на відомості що характеризують особи обвинувачених. ОСОБА_9 , на час вчинення злочину мав не зняту та не погашену судимість, звільнившися з місць позбавлення волі 26.05.22 року, менше ніж через місяць вчинив новий корисливий злочин проти власності, відомостей про працевлаштування суду не надав. ОСОБА_8 будучі засудженим вироком Хмельницького місьрайонного суду 07.12.21 року за ст. 289 ч.2 КК України до п`яти років позбавлення волі з випробуванням на 3 року з застосуванням ст. 75,76 КК України, вчинив новий злочин протягом іспитового строку, не працює, за місцем мешкання характеризується негативно, отже остаточне покарання ОСОБА_8 було обґрунтовано призначено судом за сукупністю вироків з застосуванням положень ст. 71 ч.1 КК України.

Виходячи з положень ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Обставини, на які посилаються обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в частині щиросердного каяття, визнання вини у вчиненому злочині за обставин, встановлених слідством, сприяння розкриттю злочину, відшкодування потерпілому ОСОБА_10 завданої майнової шкоди, були ретельно проаналізовані судом при вирішенні питання про міру покарання та стали підставою для призначення обом обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах, передбачених санкцією ст. 186 ч.4 КК України, з чим погоджується і колегія суддів. Зважаючи на викладені обставини та приймаючи рішення за апеляційними вимогами про призначення обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 менш суворого покарання з застосуванням ст. 69 КК України, колегія суддів підстав не знаходить.

Інших обставин, пом`якшуючих покарання або позитивно характеризуючих обвинувачених, які б не були предметом розгляду та аналізу суду першої інстанції, апеляційні скарги захисту не містять.

Згідно положень ст. 404 КПК України апеляційний суд здійснює перегляд кримінального провадження та судового рішення суду першої інстанції у межах апеляційних вимог, у даному випадку у межах апеляційних вимог захисту.

У підсумку, колегія суддів вважає, що остаточне покарання у виді позбавлення волі, призначене обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відповідає вимогам ст.65 КК України, принципам індивідуалізації, доцільності, справедливості, та визначеної у ст. 50 КК України мети покарання. Інших підстав для зміни або скасування вироку суду, передбачених ст. 409 КПК України апеляційні скарги обвинувачених не містять та колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405,407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2022 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 - залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_11