Справа № 182/4409/22
Провадження № 1-кп/0182/997/2022
У Х В А Л А
Іменем України
16.11.2022 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001050 від 19 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_3 за правовою кваліфікацією за ч.2 ст.307 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадження судді Нікопольського міськрайонного суду 15.11.2022 року надійшло кримінальне провадження за №0001050 стосовно ОСОБА_3 за правовою кваліфікацією за ч.2 ст.307 КК України. Стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 17 листопада 2022 року.

16.11.2022 р. до суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 .

В судовому засіданні прокурор просив призначити кримінальне провадження до відкритого судового розгляду, під час якого вважав за необхідне викликати сторони кримінального провадження та свідків відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування. Також прокурор підтримав раніше подане ним клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 на час судового розгляду справи, але не більше 60 днів, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України. На думку прокурора, існує ризик переховування обвинуваченого від суду, оскільки у разі доведеності його провини, останньому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад 10 років. Обвинувачений вчинив особливо тяжкий злочин пов`язаний з незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин. Обвинувачений не має постійного законного джерела доходу, що в подальшому може спонукати його до вчинення нових злочинів, оскільки очевидно, що останній існує за рахунок грошових коштів, отриманих злочинним шляхом, а саме внаслідок збуту наркотичних засобів та психотропних речовин. За таких обставин прокурор категорично заперечував проти зміни запобіжного заходу стосовно ОСОБА_3 оскільки, на його думку, жоден з інших запобіжних заходів не здатен гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_6 просили призначити кримінальне провадження до відкритого судового розгляду з викликом свідків відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування. Крім того, заперечували щодо наявності ризиків, зазначених в клопотанні прокурора і просили змінити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, за його постійним місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де він має власну кімнату у гуртожитку.
Згідно обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, зібрано достатньо даних для розгляду кримінального провадження у судовому засіданні. Провадження підсудне Нікопольському міськрайонному суду. Обвинувальний акт відповідає матеріалам слідства і вимогам ст. 291 КПК України. Процесуальних порушень, які перешкоджають розгляду провадження в суді не встановлено. Тому, провадження слід призначити до судового розгляду у формі відкритого судового засідання одноособово суддею, з викликом у судове засідання сторін кримінального провадження і свідків відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування.

Заслухавши доводи прокурора, сторони захисту, дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, не зважаючи на існування презумпції не винуватості, переважує інтереси забезпечення права на особисту свободу (наприклад, рішення ЄСПЛ „Нечипорук і Йонкало проти України від 21.07.2011, „Осаковський проти України від 17.07.2014 та ін).

Крім того, у справі "Москаленко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що «органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті, суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Тому, серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, дає можливість виправдано вважати, що такий ризик існує.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є не лише наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, що дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, на які в даному випадку вказав прокурор. При вирішенні питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу, суд бере до уваги, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, з конфіскацією майна, що є свідомим для обвинуваченого і в подальшому може спонукати переховуватися його від суду і доводить існування ризику можливої втечі.

Крім того, відсутні відомості про те, що обвинувачений працює офіційно або має інше постійне законне джерело доходу, що в свою чергу доводить те, що останній може існувати за рахунок грошових коштів отриманих злочинним шляхом, а саме за незаконний збут наркотичних засобів і психотропних речовин, що вказує на наявність ризику вчинення нового злочину.

Стороною захисту не надано відомостей про те, що обвинувачений за станом здоров`я або з інших причин не може утримуватися під вартою.

Жодна особа з оточення ОСОБА_3 , яка б заслуговувала на довіру не звернулася до суду з заявою про бажання і можливість забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і зобов`язатися за необхідності доставляти їх до суду на першу вимогу. Крім того, посилання захисника, на те, що у останнього є дівчина з якою він мешкав до затримання, не заслуговують на увагу і не доводять соціальну адаптованість обвинуваченого, оскільки ці обставини не змогли вберегти останнього від вчинення кримінального правопорушення і не зможуть запобігти ризикам зазначеним прокурором.

Таким чином є очевидним, що інший, більш м`який запобіжний захід, не буде дієвим і не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Враховуючи викладене, тримання обвинуваченого під вартою є необхідним запобіжним заходом на даному етапі судового розгляду, який забезпечить належну процесуальну поведінку останнього.
Разом з тим, враховуючи практику ЄСПЛ, продовжуючи дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає за можливе, як альтернативний запобіжний захід, визначити обвинуваченому ОСОБА_3 , який вперше притягається до кримінальної відповідальності, розмір застави, перспектива втрати якої, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Використовуючи свої повноваження, з урахуванням вимог ст. 182 КПК України, розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, його тяжкості майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та наявних ризиків. Тому, застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим обов`язків. У разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно покласти обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ч.3 ст. 315, ст.314, 316 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Призначити до відкритого судового розгляду одноособово, головуючим суддею кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001050 від 19 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_3 за правовою кваліфікацією ч.2 ст. 307 КК України на 25 листопада 2022 року о 10 годині, з викликом в судове засідання сторін кримінального провадження.

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк судового розгляду, але не більше шістдесяти днів, а саме до 13 січня 2023 року.
Визначити для ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заставу у сумі кратній 80 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 208000 (двісті вісім тисяч) гривень.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі суду протягом стоку дії ухвали. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається особою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави і зобов`язаний виконувати наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд і в`їзд в Україну;

Термін дії обов`язків, покладених на обвинуваченого у разі внесення застави визначити два місяці з моменту внесення застави.

В задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_6 щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт - відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому.

Ухвала може бути оскаржена в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до Дніпровсько го апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1