Справа № 190/221/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року Колегія суддів Тернівського районного суду м. Кривого Рогу

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участі: секретаря ОСОБА_4

прокурора П`ятихатського відділу Жовтоводської окружної прокуратури - ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції із захисниками в системі «Easy Con»кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч. 2 п. 12 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою від 09.12.2022 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, ОСОБА_7 , було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 06.02.2023 р..

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в зв`язку з призначенням слідуючого судового засідання за межами його дії.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти клопотання прокурора, просить змінити тримання під вартою на домашній арешт.

Захисник ОСОБА_8 підтримує свого підзахисного, просить змінити запобіжний захід на домашній арешт, що позбавить його можливості впливати на свідків та дасть можливість виконувати обов`язки обвинуваченого за адресою АДРЕСА_1 , де він проживав зі своєю сестрою.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши клопотання прокурора, попередню ухвалу суду від 09.12.2022 р., вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, виходячи з наступного.

Дійсно, згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього кодексу.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечує особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також і мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується в тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, повинно містити в тому числі виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Стороною обвинувачення доведено підстави, що свідчать про наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України.

Тобто, оскільки обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовженні строку його дії, та на які в своєму клопотанні посилається прокурор, не змінилися, суд вважає, що інший запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, так як він хоча й раніше не судимий, має місце проживання разом із своєю сестрою, рахується таким, що навчається, тобто має міцні соціальні зв`язки, характеризується позитивно, але обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, за який передбачено максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі, тому може переховуватися від суду, впливати на свідків, які підлягають можливому допиту в суді, чим перешкоджати кримінальному провадженню, яке є суспільним інтересом, що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 сестри, місця проживання та навчання, позитивної характиристики сама по собі не є підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який, а тому, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 , слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 197, 199, 315 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по 02.04.2023 р..

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим з дня вручення її копії.

Головуючий:

Судді: