Справа № 309/5161/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

26.01.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарки судових засідань - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/675/22, за апеляційною скаргою, яку подала захисниця обвинуваченого ОСОБА_5 , адвокатка ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2022 року, задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні за №0000195, внесеному 31.05.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України.

Цією ухвалою продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29 січня 2023 року включно. У задоволенні клопотання захисниці обвинуваченого, адвокатки ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу - відмовлено.

В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Хустського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження №0000195, відомості про кримінальне правопорушення у якому 31.05.2022 внесені до ЄРДР, за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 121 КК України. З матеріалів судового провадження убачається, що ухвалою слідчого судді від 02 червня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а ухвалою слідчого судді від 27 жовтня 2022 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 до 30 листопада 2022 року. В ухвалі також вказується на те, що прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, а адвокатка - із клопотанням про зміну цього запобіжного заходу. Необхідність продовження строку тримання під вартою прокурор обґрунтовує тим, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КК України, а саме: ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого він обґрунтовано обвинувачується, існує ризик того, що ОСОБА_5 може переховуватись від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Прокурор також зазначає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не зможе запобігти вищевказаним ризикам. Просить клопотання задовольнити.

Захисниця обвинуваченого, адвокатка ОСОБА_6 необхідність зміни запобіжного заходу стосовно її підзахисного ОСОБА_5 із тримання під вартою на домашній арешт обґрунтовує тим, що її підзахисний своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення не визнає, тілесні ушкодження потерпіла нанесла собі сама, наміру переховуватися від суду ОСОБА_5 не має, впливати на свідків та потерпілу не буде.

В ухвалі також вказується на те, що судом встановлено, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: існує ймовірність того, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, переховуватиметься від суду, впливатиме на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, вчинятиме інші кримінальні правопорушення. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою у судовому засіданні не встановлено. Суду не надано достатньо доказів на підтвердження тих обставин, які би свідчили про наявність необґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим злочину та наявність підстав вважати, що вищенаведені ризики не існують. Продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом взято до уваги і те, що обвинувачений, потерпіла та свідки не допитані, а тому продовжують існувати ризики, визначені ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може впливати на потерпілу та свідків, а також те, що ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яке є умисним тяжким злочином, карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може продовжувати протиправну діяльність, ухилятися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню та мати можливість впливати на учасників судового процесу. Доводи, викладені у клопотанні сторони захисту щодо необхідності зміни запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт, на переконання суду, жодним чином вказані висновки не спростовують. Тому, суд визнав клопотання прокурора обґрунтованим і задовольнив та відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту.

В апеляційній скарзі захисниця обвинуваченого ОСОБА_5 , адвокатка ОСОБА_6 , вказує на незаконність ухвали суду, просить її скасувати. На її думку, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор, не підтверджені жодними доказами. Так, апелянтка зазначає, що ОСОБА_8 заявила про те, що тілесні ушкодження завдала сама собі та не має жодних претензій до обвинуваченого. Тому ризик впливу на потерпілу спростовується вищевказаним. Звертає увагу і на те, що у обвинуваченого ОСОБА_5 є міцні соціальні зв`язки, він має постійне місце проживання, на його утриманні родина, за місцем проживання характеризується позитивно, не має наміру переховуватись від органів досудового розслідування та суду, навпаки зацікавлений у тому, щоб встановити фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення. Звертає увагу на те, що майнова шкода, завдана кримінальним правопорушенням відсутня. Тому, з огляду на вищезазначене, а також враховуючи те, що стороною обвинувачення не доведено належним чином неможливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Апеляційна скарга розглядається у відсутності сторін обвинувачення та захисту, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що: сторони обвинувачення та захисту належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, однак заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший термін не подавали; в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого, а тому його явка у судове засідання не визнавалась обов`язковою, і при цьому, стороною захисту не заявлено клопотання про бажання обвинуваченого брати участь у розгляді апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення відхиляються з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається у порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що обставини, які були підставою для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінились, наведені прокурором ризики не відпали, не зменшились і продовжують існувати.

Разом із тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу обґрунтовано взяв до уваги обставини, за яких ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , у разі визнання його винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, те, що вчинене діяння відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого (раніше не судимий, не одружений), а також відсутність обставин, які б перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процедурних (процесуальних) дій, у тому числі й допиту ряду свідків та дослідження доказів.

Тому, колегія суддів, з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 обвинувачується і за яке йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, а також наведених вище обставин, доходить висновку про те, що є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, що в свою чергу свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції і в цій частині.

Колегія суддів також вважає, що продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого, у зв`язку з чим, обґрунтованим і належним чином умотивованим, вважає і висновок суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також дієвості кримінального провадження.

З огляду на наведене вище, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою, передбачені ст. 177 КПК України ризики, на які посилається прокурор, не підтверджені жодними доказами, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеними вище судженнями та доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що: ОСОБА_8 заявила, що тілесні ушкодження завдала сама собі та не має жодних претензій до обвинуваченого, що свідчить про відсутність ризику впливу на потерпілу; у обвинуваченого ОСОБА_5 є міцні соціальні зв`язки, він має постійне місце проживання, на його утриманні родина, за місцем проживання характеризується позитивно, не має наміру переховуватись від органів досудового розслідування та суду, навпаки зацікавлений у тому, щоб встановити фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, майнова шкода, завдана кримінальним правопорушенням відсутня, - апеляційний суд із урахуванням наведеного вище визнає такими, що жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою і, відповідно, не дають підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, у тому числі і домашній арешт.

Тому, доводи апелянти про те, що обраний щодо ОСОБА_5 запобіжний захід є занадто суворим і стороною обвинувачення не доведено належним чином неможливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що стороною захисту не надано доказів, зокрема висновків лікарів тощо, які б свідчили про наявність у ОСОБА_5 таких захворювань, які б унеможливлювали тримання його під вартою.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчиняти інші злочини, однак, обставини, за яких вчинено інкриміноване йому кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини та дані про його особу, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Не спростовують таких висновків і наявні у матеріалах судового провадження дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , які характеризують його з позитивної сторони.

Крім того, колегія суддів вважає, що, ухвалюючи судове рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом взято до уваги і положення ст. ст. 182, 183 КПК України, та обґрунтовано не визначено розмір застави, оскільки інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_5 кримінальне правопорушення пов`язане із застосуванням щодо потерпілої фізичного насильства.

Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та відмову в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, не може бути задоволена, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі в апеляційній скарзі не вказується.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу, яку подала адвокатка ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні внесеному 31.05.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000195, щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, ОСОБА_5 , та продовжено щодо нього строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29 січня 2023 року включно, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: