Провадження 11-кп/824/22/2022 Доповідач в 2 інстанції ? ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

08 вересня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_13 та захисника обвинуваченого ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_10 на вирок Києво - Святошинського районного суду Київської області від 29 червня 2021 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Києво - Святошинського районного суду Київської області від 29 червня 2021 року,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Чечельник Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та звільнено від кримінальної відповідальності та покарання на підставі ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності;

стягнуто з ОСОБА_12 на користь потерпілої ОСОБА_9 70 000 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди та 37 749 грн 50 коп в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди;

вирішене питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_12 , 31 липня 2017 року, близько 20 години, керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz 208D», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Волошковій у с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області, в напрямку вулиці Дімітрова, на перехресті вулиць Волошкової та Дімітрова, в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 «б», 18.1 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, не зменшив швидкість, не зупинився, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка рухалась по пішохідному переході.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

В апеляційній скарзі прокурора указано на незаконність вироку у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. В обґрунтування доводів скарги указав на те, що суд, визнавши ОСОБА_12 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, безпідставно не призначив йому покарання відповідно до санкції вказаної статті. На думку прокурора, положення ч.5 ст.74 КК України, які передбачають можливість звільнення обвинуваченого від покарання на підставі ст.49 КК України передбачають обов`язковість призначення такого покарання. Просив вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_14 призначити покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді 2-х років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. Звільнити ОСОБА_12 від покарання за ч.1 ст.286 КК України на підставі ч.5 ст.74, п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В апеляційній скарзі захисника указано на незаконність вироку у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів поданої скарги захисник вказав на неправильне застосування положень ст.49 КК України, оскільки за наявності підстав для закриття кримінального провадження суд його не закрив. Апелянт заперечував факт вини ОСОБА_12 у пред`явленому обвинуваченні, яке не ґрунтується на зібраних у даному кримінальному провадженні доказах. Крім цього вважав, що орган досудового розслідування безпідставно не долучив до матеріалів кримінального провадження відеозапис з камер відеоспостереження, які встановлені на місці події. Зміст заяви про кримінальне правопорушення на думку апелянта не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення. План - схема до протоколу огляду місця події від 31.07.2017 року не містить точної прив`язки щодо фіксації слідової картини. Висновок експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 09.10.2017 року на думку апелянта не містить категоричного твердження щодо обставин та механізму отримання тілесних ушкоджень потерпілою, а медична документація, яка перебувала на дослідженні у експерта не була відкрита стороні захисту у порядку ст.290 КПК України. Крім цього захисник вказав на те, що Київське міське клінічне бюро судово-медичної експертизи є комунальною організацією, що на його думку свідчить про відсутність у цієї установи здійснювати судово-експертну діяльність та як наслідок недопустимість висновку експерта у якості доказу. Крім цього, на думку апелянта розв`язавши цивільний позов потерпілої суд не врахував засади розумності, виваженості та справедливості. Просив вирок скасувати та звільнити ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу захисника, потерпіла ОСОБА_9 вказала на необґрунтованість її доводів та просила залишити її без задоволення. Доводи апеляційної скарги захисника вважала необґрунтованими і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

У ході апеляційного розгляду захисник ОСОБА_11 та обвинувачений ОСОБА_12 заявили клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності, тобто із підстав, передбачених ст. 49 КК України. Обвинувачений ОСОБА_12 після роз`яснення йому наслідків звільнення від кримінальної відповідальності із підстав, передбачених ст. 49 КК України своє клопотання підтримав.

Прокурор не заперечував проти звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності із підстав, передбачених ст. 49 КК України.

Вислухавши пояснення учасників апеляційного розгляду, вивчивши апеляційні скарги і клопотання та обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання з огляду на таке.

Злочин у вчиненні якого обвинувачувався ОСОБА_12 , відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів. За змістом п.2 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років минуло три роки. Відповідно до пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_12 обвинувачувався у вчиненні злочину, який мав місце 31.07.2017 року. Тобто, станом на час розгляду справи апеляційним судом строки, передбачені п.2 ч.1 ст. 49 КК України закінчилися. У ході апеляційного розгляду ОСОБА_12 висловив свою згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності із зазначеної вище підстави, що є обов`язковою умовою для такого звільнення. Фактів зупинення чи переривання перебігу строків давності у ході апеляційного розгляду не встановлено. Наведене указує на наявність правових підстав для звільнення ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності із підстав, передбачених ст. 49 КК України, тобто у звязку із закінченням строків давності. Та обставина, що ОСОБА_12 вироком Києво - Святошинського районного суду Київської області від 29.06.2021 року було звільнено від покарання у зв`язку із закінченням строків давності не є перешкодою для звільнення його від кримінальної відповідальності, оскільки для такого звільнення вимагається лише закінчення відповідного строку, згода особи на звільнення від краніальної відповідальності саме із цих підстав та відсутність зупинення чи переривання перебігу строків давності. Усі ці обставини знайшли своє місце у ході апеляційного розгляду і указують на необхідність ухвалення апеляційним судом рішення про звільнення ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності. Окрім того колегією суддів звертається увага на те, що судом першої інстанції питання про звільнення ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності у ході судового розгляду не обговорювалось, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону та неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки за наведених вище умов звільнення особи від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження є обов`язковим.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судому зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Статтею 417 КПК України передбачений обов`язок суду апеляційної інстанції скасувати обвинувальний вирок чи ухвалу і закрити кримінальне провадження встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу.

У зв`язку із викладеним колегія суддів вважає за необхідне звільнити ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч.1 ст. 286 КК України із підстав, передбачених ст. 49 КК України, тобто у звязку із закінченням строків давності та закрити кримінальне провадження із підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 284 КК України.

У зв`язку із закриттям кримінального провадження цивільний позов ОСОБА_9 залишається без розгляду.

Враховуючи те, що колегією суддів задоволене клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, наслідком чого є закриття кримінального провадження, перевірка доводів апеляційних скарг колегією суддів не проводилась і рішення по поданих апеляційних скаргах не ухвалювалось.

Керуючись ст.ст. 417, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Клопотання задовольнити.

Вирок Києво - Святошинського районного суду Київської області від 29 червня 2021 року щодо ОСОБА_12 скасувати.

ОСОБА_12 звільнити від кримінальної відповідальності із підстав, передбачених ст. 49 КК України, а саме у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження закрити із підстав, передбачених п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов ОСОБА_9 залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ

___________ _____________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3