В И Р О К

Іменем України

27 лютого 2023 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000196 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хажин, Бердичівського району Житомирської області, громадянина України, неодруженого, на утриманні малолітніх дітей немає, непрацюючого, мешканця АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за мобілізацією, у порушення ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30 січня 2015 року №21, яким обвинуваченого призначено на посаду курсанта 1 навчального взводу 3 навчальної роти 3 навчального батальйону згаданої військової частини, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу відповідних командирів та поважних причин, в умовах особливого періоду, знаючи про те, що повинен проходити військову службу та маючи реальну можливість для цього, 07 березня 2015 року близько 07 години самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд до 24.10.2022, коли прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За час відсутності у частині ОСОБА_4 обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про самовільне залишення військової частини та його причини не повідомив і проводив час на власний розсуд.

Отже, стороною обвинувачення дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військовослужбовцем (крім строкової служби) місця служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, щиро розкаявся, фактичні обставини справи не оспорював та надав показання, які відповідають висунутому обвинуваченню.

Вина обвинуваченого у скоєному іншими учасниками судового процесу також не оспорюється.

За клопотанням прокурора, підтриманим обвинуваченим, судовий розгляд проведено у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому ОСОБА_4 та іншим учасникам кримінального провадження судом роз`яснено, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному суді.

Суд дійшов висновку, що кваліфікація дій ОСОБА_4 відповідає пред`явленому обвинуваченню, а тому кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військовослужбовцем (крім строкової служби) місця служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Призначаючи покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання та добровільно з`явився до військової служби правопорядку з повідомленням про вчинення злочину.

Також при призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому є визнання ним своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину, щире каяття та активне сприяння розкриттю даного кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів у виді позбавлення волі.

Однак, враховуючи особу ОСОБА_4 та усі пом`якшуючі покарання обставини, а саме визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття у вчиненому, сприяння у розкритті даного злочину, добровільне з`явлення до правоохоронних органів, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого останнім діяння, правову позицію прокурора про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства, суд вважає, що ОСОБА_4 можливо звільнити від відбування покарання з випробуванням у відповідності до ст. 75 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку - 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме буде періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, і дослідження яких визнано судом недоцільним.

Вирок набирає законної сили після закінчення вказаного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: