Справа № 464/4194/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/133/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 05 січня 2023 року, -

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 -

адвоката ОСОБА_7 , -

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Давидів, Пустомитівського району, Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.1 ст. 115 КК України до десяти років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з часу фактичного затримання, а саме з 15 квітня 2021 року.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково та постановлено стягнути з ОСОБА_6 на його користь матеріальну шкоду у розмірі 8240 грн. та моральну шкоду в розмірі 300 000 грн.

Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково та постановлено стягнути з ОСОБА_6 на її користь моральну шкоду в розмірі 300 000 грн.

Вирішено питання з процесуальними витратами, витратами на правничу допомогу, заходами забезпечення кримінального провадження та речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 06 листопада 2020 року приблизно о 16 год., перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин, під час спільного розпивання алкогольних напоїв, у ході конфлікту з ОСОБА_11 , взявши у руки кухонний ніж, умисно наніс декілька ударів в область грудної клітки ОСОБА_11 . Від отриманих тілесних ушкоджень потерпіла померла на місці. В подальшому, 07 листопада 2020 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 , з метою приховання слідів вчиненого злочину, знаходячись у ванній кімнаті квартири АДРЕСА_2 , за допомогою ножівки для металу розчленував труп ОСОБА_11 на частини тіла та склав у два поліетиленові пакети і клітчату господарську сумку. Після чого виніс вказані фрагменти трупа ОСОБА_11 на територію парку «Снопківський», неподалік стадіону «Україна», що по вул. Липова Алея, 5 у м. Львові, де їх і залишив.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 покликається на те, що вирок суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що показання допитаних в судовому засіданні потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 і свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не мають доказового значення вини обвинуваченого ОСОБА_14 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, оскільки такі не містять інформації про подію злочину, так як потерпілі і свідки не були безпосередніми її очевидцями, а повідомлена ними інформація свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_6 був знайомий з ОСОБА_11 , яка неодноразово перебувала у його помешканні, що не заперечується стороною захисту.

Акцентує, що судом першої інстанції відхилено клопотання сторони захисту про визнання недопустимим доказом протоколу слідчого експерименту від 15 квітня 2021 року за участю підозрюваного ОСОБА_6 у зв`язку з не роз`ясненням останньому його процесуальних прав, відсутністю понятих та захисника, який відлучався під час слідчої дії, що підтверджується оглянутим в судовому засіданні відеозаписом слідчого експерименту.

Крім цього, звертає увагу на те, що слідчий експеримент, який полягав лише у повідомленні підозрюваним відомостей про факти, які мають значення для кримінального провадження, не містив відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, має розцінюватися як потворний допит і не може мати в суді доказового значення з огляду на ч.4 ст. 95 КПК України, на що наголосила колегія суддів Верховного Суду Касаційного кримінального суду у справі № 688/756/18.

Вважає, що не можуть бути беззастережним доказом вчинення ОСОБА_6 умисного вбивства ОСОБА_11 наявність мізерних ознак слідів крові на фрагментах ніжок стільця із помешкання ОСОБА_6 та виявлені у змивах з донної частини ванни фрагменти кістки, що збігаються з генетичними ознаками і належать невстановленій особі жіночої генетичної статі.

Наголошує, що незначні залишки слідів крові ОСОБА_11 виявлені у житлі обвинуваченого пов`язані з побутовими ушкодженнями внаслідок порізу чи інших дрібних травм померлої, яка неодноразово там перебувала.

Звертає увагу на те, що не здобуто доказів перебування ОСОБА_11 у день події злочину у помешканні обвинуваченого та заподіяння останнім потерпілій тілесних ушкоджень, крім цього, не виявлено знаряддя вбивства.

Зазначає, що судом першої інстанції в оскаржуваному вироку лише перелічено докази, проте не надано їм жодної оцінки.

Просить скасувати вирок Сихівського районного суду м. Львова від 05 січня 2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 та закрити кримінальне провадження, а цивільні позови потерпілих залишити без розгляду.

На апеляційну скаргу сторони захисту представник потерпілих - адвокат ОСОБА_15 подав заперечення, в якому зазначає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Вважає, що в судовому засіданні було встановлено, що докази вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, об`єктивно відображають обставини події.

Наголошує, що в судовому засіданні встановлено, що знайдені останки тіла належать ОСОБА_11 .

Акцентує, що фактичні обставини, описані обвинуваченим під час слідчого експерименту, в тому числі, що стосуються способу, місця вчинення злочину та дій щодо приховання злочину, могли бути відомі лише обвинуваченому ОСОБА_6 , як особі, яка вчинила цей злочин.

Просить залишити вирок Сихівського районного суду м. Львова від 05 січня 2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, пояснення потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та думку прокурора про її заперечення і залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що таказадоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За правилами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги закону судом першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження були дотримані.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 115 КК України, а саме як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Доводи апелянта про невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи - є безпідставними, оскільки вони спростовуються доказами, які визнані судом достовірними і належними.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Обвинувачений ОСОБА_6 на підставі ст. 63 Конституції України, відмовився від дачі показань в ході судового розгляду, однак, незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, висновок місцевого суду першої інстанції про доведеність його винуватості у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення, за яке він засуджений, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, ретельно дослідженими й перевіреними в судовому засіданні, яким дана об`єктивна правова оцінка.

Так, допитана в судовому засіданніпотерпіла ОСОБА_10 - донька покійної ОСОБА_11 пояснила, що з обвинуваченим ОСОБА_6 знайома, однак останній раз бачила його давно, близько десяти років тому. В листопаді 2020 року її брат ОСОБА_9 повідомив, що мама пропала, у зв`язку з чим, звернувся в поліцію. 13 квітня 2021 року неподалік стадіону «Україна» були знайдені останки тіла матері. В подальшому, під час пред`явлення трупа, впізнала, що череп належить її матері ОСОБА_11 , оскільки у такому наявний зуб з металевою коронкою, яка покриває половину зуба. Додатково зазначила, що мама інколи зловживала алкоголем, жила із співмешканцем ОСОБА_13 , а з обвинуваченим була знайома більше 20 років. Відзначила проявив агресивної поведінки ОСОБА_6 , що супроводжувалась погрозами ножем її брату напередодні зникнення мами. Після зникнення мами, 8-9 листопада 2021 року протягом дня телефонувала ОСОБА_6 , однак такий був вимкнений. В подальшому, вночі, їй зателефонував обвинувачений, який ствердив, що ОСОБА_11 у нього була, але пішла.

Показаннями допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_9 - сина ОСОБА_11 про те, що в листопаді 2020 року йому зателефонувала сусідка мами ОСОБА_16 та повідомила, що вже кілька днів мами немає вдома. Після цього, він звернувся в поліцію. 13 квітня 2021 року неподалік стадіону «Україна» були знайдені останки тіла матері. Додатково зазначив, що мама жила із співмешканцем - ОСОБА_13 . За два тижні до зникнення, мама разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_6 випивали в квартирі мами. Коли він зайшов до мами, то обвинувачений нецензурно висловлювався, кричав до мами, погрожував йому ножем.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засідання пояснила, що проживає за адресою: АДРЕСА_3 , по сусідству із покійною ОСОБА_11 . В листопаді 2020 року зауважила, що в квартирі останньої кілька днів не вмикається світло. 8-9 листопада 2020 року дзвонила на мобільний телефон ОСОБА_11 та стукала у вхідні двері її оселі, однак відповіді не отримала. Після цього, під час телефонної розмови з співмешканцем ОСОБА_11 - ОСОБА_13 дізналась, що востаннє він бачив ОСОБА_11 коли вона йшла до ОСОБА_6 . В подальшому, зателефонувала сину ОСОБА_11 . ОСОБА_9 та повідомила про зникнення матері.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 - сусідка покійної ОСОБА_11 зазначала, що знала про те, що остання підтримувала стосунки з ОСОБА_6 і бувала в нього вдома. В листопаді 2020 року ОСОБА_16 повідомила їй, що ОСОБА_11 зникла.

Показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_13 - співмешканця ОСОБА_11 , який пояснив, що 06 листопада 2020 року вона пішла до ОСОБА_6 , який проживав у будинку АДРЕСА_4 і не повернулась. Наступного дня він пішов на її пошуки. На вул. Дністровській у м. Львові він зустрів ОСОБА_6 , який запевняв його, що ОСОБА_11 пішла додому. Також зазначив, що неодноразово, разом з ОСОБА_11 бував в квартирі обвинуваченого. Ствердив, що не було випадків коли б ОСОБА_11 , перебуваючи у квартирі ОСОБА_6 , травмувалась або отримала тілесні ушкодження, пов`язані з втратою крові.

Так, за змістом кримінально-процесуального закону до предмета показань свідка належать обставини, що мають пряме чи опосередковане відношення до події кримінального правопорушення, форми вини, наслідків кримінального правопорушення, даних, що належать до показань інших свідків, експертів, їх висновків, понятих та інших учасників процесу, відомості про факти, що характеризують особу обвинуваченого і взаємовідносини свідка з ними та з потерпілим.

Отже, незважаючи на вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 злочину в умовах неочевидності для сторонніх осіб, колегія суддів вважає, що місцевим судом підставно покладено в основу обвинувального вироку відносно останнього показання потерпілих та вищезазначених свідків, оскільки вони надали інформацію у кримінальному провадженні щодо тих фактів, які сприймали особисто, аналізуючи їх та об`єктивно оцінюючи, що в даному конкретному випадку має значення для встановлення істини у справі.

Відтак, всупереч доводам апеляційної скарги захисника - адвоката ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до висновку, що наведені докази є належними та допустимими.

Окрім цього, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненому підтверджується і проаналізованими місцевим судом письмовими доказами, а саме: даними повідомлення на службу 102 (т.2 а.с.3) про те, що у Снопківському парку, що по вул. Кримській у м. Львові 13 квітня 2021 року ОСОБА_17 і ОСОБА_18 біля озера та біля закинутої будівлі поблизу стадіону «Україна» виявлено останки людських ніг.

В подальшому, працівниками поліції під час обстеження території та в ході огляду місця події за адресою: м. Львів, вул. Липова Алея, 5, згідно протоколу слідчої дії від 13 квітня 2021 року та фототаблиці до нього виявлено, зокрема, людський череп і тулуб невстановленої особи, стегнову кістку, штани темного кольору, сумку в червоно-чорну смужку, сумку салатового кольору «Ашан», дві ручки від сумки, пасма волосся, пакет білого кольору «Ессо», поліетиленовий пакет білого кольору (т.2 а.с. 4-60).

Дані огляду трупа представленого у вигляді кісток черепа нижньої щелепи, частини шийних хребців, комплексу кісток тулуба із залишками м`яких тканин на задній поверхні, лівої стегнової кістки обох гомілок зафіксовано у протоколі від 15 квітня 2021 року, що досліджувався та оцінювався в ході судового розгляду кримінального провадження (т.2 а.с.127-129).

Згідно протоколу пред`явлення трупа для впізнання від 15 квітня 2021 року потерпіла ОСОБА_10 впізнала, що череп належить її матері - ОСОБА_11 , оскільки у такому наявний зуб із металевою коронкою, що покриває половину його, крім цього, більшість зубів відсутня (т.2 а.с.123-126).

Висновком судової молекулярно-генетичної експертизи №СЕ-19/109-21/4911-БД від 26 травня 2021року встановлено, що ОСОБА_10 може бути біологічною донькою невстановленої особи жіночої статі, фрагмент кістки якої наданий на дослідження. Ймовірність даної події складає 99,9999% (т.2 а.с.146-156).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 15 квітня 2021 року (т.2 а.с.113-120) у помешканні обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_1 , який був предметом дослідження судом першої інстанції, підписаного ОСОБА_6 його захисником та понятими без жодних доповнень і зауважень, підозрюваний повідомив обставини вбивства ОСОБА_11 , продемонстрував механізм дій щодо заподіяння їй тілесних ушкоджень і подальшого розчленування трупа останньої, а також, описавши спосіб та знаряддя вчинення злочину (кухонний ніж та ножівка по металу), розповів про вжиті ними заходи з метою приховування слідів кримінального правопорушення.

При цьому, як вірно наголошено судом в оскаржуваному вироку, фактичні обставини зазначені ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту, зокрема, щодо характеру тілесних ушкоджень, які стали причиною смерті ОСОБА_11 і деталей розчленування трупа, що підтверджується висновками проведених судово-медичних експертиз, а отже, могли бути відомі лише учаснику вчинення даного злочину.

Так, ОСОБА_6 розповів, що у день події злочину разом із ОСОБА_11 у його помешканні на кухні вживали спиртне, а в подальшому, запідозривши потерпілу у спробі здійснити крадіжку, він, знаходячись позаду ОСОБА_11 правою рукою взяв її за голову та вдарив об поверхню коричневої тумби із дзеркалом, а коли остання слідом за ним пройшла у коридор, він схопивши її за плече, штовхнув у бік кухні, внаслідок чого ОСОБА_11 вдарилась головою об кухонну стіну. Також, ОСОБА_6 показав як ОСОБА_11 перебуваючи в кухні, нанесла йому удар дерев`яною качалкою по плечу. У відповідь, він вдарив ОСОБА_11 і взявши кухонний ніж, наніс їй декілька ударів у грудну клітку. Зазначив, що після цього ОСОБА_11 зайшла у ванну кімнату, а він - займався своїми справами. Наступного дня ножівкою по металу розчленував тіло останньої, відпилявши обидві руки у ділянці нижче плеча, обидві ноги вище коліна та із задньої сторони відпиляв від тулуба голову ОСОБА_11 . Повідомив, що помістив тулуб і голову у велику сумку, а пару рук та пару ніг розклав по різних пакетах і за допомогою візка, відвіз такі та викинув у обрив, неподалік стадіону, що за адресою: м. Львів, вул. Липова Алея, 5.

Твердження захисника - адвоката ОСОБА_7 про недопустимість як доказу зазначеного протоколу слідчого експерименту, покликаючись при цьому на практику Верховного Суду, зокрема, на висновки касаційної інстанції у справі № 688/756/18, на переконання колегії суддів не заслуговують на увагу, оскільки обставини не є тотожними.

Відповідно до положень ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Виходячи із змісту ст. 99 КПК України, складений в порядку передбаченому цим Кодексом протокол процесуальної дії та додатки до нього, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії, є документами, а відтак, процесуальним джерелом доказу, в розумінні ст. 84 КПК України. Тому, відомості, які суд встановив, дослідивши протокол проведення слідчого експерименту від 15 квітня 2021 року є належними та допустимим доказами в контексті вимог ст.ст. 85, 86 КПК України.

Також, сторона захисту стверджує про непричетність до вчиненого злочину обвинуваченого ОСОБА_6 , який відмовився від надання будь-яких пояснень в суді першої інстанції стосовно висунутого обвинувачення, і вважає, що в основу обвинувального вироку не можуть бути покладені дані, отримані в ході досудового розслідування під час проведення слідчого експерименту.

Разом з тим, Верховний Суд у рішенні у справі № 197/433/15-к від 01 лютого 2018 року, та справі № 405/5481/16-к від 12 вересня 2018 року висловив позицію, що положення норми ч.4 ст. 95 КПК України слід тлумачити в системному зв`язку з ч.1 ст. 95 КПК України, яка вказує, що розуміється під показаннями в цій статті - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження. Тому, в розумінні положень ст. 95 КПК України, протокол слідчого експерименту не може бути автоматично визнаний недопустимим, а навпаки він може вважатися доказом в силу ст. 84 та п.3 ч.2 ст. 99 КПК України.

Відтак, колегія суддів наголошує, що слідчий експеримент за участю ОСОБА_6 і його захисника проводився не з метою отримання показань в розумінні ст. 95 КПК України, а з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, відповідно до положень ст. 240 КПК України. Дані слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 судом оцінено, як окремо, так і в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 узгоджуються із слідовою інформацією з місця злочину, здобутою в ході проведення обшуку житла останнього а за адресою: АДРЕСА_1 , зафіксованою у протоколі слідчої дії від 14 квітня 2022 року з фото таблицею.

Так, під час обшуку вказаної квартири виявлено та вилучено речові докази із слідами РБК, зокрема, пару кросівок та нижню частину швабри і її віджимний механізм, на яких наявний гемоглобін. Крім цього, під час обшуку також виявлено мобільний телефон марки «Ergo» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , s/n НОМЕР_3 . На відкритому балконі квартири виявлено каструлю із слідами РБК на зовнішній частині. У правому ближньому куті на правій стіні також виявлено сліди РБК. У правому ближньому куті кімнати №1 на дерев`яному паркеті, в кухні на двох ніжках дерев`яного стільця, у ближньому куті лівої стіни кухні вище над плінтусом, у кухні на нижній частині кухонної тумби, на декоративній кромці виявлено сліди та множинні точкові плями РБК, зокрема, і у вигляді бризок. На зовнішній стороні чавунної ванни виявлено сліди РБК у вигляді потоків та помарок. У ванній кімнаті зі шва між ванною і плиткою відібрано вміст шва. На керамічній плитці блакитного кольору, що розташована на правій стіні над ванною також виявлено слід РБК (т.2 а.с.69-111).

Досліджені судом першої інстанції висновки судово-медичних експертиз скелетовано-муміфікованих розчленованих частин тіла невідомої особи №414/2021 від 13 травня 2021 року (т.2 а.с.135-137); черепа та нижньої щелепи, зуба невідомої особи №72/2021-мк від 05 травня 2021 року (т.2 а.с.138-141); лівої стегнової кістки, блоку із 4, 5, 6 шийних хребців трупа невідомої особи №71/2021-мк від 05 травня 2021 року (т.2 а.с.142-144); висновки судової молекулярно-генетичної експертизи №СЕ-19/109-21/4920-БД від 27 травня 2021 року (т.2 а.с.165-173), №СЕ-19/109-21/4921-БД від 28 травня 2021 року (т.2 а.с.174-181), №СЕ-19/109-21/4918-БД від 27 травня 2021 року (т.2 а.с.183-198) щодо збігу генетичних ознак крові, виявленої на уламках фрагменту кромки, на фрагментах ніжок стільця, у змивах з металевої каструлі та з донної частини ванни із фрагментом кістки, що належить невстановленій особі жіночої генетичної статі, у своїй сукупності, узгоджуються з деталізацією відображених у протоколі слідчого експерименту за участі ОСОБА_6 дій щодо характеру заподіяних ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, а також, стосовно подальшого розчленування тіла останньої, а відтак, на думку колегії суддів, свідчать про причетність обвинуваченого до кримінального правопорушення і спростовують доводи захисника - адвоката ОСОБА_7 щодо недоведеності винуватості ОСОБА_6 .

Отже, на переконання колегії суддів, перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що досудове розслідування та судовий розгляд були проведені належним чином з дотриманням вимог КПК України, а докази по справі зібрані у законний спосіб.

Відтак, з огляду на показання потерпілих та свідків, які абсолютно узгоджуються між собою та з висновками проведених у кримінальному провадженні експертиз, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо об`єктивності та достовірності встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи, а отже, колегія суддів вважає, що зміст і спрямованість інкримінованого ОСОБА_6 протиправного діяння,з врахуванням часу, місця, обстановки вчинення злочину, характеру, особливостей та динаміки дій обвинуваченого, беззаперечно утворює склад злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та свідчить про усвідомлення в повній мірі обвинуваченим небезпеки своїх дій ідоводить наявність у ОСОБА_6 умислу на позбавлення життя потерпілої ОСОБА_11 .

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_19 покарання, то колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, призначив таке у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, яке є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Оцінюючи правильність вирішення судом цивільного позову про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 8240 грн. матеріальної шкоди та по 300 000 грн. моральної шкоди кожному на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , колегія суддів вважає законним і належним чином мотивованим у вироку суду визначення сум відшкодування та приходить до висновку, що такі за своїм розміром є виправданими, відповідають вимогам розумності і справедливості цивільного судочинства та ступеню вини обвинуваченого і, на переконання колегії судів, є достатньою компенсацією завданої шкоди.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає вирок суду законним і обґрунтованим і не вбачає підстав для його скасування та закриття відносно обвинуваченого ОСОБА_6 кримінального провадження.

Окрім цього, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Сихівського районного суду м. Львова від 05 січня 2023 року відносно ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4