Справа № 301/1229/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/711/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою першого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 01 червня 2022 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:
цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Арданово, Іршавського району, Закарпатської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням строком на два роки та покладено на підставі ч.1 ст. 76 КК України обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді особистого зобов`язання залишено до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання з процесуальними витратами, заходами забезпечення кримінального провадження та речовими доказами.

Згідно вироку суду, 18 квітня 2020 року о 07 год. ОСОБА_7 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «SKODA Octavia», номерний знак НОМЕР_1 , де на передньому пасажирському сидінні автомобіля перебував ОСОБА_10 , а на задньому сидінні ОСОБА_11 , в світлу пору доби, без опадів, рухаючись зі швидкістю 130 км/год. по дорозі у напрямку із сторони міста Іршава в напрямку села Сільце, Іршавського району, Закарпатської області, поза межами населеного пункту, де дозволяється рух із швидкістю не більше 90 км/год., на якій для нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які б не дозволяли йому виконати всі дії по безпечному керуванню автомобілем, діючи всупереч п.2.3 «б» Правил дорожнього руху (далі ПДР), згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п.12.1 ПДР, згідно якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п.12.6 «ґ» ПДР, згідно якого поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю: іншим транспортним засобам: на автомагістралях - не більше 130 км/год., на дорогах для автомобілів - не більше 110 км/год., на інших дорогах - не більше 90 км/год., не врахував дорожні умови та дорожню обстановку, а також не вибрав безпечну швидкість руху, що призвело до заносу керованого ним автомобіля і втрати ним керованості, внаслідок чого допустив виїзд вказаного транспортного засобу на ліве узбіччя, де на відстані 29,5 м від будівлі ТОВ «Готельно-ресторанний комплекс «Тиса», що в с. Сільце, на вул. Центральній, №б/н, Іршавського району, відбулось зіткнення передньою частиною автомобіля з деревом «тополя», після чого автомобіль відкинуло в кювет.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир переднього пасажирського сидіння автомобіля марки «SKODA Octavia», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_10 отримав: легкі тілесні ушкодження з незначними скороминучими наслідками тривалістю не більше, як 6 днів; легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше 21 дня; середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня; тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент спричинення.

Причиною смерті ОСОБА_10 стала поєднана тупа відкрита травма голови, органів грудної клітки, черевної порожнини, позаочеревинного простору, миски: відкриті уламкові переломи кісток склепіння та основи черепа, забій головного мозку, субарахноїдальний крововилив, множинні переломи ребер зі зміщенням, розрив тканини правої легені, гемопневмоторакс, розрив капсули та розтрощення тканини печінки, внутрішньочеревна кровотеча, розрив капсули та тканини правої нирки, множинні уламкові переломи кісток миски, що призвела до розвитку травматичного шоку.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 покликається на те, що висновок суду про недоведеність перебування ОСОБА_7 на момент скоєння ним дорожньо-транспортної пригоди під дією наркотичних засобів через недостатність доказів є непереконливим.

Зазначає, що відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №62/21 від 18 квітня 2020 року ОСОБА_7 на момент огляду лікарем ОСОБА_12 перебував у стані наркотичного сп`яніння і суд визнав даний доказ допустимим.

Акцентує, що у судовому засіданні лікар ОСОБА_12 пояснила, що освідування обвинуваченого проводилося за допомогою теста SNIPER 5, який дав позитивний результат на наявність у сечі ОСОБА_7 психоактивної речовини амфетаміну.

Наголошує, що лікарський препарат «Промедол», що є наркотичним анальгетиком, який, як встановлено судом, введено обвинуваченому до відібрання його біологічних речовин крові і сечі для проведення тестування, є відмінним від амфетаміну препаратом.

Вважає помилковим висновок суду про те, що наявність психоактивної речовини амфетаміну у сечі обвинуваченого ОСОБА_7 є наслідком введення йому наркотичного анальгетика промедолу.

Звертає увагу, що призначення судово-токсикологічної експертизи для встановлення факту наявності (відсутності) стану наркотичного сп`яніння, на що покликається суд у вироку, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, не є обов`язковим засобом доказування стану наркотичного сп`яніння. Згідно із загальними правилами доказування, такий стан особи може бути встановлено на підставі інших доказів, які з огляду на визначені ст.ст. 85-88 КПК України критерії є належними, допустимими та у своїй сукупності і взаємозв`язку достатніми для відповідного висновку.

Акцентує, що ОСОБА_7 вину у судовому засіданні фактично не визнав, зазначивши, що причиною дорожньо-транспортної пригоди стало розірвання колеса автомобіля.

На думку апелянта, позитивні дані про особу винного та наявність кількох пом`якшуючих покарання обставин з огляду на характер порушень вимог ПДР обвинуваченим ОСОБА_7 , який у стані наркотичного сп`яніння рухався зі значним перевищенням дозволеної швидкості не можуть бути визнані мотивованими підставами для застосування до останнього положень ст. 75 КК України.

Просить допитати обвинуваченого ОСОБА_7 , дослідити висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №62/21 від 18 квітня 2020 року, допитати лікаря ОСОБА_12 , дослідити дані, що характеризують особу обвинуваченого.

Також просить скасувати вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 01 червня 2022 року, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч.2 ст. 286 КК України, вказавши на обставину, що обтяжує покарання - вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення у стані наркотичного сп`яніння і призначити йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу першого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та виступ його захисника адвоката ОСОБА_9 про її заперечення і залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок місцевого суду лише в межах апеляційної скарги, зі змісту якої вбачається, що сторона обвинувачення покликається на наявність доказів перебування ОСОБА_7 у момент дорожньо-транспортної пригоди у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, крім цього, не погоджується із застосуванням судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому положень ст.ст. 75, 76 КК України.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, логічно пов`язаними між собою, дослідженими й перевіреними в судовому засіданні, яким дана у відповідності до вимог ст. 94 КПК України об`єктивна оцінка.

Щодо покликання прокурора в апеляційній скарзі про наявність обтяжуючої обвинуваченому ОСОБА_7 покарання обставини, а саме вчинення злочину у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, то колегія судів вважає, що таке твердження стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом.
Ч.2 ст. 93 КПК України передбачено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 в судах першої і апеляційної інстанцій категорично заперечив твердження згідно пред`явленого йому обвинувачення, щодо вживання будь-яких психотропних речових перед дорожньо-транспортною пригодою, зазначивши, що огляд на стан наркотичного сп`яніння проходив після надання йому невідкладної медичної допомоги, у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та введенням йому ін`єкцією лікарських препаратів.

Ч.2 ст. 91 КПК України визначено, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

У п.54 справи «Лопатін і Медведський проти України» (заяви №№ 2278/03 та 6222/03) зазначено, що при оцінці доказів Суд застосовує стандарт оцінки доказів «поза розумним сумнівом». Такі докази можуть випливати з співіснування достатньо сильних, чітких і послідовних умовиводів або схожих неспростовних припущень стосовно фактів.

З врахуванням принципу змагальності сторін в кримінальному процесі, місцевим судом проаналізовані представлені письмові докази по справі, зокрема, складений о 09 год. 10 хв. висновок №62/21 від 18 квітня 2020 року, згідно якого, ОСОБА_7 перебував у стані наркотичного сп`яніння (т.1 а.с. 143).

Відповідно до висновку судово-токсикологічної експертизи №799 від 28 квітня 2020 року в крові з вени ОСОБА_7 метиловий, етиловий, н-пропіловий, н-бутиловий, н-аміловий спирти та їх ізомери не виявлено. Забір крові проведено 18 квітня 2020 року о 09 год. 10 хв. (т.1 а.с. 153-154).

Зі змісту копії супровідного листа від 18 квітня 2020 року, при наданні невідкладної медичної допомоги постраждалому внаслідок ДТП ОСОБА_7 18 квітня 2020 року о 07 год. 30 хв. вводився медичний препарат промедол 1,0, після чого, обвинувачений був доставлений в Іршавську лікарню (т.2 а.с. 93-94).

Згідно листа директора КНП «Іршавська районна лікарня» №716/05-05 від 04 червня 2020 року, при наданні хворому ОСОБА_7 медичної допомоги, працівниками Іршавської СЕМД вводилися останньому наркотичні засоби промедол (т.1 а.с. 183).

Крім цього, допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_12 лікар приймального відділення пояснила, що освідування ОСОБА_7 проводилося за допомогою теста SNIPER 5, який дав позитивний результат на наявність в сечі останнього амфетаміну. Ствердила, що забір взірців крові та сечі на виявлення стану сп`яніння ОСОБА_7 відбирався в приймальному відділенні Іршавської РЛ після його доставлення у відділення швидкої допомоги і надання першої необхідної медичної допомоги, та після надходження відповідного направлення слідчого.

В свою чергу, свідок ОСОБА_13 лікар швидкої допомоги в суді першої інстанції повідомив про те, що під час надання ОСОБА_7 невідкладної медичної допомоги, вводив йому сильнодіючий обезболюючий препарат «промедол».

Відтак, колегія суддів вважає, що всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, підставною є критична оцінка суду першої інстанції висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №62/21 від 18 квітня 2020 року, оскільки, як вірно констатовано в оскаржуваному вироку, забір взірців крові та сечі ОСОБА_7 для освідування на стан сп`яніння проводився в приймальному відділенні Іршавської РЛ 18 квітня 2020 року о 09 год. 10 хв., тобто після надання лікарями Іршавської СЕМД невідкладної медичної допомоги на місці ДТП та введення йому близько 07 год. 30 хв. цього ж дня сильнодіючого обезболюючого препарату «промедол».

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, про що зазначено і у вироку суду, судово-токсикологічна експертиза для встановлення наявності/відсутності стану наркотичного сп`яніння ОСОБА_7 по кримінальному провадженню не призначалася.

З огляду на вищенаведене, на переконання колегії суддів, об`єктивними і обґрунтованими є висновки суду першої інстанції щодо відсутності доказів, отриманих в порядку встановленому КПК України, які б доводили перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під час вчинення інкримінованого йому злочину у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, а отже така обтяжуюча покарання обставина, не знайшла свого підтвердження належними та допустимими доказами, про що мотивовано у вироку, з чим погоджується і апеляційний суд.
Таким чином, виходячи з положень ч.3 ст. 404 КПК України, на думку колегії суддів, безпідставним є клопотання апелянта про необхідність повторного дослідження вищезазначених письмових доказів та допиту свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , оскільки такі повно та без порушень досліджені судом першої інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги сторони обвинувачення про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок звільнення останнього від відбування такого з випробуванням, то колегія суддів звертає увагу на наступне.
Так, відповідно до ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення та полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виходячи з поняття судового розсуду, обираючи між законними альтернативами, з огляду на обставини справи та другорядну роль кари як мети покарання, звільняючи обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого з необережності ОСОБА_7 злочину, його наслідки, особу винного, який позитивно характеризується по місцю проживання, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є особою молодого віку, раніше не судимий, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також відсутність у потерпілої ОСОБА_14 претензій матеріального характеру, навів переконливі, на думку колегії суддів, доводи на підтвердження прийнятого рішення про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання.

Отже, колегія суддів вважає вирок суду законним і обґрунтованим і не вбачає підстав для його скасування.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційну скаргу першого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 01 червня 2022 року відносно ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4