Категорія:ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000824 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2022 року щодо нього,
В С Т А Н О В И В:
Вказаним вироком суду ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Полонка Луцького району Волинської області, тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньою-спеціальною освітою, неодружений, непрацюючий, раніше судимий:
1) 10.02.1992 Луцьким міським судом Волинської області за ч.3 ст.144 КК України (1960 року) до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 03.05.1997 по відбуттю строку покарання;
2) 31.10.2002 Луцьким міським судом Волинської області за ст.15 ч.3 ст.186, ч.2 ст.309, ст.42 КК України до 4 років позбавлення волі;
3) 24.01.2003 Луцьким міським судом Волинської області за ч.3 ст.140, ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.2 ст.186, ст.70 КК України до 6 років позбавлення волі, звільненого 12.08.2008 по відбуттю строку покарання;
4) 25.05.2010 Луцьким міським судом Волинської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.2 ст.15, ч.2 ст.190, ч.3 ст.357, ч.ч.1, 4 ст.70, ст.72 КК України до 9 років позбавлення волі;
5) 17.02.2014 Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.1 ст.395 КК України до 1 місяця арешту, звільненого 23.05.2014 по відбуттю строку покарання;
6) 06.07.2018 Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України надано іспитовий строк 3 роки,
засуджений за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;
за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі 5 (п`ять) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з моменту його затримання, тобто з 09.07.2022.
Вироком вирішено питання речових доказів, судових витрат та арештованого майна.

ОСОБА_7 визнаний винний та засуджений за те, що він повторно, в період з 15 по 20 травня 2022 року, точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_3 , шляхом замикання дротів запалювання, привів у дію двигун мотоцикла марки «Sparta SD150» 2017 року виготовлення, р.н.з. НОМЕР_1 , вартістю, згідно висновку експерта №СЕ-19/103-22/5967-АВ від 20.07.2022 - 21 640,68 грн, та в подальшому розпочав рух вулицями с.Зміїнець Луцького району Волинської області, заволодівши даним транспортним засобом, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди на вищевказану суму.
Він же, повторно, 08 липня 2022 року близько 12.00 год. незаконно проник на територію домоволодіння будинку АДРЕСА_4 , де шляхом розбиття скла, проник до підсобного приміщення, та замкнувши дроти запалювання, привів у дію двигун мотоцикла марки «Delta» 2008 року виготовлення, р.н.з. НОМЕР_2 , вартістю, згідно висновку експерта №СЕ-19/103-22/5966-АВ від 27.07.2022 5 081,57 грн, розпочав ним рух вулицями села Новостав Луцького району Волинської області, заволодівши даним транспортним засобом, спричинивши потерпілій ОСОБА_11 майнової шкоди на вищевказану суму.
Він же, повторно, цього ж дня, близько 12.00 год., в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України №64/2022 про «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, а також продовженого Указами Президента України №133/2022 від 14 березня 2022 року та №259/2022 від 18 квітня 2022 року, Законами України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15 березня 2022 року, від 21 квітня 2022 року та від 25 травня 2022 року, умисно, з корисливих мотивів, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_4 , та шляхом розбиття скла, проник до підсобного приміщення, звідки таємно викрав пристрій для шліфування паркету вартістю 2 000 гривень, бензопилу марки «DniproM» вартістю 2 500 гривень, рибальські вудочки в кількості 10 штук вартістю по 250 гривень кожна, шуруповерт вартістю 1 000 гривень, коробку з рибальським приладдям вартістю 500 гривень, ручний насос вартістю 200 гривень та набір гайкових ключів, вартістю 500 гривень, спричинивши потерпілій ОСОБА_11 майнової шкоди на загальну суму 9 200 гривень.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію своїх дій, оспорює вирок в частині призначеного покарання. Просить врахувати його вік, хворобу, а також його заслуги перед країною, зокрема участь у бойових діях в Демократичній Республіці Афганістан та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримували, просили змінити вирок суду в частині призначеного покарання, прокурора, який апеляційну скаргу заперечував і просив вирок суду залишити без змін, потерпілого, який апеляційну скаргу підтримав, перевіривши матеріали кримінального провадження апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, за згодою учасників судового провадження, керуючись вимогами ст.349 КПК України після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Згідно приписів ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувалися.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги обвинуваченого, про можливість пом`якшення покарання, апеляційний суд вважає такі доводи необґрунтованими з огляду на таке.

Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Положеннями ч.1 ст.65 КК України встановлено, що суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

А приписами ч.2 ст.65 КК України регламентовано, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті (частині статті) Особливої частини КК України, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Вказані вимоги закону при призначенні покарання ОСОБА_7 місцевим судом дотримані.

Як убачається з вироку місцевого суду, призначаючи ОСОБА_7 вид та розмір покарання, суд першої інстанції, дотримуючись наведених вимог кримінального закону, належним чином урахував усі обставини кримінального провадження, у тому числі ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушення, обставини їх вчинення, дані про особу винного, який вину визнав повністю, активно сприяв у розкритті кримінальних правопорушень, у вчиненому щиро розкаявся, по місцю проживання здійснював догляд за особою, що цього потребує, однак ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, в тому числі відбував реальні міри покарання, збитки потерпілим не відшкодовані, хоча частина майна і вилучена, однак буде повернута лише завдяки діям працівників правоохоронних органів, а не внаслідок добровільного відшкодування завданої шкоди самим обвинуваченим.

Потерпілий ОСОБА_9 під час апеляційного розгляду пояснив, що завдані йому збитки обвинувачений не відшкодував.

Повною мірою врахувавши вказані обставини в їх сукупності, а також зваживши на відсутність обставин, які обтяжують покарання, та наявність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, визначений санкціями ч.2 ст.289, ч.4 ст.185 КК України, і визначив остаточне покарання із застосуванням положень ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, застосувавши принцип часткового складання призначених покарань.

Тому підстав для зменшення призначеного ОСОБА_7 покарання до 5 років позбавлення волі за наведених обставин, апеляційний суд не вбачає.

Покарання, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції, апеляційний суд вважає таким, що повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі.
У даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
Законних підстав для скасування вироку та задоволення апеляційної скарги з наведених у ній мотивів, апеляційний суд не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2022 року щодо нього без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, в той самий строк з моменту отримання копії даної ухвали.

Головуючий

Судді: