Єдиний унікальний номер 205/6287/22
1-кп/205/915/22
У Х В А Л А

8 листопада 2022 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000151 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Верховцево Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню освіту, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця за мобілізацією, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КПК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурором ОСОБА_4 заявлено клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання прокурора обґрунтовується тим, що відповідно до ч. 7 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтям 402-405, 407, 408, 429 КК України застосується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Також прокурор у клопотанні зазначає про наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_3 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується тим, що ОСОБА_3 , обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, також наявний ризик незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що на думку прокурора може підтверджуватися тим, що обвинувачений може вплинути на свідків, які разом з ним проходять військову службу в одній військовій частині, шляхом залякування та здійснення щодо них насильницьких дій, може перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, що обвинувачений розуміючи ступіть тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього може будь-яким чином здійснювати вплив на свідків, в тому числі за допомогою насилля, що на думку прокурора складатиме суть ризику вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкодити кримінальному провадженню іншим чином. Крім того, в обґрунтування ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином прокурор зазначає можливість обвинуваченого вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб перебувати в умовах ізоляції.

Крім того, прокурор у клопотанні зазначає про наявність ризику вчинити інші кримінальні правопорушення, що на думку прокурора підтверджується тим, що під важелем понесення відповідальності, ОСОБА_3 , будучи діючим військовослужбовцем, може самовільно залишити місце служби та взагалі територію України, що утворить самостійний склад злочину, передбачений ст.. 408 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 зайняв неоднозначну процесуальну позицію щодо заявленого клопотання, зокрема клопотання підтримав, посилаючись на обґрунтування, які викладені в ньому, натомість питання про вирішення клопотання по його суті відніс на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання та обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначивши, що він не має намірів ухилятися від суду, перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином. Також зазначив, що наразі він проходить службу в умовах дислокації військової частини, виконує отримані ним накази від командирів та перебуває під постійним наглядом та контролем з боку командування військової частини і залишити її територію фактично не має можливості.

Суд, вивчивши клопотання прокурора, оцінивши викладені в ньому доводи, заслухавши учасників судового провадження, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Разом з цим, частина 2 ст. 177 КПК України визначає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав.

Згідно вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 194 КПК України, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

У підготовчому судовому засіданні встановлено, що в ході досудового розслідування даного кримінального провадження відносно ОСОБА_3 не було застосовано жодного запобіжного заходу. При цьому, ані слідчий, ані прокурор не зверталися до слідчого судді з клопотанням про застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу.

У підготовчому судовому засіданні прокурор суду пояснив, що за час здійснення досудового розслідування кримінального провадження з боку обвинуваченого ОСОБА_3 не було вчинено жодних дій або вжито жодних заходів, які б вказували на його намір чи спроби ухилитися від досудового розслідування, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Натомість, прокурор зазначив, що вважає доведеними ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України та зазначені ним у клопотанні про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , оскільки характер кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_3 з об`єктивної сторони полягає у самовільному залишенні військової частини, що само по собі вказує на можливість його повторної втечі з військової частини та переховування від суду.

При цьому, прокурор у судовому засіданні зазначив, окрім своїх тверджень, які по суті зводяться до припущень, що він не має інших доказів на підтвердження наявності зазначених ним ризиків.

Надаючи оцінку зазначеним прокурором у клопотанні ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України суд виходить з наступного.

Тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа, а також ступінь суворості передбаченого за його вчинення покарання не можуть бути основними та самодостатніми факторами підтвердження ризику можливого переховування обвинуваченого від суду і мають оцінюватися виключно у сукупності з іншими обставинами. Натомість, окрім припущення того, що обвинувачений ОСОБА_3 може ухилитися від суду, прокурором не наведено та необґрунтовано інших обставин, які б могли бути оцінені судом в якості додаткових доказів зазначеного ризику.

Ризик незаконного впливу з боку ОСОБА_3 на свідків у кримінальному провадженні, в тому числі шляхом залякування та застосування насильства, також зводиться лише до припущень, оскільки прокурором не доведено реальних можливостей обвинуваченого ОСОБА_3 здійснити такий вплив на свідків, які беруть участь у кримінальному провадженні, зокрема не наведено характер взаємовідносин між обвинуваченим ОСОБА_3 та свідками, їх підпорядкування тощо. Окрім того, суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що з боку обвинуваченого мали місце спроби або наміри вчинити незаконний вплив на свідків у спосіб, який зазначає прокурор у клопотанні.

Ризики перешкоджання обвинуваченим ОСОБА_3 кримінальному провадженні іншими чином та вчинення ним іншого кримінального правопорушення суд також вважає необґрунтованими та недоведеними, оскільки наведені прокурором у клопотанні способи реалізації зазначених ризиків, які, на думку прокурора полягають у розумінні обвинуваченим ступеню тяжкості вчиненого злочину, наслідків та ризиків втечі для нього, можливості будь-яким чином здійснювати вплив на свідків, в тому числі за допомогою насилля, складають суть ризику вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкодити кримінальному провадженню іншим чином фактично кореспондують до припущень щодо наявності ризиків переховування обвинуваченого від суду та незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, які суд визнає недоведеними.

Крім того, в якості додаткового обґрунтування ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином прокурор зазначає можливість обвинуваченого вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб перебувати в умовах ізоляції.

Натомість, суд вважає дане твердження прокурора безпідставним, оскільки самокалічення обвинуваченого, як спосіб ухилення від кримінальної відповідальності можливо здійснити за будь-яких обставин, незалежно від місця перебування останнього та режиму його утримання. Окрім того, прокурором не обґрунтовано яким чином перебування обвинуваченого під вартою в умовах гауптвахти може запобігти його самокаліченню чи нанесенню самому собі іншої шкоди здоров`ю.

Крім того, суд звертає увагу на те, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 розпочато 13.09.2022 року, а судове провадження у даному кримінальному провадженні здійснюється з 29 вересня 2022 року. При цьому, під час досудового розслідування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 жодного запобіжного заходу не обиралося, відповідного клопотання слідчому судді не вносилося. Також суд звертає увагу на те, що в під час досудового розслідування та судового провадження з боку ОСОБА_3 не мали місце порушення процесуальних обов`язків обвинуваченого, зокрема останній своєчасно, на відміну від прокурора, з`являвся в судові засідання за викликом, жодних порушень не допускав.

За таких обставин суд приходить до висновку про недоведеність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які прокурор зазначив у клопотанні про обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , у зв`язку з чим вважає клопотання необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 176,177,178, 193, 314, 315, 369-372 КПК України суд,
П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1