Провадження № 1-кс/947/3919/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2023 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора - ОСОБА_3 , захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного - ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000069 від 09.03.2023 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біляївка Одеської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, інспектора-снайпера першої групи комендантського відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 Державної прикордонної служби України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. ст. 152 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді інспектора - снайпера першої групи комендантського відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 Державної прикордонної служби України, у військовому звані «солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, після вживання алкогольних напоїв вирішив вчинити зґвалтування.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на зґвалтування 08.03.2023 року о 17 год. 00 хв. прийшовши до галявини, яка знаходиться по АДРЕСА_1 та побачивши раніше незнайому йому малолітню ОСОБА_7 , яка відпочивала з друзями, вирішив її зґвалтувати. Схопивши останню та почавши тягти за собою з метою знаходження безлюдного місця на території занедбаних споруд, яке виключить викриття його дій сторонніми особами, здійснив на малолітню ОСОБА_7 психологічний тиск, свідомо використовуючи вплив, особливо вразливу щодо неї ситуацію, неспроможність чинити опір, усвідомлюючи, що остання залякана. Водночас ОСОБА_5 подолав опір неповнолітнього ОСОБА_8 , який намагався зупинити його протиправні дії, шляхом нанесення останньому одного удару правої руки стиснутої в кулак в обличчя та одного удару головою в обличчя.

Надалі, ОСОБА_5 притягнув малолітню ОСОБА_7 до безлюдного місця - захаращених кущів на території колишнього колгоспу «Декоративні культури» с. Мирне Одеської області, забезпечивши тим самим неможливість втручання в його дії сторонніх осіб, достовірно знаючи про те, що ОСОБА_7 не досягла чотирнадцяти років, почав вчиняти що до неї дії сексуального характеру, шляхом оголення свого статевого органу, демонстрації його останній, після чого повалив останню на землю, сів на неї зверху, обмеживши свободу пересування останньої. Після чого, намагаючись зняти з неї штани та спідню білизну з метою вагінального проникнення в тіло іншої особи з використанням геніталій, наніс не менше 3-х ударів руками, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді синців верхньої третини передньо-внутрішньої поверхні правої гомілки, передньої поверхні колінного суглобу, садна тильної поверхні лівої кисті, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, однак довести свої злочинні дії до кінця та вступити в статеві зносини з малолітньою ОСОБА_7 , не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки, почувши, що до місця вчинення злочину підбігли перехожі, зрозумівши, що з причин, що не залежать від його волі, він не зможе вчинити всіх дій, направлених на зґвалтування малолітньої ОСОБА_7 до кінця, ОСОБА_5 зник з місця вчинення злочину.

За викладених обставин, 29.03.2023 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України за кваліфікуючими ознаками: незакінчений замах на зґвалтування, тобто вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

Сторона обвинувачення звертається з клопотанням про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, посилаючись на характер імовірно вчиненого кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України та враховуючи неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

У судовому засіданні -

Прокурор вимоги поданого клопотання підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Захисник підозрюваного заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що з моменту подій, які зазначені у клопотанні минув вже майже місяць протягом якого сторона обвинувачення не пред`явила матеріалів з яких можливо б було встановити, що підозра пред`явлена його підзахисному є обґрунтованою. Зазначив, що ризики наведені у клопотанні сторони обвинувачення є недоведеними та не підтверджуються матеріалами, доданими в обґрунтування клопотання. Підозрюваний є військовослужбовцем, з огляду на що є дисциплінованою людиною та не має наміру переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Просив відмовити у задоволенні клопотання.

Підозрюваний з пред`явленою йому підозрою не погодився та зазначив, що події, які викладено у клопотанні не відповідають дійсності. Підтримуючи думку захисника просив не застосовувати до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Дослідивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 29.03.2023 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України за кваліфікуючими ознаками: незакінчений замах на зґвалтування, тобто вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

У справі «Мироненко і Мартенко проти України» від 10.12.2009 року ЄСПЛ зазначив, що компетентний суд повинен перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої буде здійснено затримання, та законність мети цього затримання й подальшого тримання під вартою.

Згідно п. 32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

До того ж, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

Так, слідчим суддею встановлено, що обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України підтверджується зібраними у кримінальному провадженні матеріалами, доданими в обґрунтування клопотання, а саме: протоколом огляду місця події від 10.03.2023 року; протоколом допиту неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 від 10.03.2023 року; протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_7 від 10.03.2023 року; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 від 23.03.2023 року; довідкою з «Біляївської багатопрофільної лікарні БМР» виданої ОСОБА_7 від 08.03.2023 року; висновком експерта № 134-23/2023 судово-медичної експертизи неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 від 09.03.2023 року; протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_9 від 10.03.2023 року; протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_10 від 10.03.2023 року; протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_8 від 13.03.2023 року; довідкою з «Біляївської багатопрофільної лікарні БМР» виданої ОСОБА_8 від 08.03.2023 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 11.03.2023 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 11.03.2023 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 11.03.2023 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 11.03.2023 року, а також іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

На підставі зазначеного, слідчий суддя вважає, що надані стороною обвинувачення матеріали, які долучені до клопотання, на даній стадії досудового розслідування повністю доводять обґрунтованість підозри у можливому вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України та відхиляє заперечення сторони захисту щодо необґрунтованості пред`явлено підозри.

При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що слідчий суддя не вирішує питання винуватості особи у вчиненні тих чи інших кримінальних правопорушень, а лише на підставі долучених до клопотання доказів, вирішує питання наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення таких кримінальних правопорушень.

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України, покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, яке імовірно загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, а також суспільно-небезпечний характер інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до переконання, що наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик у вигляді можливого переховування підозрюваного ОСОБА_5 від органу досудового розслідування та суду.

Також, у зв`язку з тим, що підозрюваному під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження стануть відомі анкетні дані свідків та потерпілої, які є неповнолітніми та з поясненнями яких він не погоджується, він буде мати можливість на них впливати шляхом їх залякування чи іншим чином з метою зміни ними показів в подальшому так, як жодного свідка та потерпілу не допитано у судовому засіданні за правилами судового розгляду, відповідно до чого слідчий суддя приходить до переконання про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Інші ризики, зазначені у клопотанні сторони обвинувачення свого підтвердження не знайшли та визнаються слідчим суддею формально наведеними стороною обвинувачення.

Слідчий суддя враховує, що згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, при цьому більш м`якими запобіжними заходами по відношенню до нього є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт. Метою ж застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_5 в судовому засіданні встановлено не було, зокрема, застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та особистого зобов`язання є недоцільним, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, не забезпечать належне виконання підозрюваним обов`язків.

З огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження, встановлені в ході розгляду даного клопотання відомості, в тому числі які стосуються наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України, а також наявних в рамках даного кримінального провадження ризиків, забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, можливо лише шляхом застосування відносно такої особи виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак підстав для застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу слідчим суддею встановлено не було.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З урахуванням викладеного, враховуючи те, що ймовірне вчинення злочину підозрюваним було із застосуванням насильства відносно малолітньої особи, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 196, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000069 від 09.03.2023 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», строком до 27.05.2023 року, включно, в межах строку досудового розслідування.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1