Дата документу 23.01.2023 Справа № 335/6584/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/6584/22 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/551/23 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 23 січня 2023 року у закритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 1 грудня 2022 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 152, ч. 4 ст. 187 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 152, ч. 4 ст. 187 КК України.

У судовому засіданні прокурором Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_8 , в рамках вказаного кримінального провадження, подано письмове клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , посилаючись на те, що ризики, встановлені судом під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не відпали та продовжують існувати.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 1 грудня 2022 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 строком до 29 січня 2023 року включно. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою зазначає, що номер його судової справи змінювався, що на його думку є порушенням ст. 35 КПК України та є підстави вважати, що склад суду обирався не автоматизованою системою документообігу суду. Крім того, зауважує, що згідно положень ст. 31 КПК справа повинна слухатися колегіально, а не одноособово, що є також підставою для скасування рішень суду. Просить всі судові рішення під номером 335/6584/22 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у новому складі суду, згідно положень ст. ст. 31, 35 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник, обвинувачений та його законний представник підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити.

Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 суд першої інстанції достатньо обґрунтував своє рішення.

Таке рішення суду має на меті досягнення дієвості цього провадження, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положениями ст. 331, ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог національного та міжнародного законодавств.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченогоОСОБА_7 суд першої інстанції врахував, крім тяжкості діянь, які інкримінуються обвинуваченому, дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що дає достатньо підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 152, ч. 4 ст. 187 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до нетяжких та особливо тяжких злочинів, вчинених із корисливих мотивів із застосуванням насильства, не займався суспільно-корисною працею, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку його особи.

Однак, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Надаючи оцінку ризику можливості обвинуваченого ОСОБА_7 переховуватися від суду, місцевим судом цілком обґрунтовано взято до уваги серйозність висунутого останньому обвинувачення, зокрема, за ч. 4 ст. 187 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років з конфіскацією майна у разі визнання останнього винним, отже існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до втечі.

Також, перебуваючи на свободі, ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, оскільки обвинуваченому відомо їх місце проживання, а тому ризик певних дій з боку обвинуваченого може перешкодити кримінальному провадженню, що вплине на встановлення обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України також знайшов своє підтвердження, оскільки ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, відносно нього перебувають кримінальні провадження за ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України у місцевому суді, відсутність постійного місця робити свідчать на користь встановленого судом ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися, та не зменшилися.

Крім цього, при вирішенні питання про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційний суд вважає, що необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Твердження обвинуваченого щодо розгляду справи незаконним складом суду носять абстрактний характер і не знайшли свого об`єктивного підтвердження в процесі апеляційного розгляду, а тому підлягають відхиленню.

Доводи автора апеляції, що в порушення вимогст. 31 КПК України справа повинна слухатися колегіально, а не одноособово також були перевірені колегією суддів, яка прийшла до наступного.

Так, згідно ч. 2 ст. 31 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів лише за клопотанням обвинуваченого.

Оскільки судове провадження не містить даних щодо заявленого клопотання обвинуваченого про колегіальний розгляд кримінального провадження, тому зазначені доводи ОСОБА_7 слід визнати безпідставними.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, у провадженні не вбачається.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 1 грудня 2022 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до 29 січня 2023 р. включно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4