Справа № 694/2460/22
Провадження №1-кп/694/12/23
ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
28.02.2023 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Козацьке Звенигородського району Черкаської області, українки, громадянки України, одруженої, на утриманні має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з середньою освітою, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , 30 жовтня 2022 року, близько 12 години 20 хвилин в умовах воєнного стану, введеного на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ від 24.02.2022, та від 17 травня 2022 року № №341/2022, затвердженим Законом України від 25 травня 2022 року № 2212-ІХ, та від 12 серпня 2022 року №573/2022, перебуваючи в приміщенні літньої кухні за адресою АДРЕСА_3 , умисно, з корисливих мотивів з метою власного збагачення, шляхом вільного доступу, переконавшись що за її діями не спостерігає потерпілий ОСОБА_7 , таємно викрала з полиці серванту мобільний телефон «Хіаомі Redmi Note 9 Pro Tropical Green» ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , який на праві власності належить потерпілому ОСОБА_7 , після чого з викраденим майном з місця події зникла, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинила потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 5240 гривень.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена беззаперечно визнала себе винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4ст. 185 КК України, пояснила суду про обставини викладені вище, зазначила, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті відповідають фактичним обставинам справи, події вчинення нею кримінального правопорушення вірно відображені. Дійсно,30 жовтня 2022 року, в обідній час, вона перебувала в приміщенні літньої кухні за адресою АДРЕСА_3 , в серванті побачила мобільний телефон «Хіаомі», належний ОСОБА_7 , який таємно викрала.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_7 надав пояснення, зо дійсно 29.10.2022 до нього у гості прийшла обвинувачена з подругою та лишилася на ночівлю. На наступний день він виявив зникнення належного йому мобільного телефону.
Враховуючи те, що обвинувачена повністю визнала свою вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, погоджується з кваліфікацією вчиненого нею кримінального діяння, розуміючи яка міра покарання загрожує, показання обвинуваченої повністю відповідають фактичним обставинам справи, які вона не заперечує, а саме про обставини вчинення кримінального правопорушення,зокрема, кількість та вартість викраденого майна, прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд відповідно до частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження подій кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченої у його вчиненні, обмежившись допитом обвинуваченої, дослідженням матеріалів кримінального провадження щодо матеріалів, які характеризують особу обвинуваченої, процесуальних витрат, речових доказів. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, добровільність їхньої позиції та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Показання ОСОБА_4 відповідають фактичним обставинам обвинувачення, є логічними та послідовними, учасниками процесу не оспорюються, що не викликає у суду підозри з приводу їх неправдивості.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини.
Таким чином, вина обвинуваченої ОСОБА_4 підтверджується як його показаннями, даними ним в судовому засіданні, так і тими доказами які були зібрані органами досудового розслідування і які він визнав в судовому засіданні відповідно до ч.3 ст.349 КПК України. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, добровільність їхньої позиції та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення доведене.
Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує:
-за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.
Згідно ст.66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд вважає щире каяття, а також добровільне відшкодування заподіяної шкоди.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Вивченням в ході судового розгляду даних особи обвинуваченої встановлено, що вона раніше не засуджена, має на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на обліку в психоневрологічному диспансері не перебуває (повідомлення), як вбачається з повідомлення, ОСОБА_4 на диспансерному (профілактичному обліку) не перебуває.
В ст. 50 КК України встановлено, що покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише
тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 « Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначення покарання суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину. Крім того судом враховано думку потерпілого, який просив обвинувачену суворо не карати.
Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самою обвинуваченою, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке, за змістом ст. 12 КК України, є умисним тяжким злочином, наслідки вчинення кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченої, відношення обвинуваченої до скоєного злочину, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженої, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене із звільненням обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком в порядку ст. 75 КК України, оскільки її виправлення та попередження скоєння нею нових кримінальних правопорушень можливо без ізоляції від суспільства.
Таке покарання за глибоким переконанням суду буде обґрунтованим і необхідним для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею та іншими особами кримінальних правопорушень.
Окрім того, у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням покласти на засуджену ОСОБА_4 обов`язки передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.
Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до ч.9 ст. 100 КПК.
Вирішуючи питання щодо розподілу процесуальних витрат у відповідності до ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої на користь держави документально підтвердженні процесуальні витрати на залучення експертів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 373, 374, 395 КПК України суд, -
Визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.4 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку в 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.
На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Цивільний позов у справі не заявлявся.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи в сумі 755,12 грн.
Речові докази коробку від мобільного телефону «Хіаомі Redmi Note 9 Pro Tropical Green», мобільний телефон «Хіаомі Redmi Note 9 Pro Tropical Green» із ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 серійним номером № НОМЕР_3 , які знаходяться на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_7 , після набрання вироком законної сили вважати йому повернутими.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Відповідно до приписів ч.6 ст. 376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1