КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/4810/2022 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 183 КПК Доповідач: ОСОБА_2
Єдиний унікальний номер № 760/5358/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 24 листопада 2022 року, -

за участю:

власника майна - ОСОБА_6 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 24.11.2022 року задоволено частково клопотання слідчого СВ розслідувань злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 та накладено арешт на вилучені під час обшуку проведеного 04.11.2022 року за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає ОСОБА_6 , а саме: предмет фалічної форми рожевого кольору; мобільний телефон марки Neffos imeil: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 ; флеш-накопичувач чорного кольору об`ємом 16 Гб; простирадло рожевого кольору; системний блок сірого кольору; мобільний телефон марки Redmi 9 model м 2004j9ag imeil: НОМЕР_3 , imei2: НОМЕР_4 , sim 1: НОМЕР_5 , sim 2: НОМЕР_6 .

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, власник майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 24.11.2022 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого повністю, зобов`язати слідчого повернути вилучене майно.

Апелянт зазначає, що вилучене майно не є речовим доказом, клопотання було подано із порушенням встановленого строку, а слідчий суддя безпідставно відхилив клопотання сторони захисту про дослідження доказів.

Долучені до клопотання докази не завірені належним чином, а тому останній вважає їх недопустимими доказами. На момент вилучення майна апелянт зазначає, що йому не було повідомлено про підозру, копія пояснення відібрана під примусом.

В судове засідання прокурор у кримінальному провадженні не з`явився, хоча був завчасно повідомлений про дату та час призначеного судового розгляду.

Апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана бути зацікавленою провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що причина неприбуття у судове засідання прокурора є неповажною та призводить до необґрунтованого затягування розгляду апеляційної скарги та вирішення питання щодо законності

оскаржуваного судового рішення, а відтак вирішила за можливе розглянути дане провадження за відсутністю прокурора, оскільки це не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника та власника майна, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити у повному обсязі, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів, що у провадженні Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві знаходиться кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002500 від 04.11.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156, ч. 3 ст. 301-1 КК України.

04.11.2022 року слідчим Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_10 на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, враховуючи невідкладний випадок, з метою виявлення та фіксації відомостей, щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень, було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 .

08.11.2022 року слідчий СВ розслідувань злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 за погодженням із прокурором Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту на вилучені речі під час обшуку проведеного 04.11.2022 року за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає ОСОБА_6 , повний перелік якого зазначений у клопотанні.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 24.11.2022 рокузадоволено частково клопотання та накладено арешт на вилучені під час обшуку проведеного 04.11.2022 року за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає ОСОБА_6 , а саме: предмет фалічної форми рожевого кольору; мобільний телефон марки Neffos imeil: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 ; флеш-накопичувач чорного кольору об`ємом 16 Гб; простирадло рожевого кольору; системний блок сірого кольору; мобільний телефон марки Redmi 9 model м 2004j9ag imeil: НОМЕР_3 , imei2: НОМЕР_4 , sim 1: НОМЕР_5 , sim 2: НОМЕР_6 .

Задовольняючи частково дане клопотання, слідчий суддя, виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК Українипідстав для накладення арешту на вказане майно, з метою забезпечення його збереження як речових доказів у вказаному кримінальному провадженні.

З таким рішення слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя, прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на вищевказане майно, оскільки в даному кримінальному провадженні воно відповідаєкритеріям, визначеним в ст. 98 КПК України.

Посилання апелянта про відсутність постанови органу досудового розслідування про визнання вилученого майна речовим доказом, що на його думку свідчить про відсутність правових ознак для накладення арешту на майно, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані.

Чинний кримінально процесуальний Закон не містить прямої вказівки, що відсутність вищевказаного документу свідчить про не відповідність майна критеріям визначеним у ст. 98 КПК України, слідчий суддя відповідно до своїх повноважень розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна, зокрема і правову підставу для такого арешту, з огляду на весь обсяг документів долучених до клопотання.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на вищевказане майно, перевірялись слідчим суддею, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна і приходить до висновку, що вказаних доводів цілком достатньо для підтвердження наявності підстав, передбачених ст. 167 КПК України для накладення арешту на майно.

Зокрема, посилаючись у клопотанні, що вилучене 04.11.2022 року майно, є речовими доказами та відповідають критеріям майна, на яке може бути накладено арешт, визначеним ст. 170 КПК України, слідчий повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Слідчий зазначив обставини вчинення кримінальних правопорушень та надав достатню на його думку кількість доказів, що підтверджують необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна. Вказана позиція сторони обвинувачення логічно узгоджується з фактичними обставинами кримінального провадження та попередньою кваліфікацією вчинених кримінально-протиправних діянь.

Крім того з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів вбачається, що в рамках кримінального провадження постановою від 08.11.2022 року призначено мистецтвознавчу експертизу для вирішення питань, що мають значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження, всупереч доводам представника, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено його відповідність ознакам ст. 98 КПК України, що в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, посилання власника майна на те, що стороною обвинувачення не було доведено необхідність накладення арешту, є безпідставним, оскільки слідчим надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України, на підставі чого є правомірним накладення такого виду обтяження як арешт.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус як накладення арешту на майно, що надасть змогу виконати завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням.

А тому доводи автора апеляційної скарги про відсутність правових підстав для арешту майна, не є переконливими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Також колегія суддів відхиляє доводи апелянта стосовно не дослідження слідчим суддею доказів наданих стороною захисту, останній відповідно до наданих повноважень розглянув клопотання про арешт майна, при цьому була вислухана думка як сторони захисту так і сторони обвинувачення.

Доводи апеляційної скарги про відсутність статусу підозрюваного у ОСОБА_6 на момент вилучення майна, як підставу для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів також відхиляє, оскільки у даному провадженні арешт майна накладено з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, що по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам апелянта, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, а також з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення чи відчуження майна.

Також, колегія суддів звертає увагу у КПК України відсутня вказівка, що додані до матеріалів клопотання про накладення арешту на майно копії мають бути окремо завірені підписом слідчого та печаткою органу досудового розслідування, а також зазначений весь перелік аркушів клопотання. Сумнівів щодо достовірності наданої до суду інформації не виникає, оскільки в даному випадку службова особа органу досудового розслідування - слідча СВ розслідувань злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 , яка звернулася з клопотанням, несе персональну відповідальність щодо інформації, яку вона надала суду, у тому числі достовірність відомостей, що містяться у матеріалах, доданих до вказаного клопотання.

З наданих матеріалів не вбачається порушення органом досудового розслідування строку на подання відповідного клопотання про арешт майна, яке відповідно конверту було направлено до суду 07.11.2022 року, тобто на наступний робочий день після вилучення.

Інші доводи апелянта не є безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Враховуючи вищевикладене, істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що посилання сторони обвинувачення у клопотанні про необхідність накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речового доказу, в повній мірі знаходять своє підтвердження.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 24 листопада 2022 року, якою задоволено частково клопотання слідчого СВ розслідувань злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 та накладено арешт на вилучені під час обшуку проведеного 04.11.2022 року за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає ОСОБА_6 , а саме: предмет фалічної форми рожевого кольору; мобільний телефон марки Neffos imeil: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 ; флеш-накопичувач чорного кольору об`ємом 16 Гб; простирадло рожевого кольору; системний блок сірого кольору; мобільний телефон марки Redmi 9 model м 2004j9ag imeil: НОМЕР_3 , imei2: НОМЕР_4 , sim 1: НОМЕР_5 , sim 2: НОМЕР_6 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_11 ОСОБА_12