ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/133/23 Справа № 191/3999/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2022 року у кримінальному провадженні №0000133 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.72 КК України переведено призначене ОСОБА_7 покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі в 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.03.2017 року у виді 1 (одного) місяця 23 (двадцять трьох) днів та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він, перебуваючи у невстановленому слідством час та у невстановленому слідством місці, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту, придбав у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб, особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон. Після цього, ОСОБА_7 , діючи умисно, продовжуючи реалізовувати свій раніше виниклий злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, усвідомлюючи, що у нього немає дозволу на здійснення будь-яких дій, пов`язаних з обігом наркотичних засобів, усупереч вимогам Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 22.12.2006 року, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин почав незаконно зберігати безпосередньо при собі вказаний незаконно придбаний ним наркотичний засіб, а саме метадон масою 0,0703 г з невстановленого слідством часу до 12 години 30 хвилин 07.07.2021 року.

Так, 07.07.2021 року приблизно о 12 годині 30 хвилин (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), працівниками оперативного відділу ДУ «Синельниківська виправна колонія (№94)» у приміщенні медичної установи медична частина № 94, що знаходиться на території ДУ «Синельниківська виправна колонія (№94)» за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с-ще Шахтарське, вул. Миру 7 «а», проведено поверхневий обшук засудженого ОСОБА_7 , у якого у спідній білизні, у яку він був одягнений, виявлено одноразовий медичний шприц ємкістю 5 мл. з голкою, з метадоном, заповненим до позначки 2 мл.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив змінити вирок Синельниківського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2022 року та призначити ОСОБА_7 покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави кошти, витрачені на проведення експертизи у розмірі - 1372 гривні.

Апеляційну скаргу обгрунтував тим, що ОСОБА_7 повністю визнав свою вину в інкримінованому кримінальному проступку та щиро розкаявся у скоєному.

Захисник вказав, що звільнившись з місць позбавлення волі, ОСОБА_7 прибув до відділення поліції за місцем реєстрації - ВП№2 Новомосковськом РВП ГУНП в Дніпропетровській області - та став на адміністративний нагляд, що підтверджується відповіддю зазначеного відділення поліції на адвокатський запит.

Вказав, що від правоохоронних органів ОСОБА_7 не преховувався, систематично з`являвся до ВП№2 Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області, місце мешкання ОСОБА_7 завжди достовірно було відомо правоохоронцям, так як прибув ОСОБА_9 після звільнення саме до місця своєї реєстрації, зазначеного у довідці про звільнення, і місця свого перебування не змінював.

Захисник вказав, що ОСОБА_7 намагався поновити нормальне життя в соціумі, жодних інших адміністративних чи кримінальних правопорушень не вчиняв.

Тому захисник вважає, що призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, було б необхідним і цілком достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону в повній мірі.

Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 02 березня 2021 року у справі №721/115/19, для досягнення пропорційності між злочином та покаранням, основним чинником, який має братися до уваги під час визначення виду та міри покарання за злочин, є ступінь його тяжкості та небезпечності. При призначенні покарання судам слід прагнути до справедливості та пропорційності, а будь-які винятки з цієї мети мають бути належним чином обґрунтовані.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та перевірено у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, при призначенні покарання суд першої інстанції врахував всі обставини кримінального правопорушення та особу обвинуваченого.

Суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття.

Також судом першої інстанції не було встановлено обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 .

Крім того, судом першої інстанції було також враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який сприяв проведенню слідчих дій в ході досудового розслідування, раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких злочинів, судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, даний проступок вчинив в період відбування покарання, за місцем відбування покарання характеризується негативно.

Враховуючи обставини справи, суспільну небезпечність вчиненого злочину, ризик небезпеки для суспільства, а також фактор ризику вчинення обвинуваченим аналогічного злочину, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним нових злочинів.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2022 року- без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2022 року у кримінальному провадженні №0000133 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України - залишити без задоволення.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2022 року у кримінальному провадженні №0000133 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4