У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» листопада 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000145

за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 16 грудня 2021 року, якою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зелений Гай Баштанського району Миколаївської області, жителя АДРЕСА_1 , відповідно до ст.89 КК України не судимого,

- звільнено від кримінальної відповідальності та закрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 16 грудня 2021 року ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження №0000145 від 15.03.2018 закрито у зв`язку із звільненням обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Представник потерпілого просить скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник потерпілого зазначає, що судове провадження здійснено за відсутністю потерпілого, який не був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання. В порушення вимог ст. 288 КПК України, суд першої інстанції не з`ясував думку потерпілого щодо можливості звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Вважає, що дана обставина свідчить про грубе порушення норм процесуального права і є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

ОСОБА_8 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, та його дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України.

Згідно обвинуваченню, ОСОБА_8 15.03.2018 о 19.40 год., керуючи технічно справним автомобілем марки "RENAULT MAGNUM 4440.18 Т", державний номер НОМЕР_1 , спорядженим напівпричепом, в с. Коблеве Березанського району Миколаївської області на 57 км.+300 м. автодороги "Одеса-Мелітополь-Новоазовськ", виконуючи маневр заднього ходу в напрямку вантажного автомобіля марки КамАЗ 53213 КО, державний номер НОМЕР_2 , який нерухомо перебував прямо позаду його автомобіля, порушив вимоги п.2.3."б", п.10.1, п.10.9 Правил дорожнього руху України, та здійснив зіткнення задньою частиною напівпричепа з передньою частиною автомобіля марки КамАЗ, та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад 21 день.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник заявили клопотання про звільнення обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, посилаючись на те, що кримінальне правопорушення, у вчинені якого він обвинувачується, є нетяжким злочином, з дня його вчинення та до набрання вироком законної сили минуло більше 3 років, від слідства та суду не ухилявся, нового злочину не вчиняв.

Суд першої інстанції зазначив, що подія кримінального правопорушення, яка згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, мала місце 15.03.2018. Отже, давність притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності сплинула 15.03.2021. Тому клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності задоволено.

Позиції учасників судового розгляду.

Представник потерпілого підтримав вимоги апеляційної скарги. Потерпілий ОСОБА_9 до апеляційного суду не з`явився, був повідомлений про розгляд поданої його представником апеляційної скарги, його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Прокурор вважав доводи поданої апеляційної скарги безпідставними, просив відмовити в її задоволенні.

Обвинувачений ОСОБА_8 був належним чином повідомлений, але у не з`явився. Захисник ОСОБА_10 подав клопотання про розгляд поданої апеляційної скарги без присутності обвинуваченого та захисника.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 49 КК України визначені матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Так, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули зазначені у законі строки (ці строки диференційовані залежно від тяжкості вчиненого злочину).

Крім того, мають бути відсутні обставини, які порушують їх перебіг: протягом визначених у законі строків особа не вчинила нового злочину (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

За вимогами ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

За положеннями п. 1 ч. 2 ч. 7 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Вирішуючи питання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд встановлює наявність певного обвинувачення, закінчення відповідних строків, передбачених ст. 49 КК України, і за таких умов зобов`язаний задовольнити клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності.

При цьому звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності є нереабілітуючою підставою, та однією з умов його застосування є згода обвинуваченого.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Судом першої інстанції, відповідно до обвинувального акту встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується за ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення віднесено до нетяжких злочинів.

Подія кримінального правопорушення мала місце 15.03.2018.

З моменту вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину пройшло більше 3 років, а тому виникли безумовні підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України.

За змістом ч. 8 ст. 284, ст. 285 КПК, ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття кримінального провадження з відповідної підстави.

16 грудня 2021 року в підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник заявили клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, посилаючись на те, що кримінальне правопорушення за ч.1 ст. 286 КК України, у вчинені якого він обвинувачується, є нетяжким злочином, з дня його вчинення та до набрання вироком законної сили минуло більше 3 років, від слідства та суду обвинувачений не ухилявся, нового злочину не вчиняв.

Обвинувачений ОСОБА_8 та захисник підтримали подане клопотання та обвинувачений погодився із закриттям кримінального провадження з нереабілітуючих підстав. Обвинуваченому роз`яснені правові наслідки такої згоди.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення заявленого ОСОБА_8 клопотання.

Потерпілий до суду не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

При прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції наведені фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_8 злочину, встановлені підстави щодо його звільнення від кримінальної відповідальності, а також дані щодо строків давності. Встановлено відсутність обставин, які порушують їх перебіг, а саме: протягом визначених у законі строків обвинувачений не вчинив нового злочину (перебіг давності не перерваний), не ухилявся від досудового слідства та суду (перебіг давності не зупинявся), та законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого злочину.

Належним чином мотивувавши прийняте рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч.1 ст. 49 КК України зв`язку з закінченням строків давності, та прийняв законне, обгрунтоване та вмотивоване рішення про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілого, що суд першої не повідомив його належним чином про дату та час судового засідання, зокрема яке відбулося 16.12.2021, не відповідають дійсності.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувальний акт надійшов до суду першої інстанції 04.06.2018 (а.с. 14).

Починаючи з дня надходження до суду першої інстанції до прийняття оскаржуваного рішення потерпілий неодноразово викликався до суду першої інстанції, але жодного разу не з`явився на виклик суду. Зокрема, викликався на підготовче судове засідання, яке призначалося на наступні дати: 27.09.2018, 18.01.2019, 16.05.2019, 11.09.2019, 19.09.2019, 18.12.2019, 28.05.2020, 09.12.2020, 18.12.2020, 07.07.2021, 29.07.2021 та 16.12.2021.

Кожного разу при відкладенні справи судом здійснювався виклик потерпілого в судове засідання, але потерпілий, отримуючи повістки, до суду не з`являвся та подавав клопотання про відкладення розгляду справи. В тому числі, потерпілий був викликаний до суду на 16 грудня 2021 року (а.с. 87), та отримав повідомлення, про що свідчить довідка про доставку СМС-повідомлення.

Крім того, за клопотанням потерпілого судом призначалося проведення судового засідання у режимі відеоконференції з приміщення іншого суду, який розташований на території населеного пункту, де проживає потерпілий, але потерпілий до цього суду також не з`явився.

Отже, суд першої інстанції вжив усі передбачені законом заходи для виклику потерпілого до суду, здійснював цей виклик неодноразово, але потерпілий фактично зловживав своїми процесуальними правами та не з`являвся до суду першої інстанції протягом тривалого часу- понад 3 роки.

Тобто, наведені апелянтом доводи про неналежне та несвоєчасне сповіщення потерпілого про розгляд кримінального провадження, про безпідставний розгляд клопотання без присутності потерпілого під час судового засідання 16.12.2021, не відповідають дійсності.

Слід зауважити, що обвинувачений за викликом до суду з`являвся, від суду не ухилявся.

Хоча суд першої інстанції не з`ясував думку потерпілого щодо можливості звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, проте зазначене не є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали, про що просить представник потерпілого в апеляційній скарзі, оскільки потерпілий протягом тривалого часу викликався до суду першої інстанції, в тому числі в судове засідання на 16.12.2021, але не з`явився, не скориставшись правом бути присутнім при розгляді справи та висловлювати свою думку з приводу заявлених клопотань.

При цьому, клопотання обвинуваченого мало було розглянуто невідкладно, як це передбачено ч. 4 ст. 286 КПК України, а тому при прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та такою, що не підлягає скасуванню з мотивів, наведених в апеляційній скарзі представника потерпілого.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 409 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 16 грудня 2021 року, щодо ОСОБА_8 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3