УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року

м. Київ

справа № 750/1536/20

провадження № 51-1763ск23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 ,

встановив:

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 листопада 2021 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 5 ст. 185 КК України - на строк 11 років з конфіскацією належного йому майна; ч. 5 ст. 27

ч. 5 ст. 185 КК України - на строк 9 років з конфіскацією належного йому майна;

ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 187 КК України - на строк 13 років з конфіскацією належного йому майна; ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187 КК України - на строк 5 років з конфіскацією належного йому майна; ст. 257 КК України - на строк 14 років з конфіскацією належного йому майна; ч. 1 ст. 263 КК України - на строк 5 років; ч. 3 ст. 289 КК України - на строк

11 років з конфіскацією належного йому майна; ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 289 КК України

- на строк 9 років з конфіскацією належного йому майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією належного йому майна.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 18 січня 2023 року зазначений вирок місцевого суду залишено без змін.

На адресу Верховного Суду від засудженого ОСОБА_4 надійшла касаційна скарга, датована і підписана ним 13 березня 2023 року, з доданими до неї копіями вищевказаних судових рішень.

Як видно з матеріалів провадження за касаційною скаргою, засуджений

не погоджується рішеннями, постановленими щодо нього, та порушує питання

про їх перегляд у касаційному порядку.

При цьому доводи та мотиви поданої засудженим касаційної скарги викладено іноземною мовою (як вбачається з її змісту), що не узгоджується з вимогами чинного законодавства.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні

є українська мова.

У Рішеннях Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року № 10-рп/99

та від 14 липня 2021 року № 1-р/2021 зазначено, що українська мова як державна

є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом.

Також ч. 5 ст. 10, п. 4 ч. 1 ст. 92 Основного Закону України регламентовано,

що застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається виключно законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25 квітня 2019 року єдиною державною (офіційною) мовою

в Україні є українська мова.

Згідно з ч. 1 ст. 29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.

За таких обставин при оскарженні судового рішення до касаційного суду скарга

має бути викладена українською мовою чи в перекладі на державну мову. Це надає суду можливість зрозуміти її зміст, перевірити дотримання особою, яка подає касаційну скаргу, положень ст. 427 КПК України і визначитися щодо прийняття скарги

до провадження.

Натомість викладення скарги іноземною мовою є перешкодою у виконанні судом своїх обов`язків, визначених процесуальним законом.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 вересня 2022 року (справа № 521/12324/18, провадження № 51-5817кмо21).

Згідно з ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.

Залишення касаційної скарги без руху не позбавляє права повторного звернення

до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК України, у межах строку

на касаційне оскарження.

Крім того, засудженому ОСОБА_4 слід звернути увагу на таке.

Відповідно до положень ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того,

у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, вимоги особи, яка подає скаргу, до суду касаційної інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального

та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того

чи іншого доказу.

Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених щодо нього судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.

Зокрема, засуджений повинен навести конкретні порушення закону, допущені судами першої та апеляційної інстанцій при постановленні оскаржених судових рішень,

які відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України з урахуванням положень статей 412-414 цього Кодексу є підставами для їх скасування чи зміни.

До того ж засудженому слід взяти до уваги, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 425 КПК України засуджений наділений правом на касаційне оскарження судових рішень лише у тій частині, що стосується його інтересів.

Також вимоги засудженого до суду касаційної інстанції повинні бути сформульовані

з урахуванням положень ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.

З огляду на викладене, на підставі ч. 1 ст. 429 КПК колегія суддів вважає за необхідне залишити без руху касаційну скаргу засудженого, надавши строк для усунення недоліків.

Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху

і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3