справа № 336/2189/23
провадження № 1-кп/336/560/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2023 р. Шевченківський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

потерпіла ОСОБА_6

розглянув у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинуваченого вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 263 та ч. 1 ст. 129 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження № 0000226 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 263 та ч. 1 ст. 129 КК України.

У підготовчому судовому засіданні 31.03.2023 року до суду надійшло клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 строком на 60 днів.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України - переховуватись від органу досудового розслідування, суду; незаконно впливати на потерпілу, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначив, що підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу немає, оскільки не змінилися наявні ризики, які враховано при обранні запобіжного заходу під час досудового розслідування.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 заперечувала проти обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просила застосувати більш мякий запобіжний захід, а саме домашній арешт.

Клопотання мотивувала тим, що на даний час, зменшились ризики, які існували при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений клопотання свого захисника підтримав та просив його задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні просила змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт. Повідомила, що будь яких загроз від сина ОСОБА_5 , для її життя не існує. Окрім того, повідомила, що ОСОБА_5 допомагав весь час і доглядав за своєю хворою бабусею, яка проживає з ними.

Прокурор у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання захисника у зв`язку з його безпідставністю, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України не відпали.

Заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Так, згідно обвинувального акту ОСОБА_5 , при невстановлених обставинах, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел на незаконне носіння, зберігання, придбання боєприпасів без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 12 жовтня 1992 року № 576 та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної та холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, незаконно придбав: корпус бойової оборонної осколкової гранати Ф-1 з маркуванням 386 84-80Т; корпус бойової оборонної осколкової гранати Ф-1 з маркуванням 386 84-80Т; підривач УЗРГМ-2 з маркуванням УЗРГМ 2 25-80 583, які з метою подальшого незаконного зберігання взяв із собою. Після цього, ОСОБА_5 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на носіння та зберігання боєприпасів без передбаченого законом дозволу, незаконно зберігаючи вищезазначені боєприпаси при собі, переніс їх до свого місця мешкання, а саме до приміщення квартири АДРЕСА_2 , де зберігав їх у приміщенні балкону.

03.02.2023 приблизно о 19 годині 50 хвилин ОСОБА_5 в ході виниклого конфлікту, погрожуючи фізичною розправою своїм родичам, переніс вказані предмети до приміщення кімнати зазначеної квартири.

В подальшому 03.02.2023 о 22 годині 20 хвилин в ході проведення огляду за адресою АДРЕСА_1 , співробітниками поліції, в присутності понятих, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , у приміщенні коридору на тумбі було виявлено і вилучено предмети, а саме два корпуси бойової гранати «Ф-1» з маркуванням «386 84-80Т», які відповідно до довідки № 202/1 від 03.02.2023, складеної спеціалістами - вибухотехніками Управління вибухотехнічної служби ГУНП в Запорізькій області є бойовими та відносяться до небезпечної категорії, підривач типу УЗРГМ з маркуванням «УЗРГМ2 25-80 583», які відповідно до довідки № 202/2 від 03.02.2023, складеної спеціалістами - вибухотехніками Управління вибухотехнічної служби ГУНП в Запорізькій області є бойовим та відноситься до небезпечної категорії.

Дії кваліфіковано за ч 1 ст. 263 КК України.

Крім того, 03.02.2023 року, приблизно о 19 годині 50 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , під час раптово виниклого конфлікту з матір`ю ОСОБА_6 , направився до балкону квартири, де взяв раніше мішок у якому перебували два корпуси гранат Ф-1 та підривач УЗРГМ та направився до кімнати квартири.

В подальшому, усвідомлюючи протиправність своїх дій та суспільно небезпечних наслідків, ігноруючи існуючі в суспільстві елементарні правила поведінки, зневажаючи загальноприйняті норми моралі, почав висловлюватися в сторону ОСОБА_6 нецензурними словами, і з метою залякування, діючи з прямим умислом, бажаючи викликати у потерпілої побоювання за своє життя, дістав з сумки корпус гранати Ф-1 та, стоячи біля потерпілої, почав вказувати на нього, активно демонструючи реальну готовність безпосереднім застосуванням гранати у відношенні до ОСОБА_6 , погрожуючи при цьому словесно фізичною розправою та вбивством.

З урахуванням вказаної обстановки ОСОБА_6 реально сприйняла погрозу вбивством та побоювалась за своє життя.

Під час здійснення ОСОБА_5 погрози вбивством на адресу ОСОБА_6 , остання реально побоювалась здійснення цієї погрози, оскільки вважала, що ОСОБА_5 , тримаючи в руці предмет, ззовні схожий на гранату, реально може його використати, що може неминуче призвести до її смерті.

Дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 129 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Враховуючи правову позицію, викладену в п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд розглядає можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, суд враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі; у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Європейський суд з прав людини, зокрема у викладених рішеннях по справах «Калашников проти Росії», «Томазі проти Франції» та інших, роз`яснив, що сама по собі тяжкість злочину згідно повідомлення особі про підозру, не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Оцінюючи можливість зміни запобіжного заходу обвинуваченому, суд виходить з вимог кримінального процесуального закону.

Суд погоджується з позицією сторони захисту, що ризики передбачені ст. 177 КПК України, які були встановлені на момент обрання запобіжного заходу, на момент розгляду цього клопотання зменшились.

Так, щодо ризику вказаного прокурором, що ОСОБА_8 може впливати на потерпілу, вчинити інше кримінальне правопорушення, переховатись від органів досудового розслідування, суд зазначає наступне.

Щодо впливу на потерпілу, суд зазначає що вказаний ризик не підтверджено, окрім того сама потерпіла просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід. Вказала, що жодної погрози її життю не було і вона планує подати клопотання про закриття кримінального провадження за ч 1 ст. 129 КК України у зв`язку з відмовою від обвинувачення. Щодо переховування від органу досудового розслідування, то вказаний ризик на даний час відпав, оскільки досудове розслідування завершено справа перебуває на розгляді в суді.

Суд вважає, що застосування виняткового запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні не є необхідним, оскільки зі спливом часу, враховуючи вищевказані обставини, зменшились ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

На підставі вищенаведених норм та встановлених обставин, враховуючи, що ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою - відпали частково, а тому суд приходить до висновку, що на даному етапі судового розгляду кримінального провадження є доцільною зміна запобіжного заходу із тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 на домашній арешт.

Такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, передбаченими ч.1 ст. 177 КПК України.

Крім цього, вивченням особи обвинуваченого встановлено, що останній раніше не судимий.

Опитана у судовому засіданні під час розгляду клопотання мати обвинуваченого - ОСОБА_6 повідомила, що зареєстрована та проживає за адресою, АДРЕСА_1 . В квартирі проживає її матір, баба обвинуваченого. Вона зможуть забезпечити належну поведінку ОСОБА_5 у разі якщо судом буде задоволено клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Враховуючи вказані обставини є всі підстави вважати, що існує ризик, що передбачений п. п.1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, але на даний час, вони є мінімальними.

Однак, на думку суду достатнім для запобігання вказаних ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України буде зміна запобіжного заходу на домашній арешт, оскільки саме цей запобіжний захід на думку суду забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків в повній мірі та його належну процесуальну поведінку.

Даний запобіжний захід сприятиме запобіганню спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, та є менш суворим ніж тримання під вартою, передбаченого у КПК України запобіжного заходу.

Суд звертає увагу, що згідно ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Отже на думку суду, враховуючи вищевикладені обставини, прокурором не доведено недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобіганню ризикам зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Окрім цього, застосовуючи, щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту, суд вважає за необхідне покласти на нього обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 181 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

На підставі викладеного та керуючись статтями 176, 177, 178, 181, 183, 194, 196, 201, 206, 331, 372, 392, 395 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Клопотання обвинуваченого, його захисника та потерпілої про зміну запобіжного заходу - задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на 60 днів, а саме з 31.03.2023 року по 29.05.2023 року, заборонивши йому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки:

1) прибувати в суд за першим викликом;

2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

3) не відлучатися за межі населеного пункту, в якому зареєстрований і проживає, без дозволу суду.

Звільнити негайно з-під варти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в залі суду та зобов`язати його невідкладно прибути до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1

Роз`яснити обвинуваченому його обов`язки та наслідки їх невиконання.

Визначити строк дії цієї ухвали по 29.05.2023 року включно.

Цю ухвалу передати для виконання відділу поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області за місцем проживання обвинуваченого, зобов`язавши названий орган негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суд.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1