Ухвала

про залишення скарги без руху

27 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 736/760/22

провадження № 51-1176 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 5 жовтня 2022 року щодо нього,

встановив:

За вироком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі статті 71 КК до призначеного покарання за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі за вироком Менського районного суду Чернігівської області від 16 серпня 2019 року і призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений ОСОБА_4 не погоджується з вказаним вироком Менського районного суду Чернігівської області від 5 жовтня 2022 року щодо нього.

Перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.

Відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, зазначаються судові рішення, що оскаржуються та наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.

Відповідно до частини 1 статті 424 КПК у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 424 КПК ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.

З урахуванням зазначеного, предметом перегляду суду касаційної інстанції можуть бути лише ті вироки, які були предметом перегляду в апеляційному порядку, або ухвали суду апеляційної інстанції, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню.

Проте, як убачається зі змісту касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 та долученої до неї копії вироку Менського районного суду Чернігівської області від 5 жовтня 2022 року, останній фактично не погоджується лише з вказаним вироком суду першої інстанції щодо нього.

Водночас, засуджений ОСОБА_4 не зазначає, яке рішення прийняте судом апеляційної інстанції у цьому кримінальному провадженні та не наводить доводів щодо його незаконності чи необґрунтованості, не ставить вимог щодо нього та не долучає його копію.

Вказане позбавляє суд касаційної інстанції визначитись з предметом оскарження та прийняти остаточне рішення за результатами розгляду касаційної скарги ОСОБА_4 .

До того ж, згідно до статті 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:

- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення;

- скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;

- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;

- змінити судове рішення.

Однак, у прохальній частині своєї касаційної скарги засуджений ОСОБА_4 не конкретизує вимоги до суду касаційної інстанції у відповідності до положень вищезазначеної статті, а лише просить не відмовляти у його проханні.

Водночас, всупереч вимогам частини 3 статті 427 КПК, засуджений не зазначає в касаційній скарзі чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.

Таким чином, недодержання засудженим ОСОБА_4 вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

Відповідно до статті 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги та встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

При повторному зверненні до суду засудженим має бути підтверджено, що ним не пропущено цього строку.

Колегія суддів роз`яснює, що усунення недоліків зазначеної скарги слід здійснити шляхом внесення нової касаційної скарги з урахуванням вимог цієї ухвали та з дотриманням положень статті 427 КПК.

На підставі наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 5 жовтня 2022 року щодо нього залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3