ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1892/22 Справа № 202/7761/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді -доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника

ОСОБА_8 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 31 жовтня 2022 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000127, щодо

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м.Бугульма Татарстана,
який проживає за адресою:
АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 31 жовтня 2022 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області, погоджене з прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури, та застосовано стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 16.00 год. 29 грудня 2022 року включно, одночасно визначено заставу у розмірі 250 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 650 000 грн.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що існують ризики, передбачені п.п.1,2 ст. 177 КПК України, а саме, ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. При цьому суд також врахував вагомість наявних доказів про обґрунтованість підозри пред`явленої йому у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, та дані про його особу: вік, стан його здоров`я, наявність стійких соціальних зв`язків.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги захисник посилається на те, що органом досудового розслідування та слідчим суддею порушено територіальну підсудність, оскільки досудове розслідування має здійснюватися УСБУ, а процесуальне керівництво Військовою прокуратурою Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України. Вказує, що порушення правил підсудності є істотним порушенням вимог КПК України та тягне за собою скасування судового рішення. Зазначає, що було порушено вимоги ст. 75 КПК України, оскільки судовий розгляд було здійснено суддею, який в рамках кримінального провадження вже здійснював розгляд клопотання щодо тимчасового доступу до мобільного телефону дружини підозрюваного та вирішував питання щодо розгляду клопотання про міру запобіжного заходу щодо спільника підозрюваного. Вказує, що в даному кримінальному провадженні відсутні жодні об`єктивні дані, що підтверджували б наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Вважає, що слідчий не надав суду допустимих та належних доказів, які б вказували на наявність обгрунтованої підозри, а суд не взяв до уваги процесуальні порушення, допущені при збиранні наданих йому в обгрунтування підозри доказів. Звертає увагу, що ОСОБА_7 є військовослужбовцем Національної гвардії України, має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, має на утриманні дружину, яка у відпустці по догляду за дитиною, малолітню доньку та неповнолітнього сина, утримує літніх батьків, які не можуть себе забезпечити, за місцем проходження військової служби характеризується позитивно. Вказує, що єдиним доказом розміру завданої шкоди є довідки ДП НВО ПХЗ, проте розмір шкоди, зазначеної власником майна, відрізняється від визначеного стороною обвинувачення, при цьому експертиза щодо встановлення розміру шкоди, завданої злочином, не проводилась. Вказує, що призначений розмір застави є надто великим та непомірним для підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Судове рішення стосовно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відповідності до вимог ст.ст. 193, 194 КПК України вислухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого.
Як слідує з наданих матеріалів слідчий суддя дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки при розгляді клопотання слідчого слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».
На час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що 26 жовтня 2022 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, що виразилося у вчиненні крадіжки за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах.
З наданих матеріалів вбачається, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами: протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , який вказав, що ОСОБА_7 в період часу з жовтень-грудень 2021 року приїжджав до ОСОБА_9 на пункт прийому металобрухту та здавав останньому мідні струмопровідникові жили із силових кабелів; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімком за участю свідка ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 - засновника ППФ «Дніпро-Стар», який вказав, що згідно бухгалтерської документації ППФ «Дніпро-Стар» ОСОБА_7 у період часу жовтень-грудень 2021 року систематично здавав кольоровий метал на пункт прийому металобрухту за адресою: АДРЕСА_2 ; протоколом огляду від 16 серпня 2022 року за адресою АДРЕСА_2 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , який вказав, що після того як було виявлено крадіжку перетворювачів частоти, в січні місяці 2022 року, точної дати не пам`ятає, ним було здійснено пошук в додатку мобільного телефону «OLX», де проводиться купівля та продаж різних товарів, у тому числі б/в, де ОСОБА_11 знайшов на вказаній платформі оголошення про продаж перетворювачів частоти з фотографіями вказаних перетворювачів, які були дуже схожі на викрадені в приміщенні щитової ДП «НВО» ПХЗ; протоколом обшуку від 01 серпня 2022 року за адресою: АДРЕСА_1 ; протоколом огляду цифрових носіїв інформації від 15 жовтня 2022 року; протоколом огляду речових доказів від 15 жовтня 2022 року; протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 06 вересня 2022 року; протоколом огляду цифрового носія інформації від 18 жовтня 2022 року, протоколами оглядів відеозаписів від 23 червня 2022 року, а також іншими матеріалами, долученими до клопотання слідчого, які вказують на високу ймовірність причетності підозрюваного до вчинення ним інкримінованого злочину.
Що стосується доводів захисника про недостатню вагомість ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та відсутність підстав для застосування до підозрюваного виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то вони не можуть бути прийняті до уваги зважаючи на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за яке передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, а тому, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує реальний ризик того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування і суду, а також знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин.
Щодо посилання захисника на відсутність допустимих та належних доказів, які б вказували на наявність обгрунтованої підозри, та на те, що єдиним доказом розміру завданої шкоди є довідки ДП НВО ПХЗ, проте розмір шкоди, зазначеної власником майна, відрізняється від визначеного стороною обвинувачення, при цьому експертиза щодо встановлення розміру шкоди, завданої злочином, не проводилась, слід зазначити, що зазначені доводи фактично стосуються питань доведеності винуватості, оцінки доказів та правильності кваліфікації дій підозрюваного, надання оцінки чому, відповідно кримінального процесуального закону, відбувається на іншій стадії кримінального провадження, а саме, при ухваленні судового рішення по суті справи.
Доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що досудове розслідування має здійснюватися УСБУ, а процесуальне керівництво Військовою прокуратурою Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України, оскільки ОСОБА_7 є військовослужбовцем Національної гвардії України, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до матеріалів провадження та пояснень прокурора, наданих під час апеляційного перегляду, на час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, ОСОБА_7 не був військовослужбовцем Національної гвардії України, при цьому обставини вчинення інкримінованого йому злочину не пов`язані із його службою у Національній гвардії України.
Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_7 є військовослужбовцем Національної гвардії України, має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, має на утриманні дружину, яка у відпустці по догляду за дитиною, малолітню доньку та неповнолітнього сина, утримує літніх батьків, які не можуть себе забезпечити, за місцем проходження військової служби характеризується позитивно, не можуть бути підставою для зміни підозрюваному запобіжного заходу, так як з урахуванням обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення, вищезазначені доводи не свідчать про наявність у ОСОБА_7 перешкод або інших стримуючих факторів його належної процесуальної поведінки.
Обраний запобіжний захід відносно підозрюваного узгоджується також з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду у справі за скаргою «Москаленко проти України», де зазначено, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Також вказано, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що враховуючи серйозність висунутих щодо підозрюваного обвинувачень державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
З огляду на викладене зазначені в апеляційній скарзі захисника доводи щодо відсутності будь-яких даних про наявність ризиків не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України, і тримання ОСОБА_7 під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується запобіжний захід, передбачений вказаною нормою закону.
Крім того, частиною 3 статті 183 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання старшого слідчого, слідчим суддею дотримані в повному обсязі, а доводи скарги захисника не заслуговують на увагу.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Згідно з п.2 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Цих вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі, внаслідок чого слідчий суддя дійшов обгрунтованого висновку, що застава у розмірі 250 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 є військовослужбовцем Національної гвардії України, підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, за ознакою крадіжки, вчиненою за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах.
За викладених обставин апеляційний суд дійшов висновку, що з урахуванням наявності обґрунтованої підозри, тяжкості інкримінованого злочину, а також майнового та сімейного стану підозрюваного ОСОБА_7 та наявності вищевказаних ризиків, з огляду на суму спричиненого ДП «НВО «ПХЗ» збитку, яка складає близько 700 тисяч гривень, - застава у розмірі 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на цьому етапі досудового розслідування буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підстав вважати вказаний розмір застави є явно непомірним для підозрюваного, та порушє його права на свободу та особисту недоторканість, які гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, апеляційний суд не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання перешкоджати встановленню істини у провадженні.

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги захисника, апеляційним переглядом не встановлено.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без зміни.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 31 жовтня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ _________________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4