Справа № 333/4539/22
Провадження № 1-кп/333/623/22
УХВАЛА
08 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , особи, відносно якої ставиться питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 та законного представника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя питання доцільності продовження запобіжних заходів ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя знаходиться об`єднане кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України таособи, відносно якої ставиться питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 .

Ухвалами Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2022 року обвинуваченому ОСОБА_7 та особі, відносно якої ставиться питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 були продовжені запобіжні заходи: тримання під вартою та поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, відповідно, до 11.12.2022 року (включно).

Вимогами ч.3 ст.331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку тримання обвинуваченого під вартою суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Таким чином, законодавець визначив саме обов`язок суду, а не його право розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою у разі, коли відповідний строк спливає, а судове провадження ще не завершено.

Враховуючи, що строки запобіжних заходів у ОСОБА_7 та ОСОБА_4 спливають 11.12.2022 року, судове провадження у даному кримінальному провадженні ще не завершено, а наступне судове засідання заплановане на 13.12.2022 року, суд вирішив поставити на обговорення учасникам провадження питання доцільності подальшого утримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, а ОСОБА_4 у закладі з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

Прокурор ОСОБА_3 просила суд продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , так як ще під час проведення досудового розслідування у останнього встановлена наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду з метою ухилення від покарання у зв`язку з тим, що йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі за скоєння особливо тяжкого злочин; незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_10 у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки підозрюваному ОСОБА_7 відомо фактичне місце мешкання потерпілого; вчинити інше кримінальне правопорушення, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого, а саме: неодноразові факти судимості ОСОБА_7 . На думку прокурора, жоден iз більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, з наступних підстав: при обранні особистого зобов`язання та домашнього арешту обвинувачений зобов`язуються не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого. Враховуючи обставини вчинення інкримінованого злочину, відомості про особу обвинуваченого, відповідно до вимоги про судимість є ризик того, що ОСОБА_7 буде переховуватися від суду. Особи, які заслуговують на довіру та поручаються за виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, відсутні та до моменту подання даного клопотання до суду, прокурору не були представлені. Обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, вчинено із застосуванням насильства та погрозою його застосування, тому це унеможливлює застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді застави.

Також, прокурор зазначила, що відповідно до висновку судово-психіатричного експерта ОСОБА_4 в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, виявляв і в теперішній час виявляє хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної. Зазначене хронічне психічне захворювання позбавляло ОСОБА_4 можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого його діяння. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, який згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів. У зв`язку з цим, враховуючи, що до ОСОБА_4 неможливо застосувати запобіжні заходи, передбачені главою 18 КПК України, а також інший захід, передбачений в ст.508 КПК України, просить до продовжити застосувати до останнього - поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

Потерпілий ОСОБА_9 повністю підтримав доводи прокурора і просив продовжити запобіжні заходи відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому, зазначив, що у нього мається ряд хронічних захворювань, які не лікуються в умовах СІЗО. Він має постійне місце мешкання, міцні соціальні звязки. Враховуючи вказані обставини, просить суд обрати запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі.

Його захисник ОСОБА_8 також заперечував проти продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 . При цьому зазначив, що обвинувачений на цей час не визнаний винуватим, а лише обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення. ОСОБА_7 хоча раніше і був судимий, але вже досить тривалий час перебуває під вартою, тому ризики, які можливо і були на стадії досудового розслідування, вже спливли або стали мінімальними. У зв`язку з чим, просить до ОСОБА_7 застосувати інший альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

ОСОБА_4 та його законний представник не заперечували, щоб ОСОБА_4 був продовжений запобіжний захід - поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

Захисник ОСОБА_5 залишив розгляд цього питання на розсуд суду.

Розглянувши питання щодо доцільності подальшого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 та утримання ОСОБА_4 у закладі з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, заслухавши думки прокурора та потерпілого, доводи обвинуваченого та його захисника, особи, відносно якої ставиться питання про застосування до нього примусових заходів медичного характеру та його законного представника і захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого.

Встановлено, що 16.05.2022 року ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_7 був застосований запобіжний захід тримання під вартою по 14.07.2022 року. У подальшому, ухвалами слідчих суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя вказаний запобіжний захід був продовжений по 09.09.2022 року та 13.10.2022 року.

На стадії досудового розслідування ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

02.06.2022 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з встановленням ризиків передбачених п.1-3 ч.1 ст.177 КПК України.

Також, відносно ОСОБА_4 під час досудового розслідування було проведено судово-психіатричну експертизу, згідно висновків якої, а саме: №197 від 06.06.2022 Дніпропетровської філії СПЕ ДУ «Інститут психіатрії судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України», ОСОБА_4 в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, виявляв і в теперішній час виявляє хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної. Зазначене хронічне психічне захворювання позбавляло іспитованого можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого його діяння.

25.07.2022 року слідчим суддею Комунарського районного суду м. Запоріжжя, враховуючи вказані висновки, була винесена ухвала про зміну ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» на запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме: до «Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України», який розташовано за адресою: 49006, місто Дніпро, вулиця Надії Алексєєнко, буд.84, строком на 60 діб.

19.09.2022 року слідчим суддею Комунарськoгo paйoннoгo суду було продовжено вказаний запобіжний захід відносно ОСОБА_4 по 13.10.2022 року.

Ухвалами Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2022 року обвинуваченому ОСОБА_7 та особі, відносно якої ставиться питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 були продовжені відповідні запобіжні заходи.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор в обґрунтування свого клопотання, на думку суду, довів наявність фактів, зміст яких переконав суд у тому, що ОСОБА_7 та ОСОБА_4 могли вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.187 КК України.

Тобто, на даному етапі судового розгляду, на думку суду, підозра цілком обґрунтована, доводи сторони захисту, заявлені на захист прав та інтересів ОСОБА_7 про недоведеність його винуватості, обов`язково будуть перевірятися в ході судового розгляду у встановленому законом порядку.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченого (раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності; обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, у лікарів нарколога та психіатра не перебуває), його майновий стан (офіційно не працює, відсутні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу), соціальні зв`язки (перебуває у цивільному шлюбі; має постійне місце реєстрації та проживання у м. Запоріжжі; має на утриманні доньку 2015 року народження, з якою фактично разом не проживає).

Також, судом враховується і тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України (санкція зазначеної статті передбачає позбавлення волі на строк від 7 до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні особливо тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому суд, вважає, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання лише у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років із конфіскацією майна. Це дає підстави вважати, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого злочину та невідворотність покарання за його вчинення в разі доведення вини, буде переховуватись від суду. Приймаючи до уваги суворість покарання, яке передбачено за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, суд вважає, що негативні наслідки від спроби переховуватись від органів досудового розслідування або суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.
Враховуючи показання потерпілого на підготовчому судовому засіданні щодо впливу на нього з боку невідомих його чоловіків, суд вважає, що у кримінальному провадженні дійсно існує ризик того, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_7 матиме змогу незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_10 , оскільки останній обізнаний про анкетні дані та місце мешкання останнього, який своїми показаннями підтверджує його причетність до скоєння кримінального правопорушення. В даному випадку, з урахуванням конкретних обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення ризик незаконного впливу на потерпілого є досить суттєвим.
ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, при чому, востаннє звільнився з місць позбавлення волі у квітні 2018 року. Також, на цей час відносно ОСОБА_7 у Комунарському районному суді м. Запоріжжя та Токмацькому районному суді Запорізької області перебувають кримінальні провадження у скоєнні умисних кримінальних правопорушень (за ч.2 ст.186 КК України). Крім того, відсутні достовірні відомості щодо отримання обвинуваченими щомісячного постійного доходу. Таким чином, у суду є певні переконання, що ризик продовження злочинної діяльності є очевидним та таким, що може справдитися із великим ступенем вірогідності. Такі висновки ґрунтуються, у першу чергу на відомостях щодо відсутності офіційного та постійного місця роботи обвинуваченого, та, як наслідок, відсутності законних джерел доходу.

Отже, при аналізі пояснень учасників судового засідання, дослідженні матеріалів кримінального провадження, на думку суду, відносно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжують існувати ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: 1) переховуватися від суду; 3) незаконно впливати на потерпілого; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, суд, з урахуванням викладеного, приймає рішення про необхідність продовження утримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Водночас, під час розгляду питання про доцільність продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого, суд розглянув можливість застосування до ОСОБА_7 інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, у т.ч. домашнього арешту та застави.

В даному випадку, враховуючи особистість обвинуваченого, суд вважає, що встановлені ризики є настільки вагомими, що домашній арешт, не зможе забезпечити належну поведінку ОСОБА_7 при застосуванні вказаного запобіжного заходу.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
В даному випадку, враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, вчинене із застосуванням насильства та погрозою його застосування, тому вважаю за необхідне не визначати обвинуваченому заставу як альтернативний запобіжний захід.

При вирішенні питання про доцільність продовження такого запобіжного заходу як поміщення ОСОБА_4 до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченого (раніше неодноразово судимий, перебуває на обліку лікаря психіатра, висновки судово-психіатричної експертизи), його майновий стан (офіційно не працює, відсутні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу), соціальні зв`язки (не одружений; має лише матір похилого віку).

Також, судом враховується також і тяжкість кримінального правопорушення, у зв`язку з яким ОСОБА_4 було повідомлено про підозру (ч.3 ст.187 КК України, яка згідно ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинувачених під час розслідування злочинів (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, відсутні докази щодо наявності у нього постійного законного щомісячного доходу, раніше судимий за скоєення умисних корисливих кримінальних правопорушень.

Таким чином, при аналізі пояснень учасників судового засідання, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, факти, встановлені у судовому засіданні, особистість обвинуваченого, вважаю, що на цей час продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість продовження злочинної діяльності або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, розцінюючи зазначений ризик як реальний та такий, що виправдовує обмеження свободи фізичної особи, суд, з урахуванням викладеного, приймає рішення про продовження відносно ОСОБА_4 такого запобіжного заходу як поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку

Водночас, суд розглянув можливість застосування до ОСОБА_4 іншого, більш м`якого альтернативного запобіжного заходу, передбаченого ст.508 КПК України, а саме: передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом.

В даному випадку, враховуючи особистість ОСОБА_4 , той факт, що фактично з родичів у нього залишилася лише матір похилого віку та сестра, з якою він більше десяти років не спілкується, суд вважає, що встановлений ризик є настільки вагомим, а вказані обставини - важливими, що передання під нагляд не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 та належне отримання ним необхідної медичної допомоги.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 194, 331, 372, 384, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 05.02.2023 року (включно).
Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме: до «Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків» Міністерства охорони здоров`я України, розташований за адресою: 49006, м. Дніпро, вул. Надії Алексєєнко, буд.84 по 05.02.2023 року (включно).

Копію ухвали вручити прокурору, потерпілому, ОСОБА_4 , його законному представнику та захиснику, обвинуваченому ОСОБА_7 та його захиснику.

Ухвала для виконання направити до «Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків» Міністерства охорони здоров`я України, розташований за адресою: 49006, м. Дніпро, вул. Надії Алексєєнко, буд.84 та ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Повний текст ухвали складено 09.12.2022 року.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1