КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/1240/2023 Головуючий у суді першої інстанції - ОСОБА_1
№ 754/5120/2020
Категорія КК: ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 186 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

в складі: головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської обл., який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 18.01.2007 за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

- вироком Олександрійського міського суду Кіровоградської області від 19.12.2018 за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років 4 місяців позбавлення волі, звільненого по відбуттю покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, -

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, іспитовий строк 3 роки та покладено обв`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він, 06.04.2020, приблизно о 10 год. 45 хв., перебуваючи поблизу будинку № 2/1 по пр. Маяковського в м. Києві, застосував до ОСОБА_8 насильство, яке не є небезпечним для його здоров`я, шляхом нанесення одного удару в лице потерпілого, від якого останній впав на землю та отримав легкі тілесні ушкодження. Обвинувачений після подолання опору потерпілого, намагався повторно відкрито викрасти його майно, діставши з кишені ОСОБА_8 мобільний телефон марки «Doogee Titans 2 DG700», вартістю 2188,97 грн., з сім-картою мобільного оператора «Vodafone», в чохлі чорного кольору. Однак злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від волі обвинуваченого, оскільки ОСОБА_7 був затриманий працівниками поліції та очевидцями вищевказаної події.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 з доповненнями першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичні обставини та правову кваліфікацію дій ОСОБА_7 просить скасувати вирок в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги прокурор вказує про безпідставне застосування судом ст. 75 КК України, оскільки судом не надано належної правової оцінки ступеню тяжкості кримінального правопорушення, залишено поза увагою дані про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого і обставини вчинення кримінального правопорушення та не вмотивовано належним чином можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Так, на думку апелянта, суд не врахував ту обставину, що обвинувачений, маючи дві непогашені судимості за вчинення злочинів проти власності, відбуваючи покарання у виді позбавлення волі, належних висновків для себе не зроби, не влаштувався на роботу та продовжив збагачуватись за рахунок інших осіб, застосовуючи насильство. ОСОБА_7 , під час судового розгляду, постійно змінював показання, залежно від досліджених судом доказів, та лише після дослідження практично всі докази сторони обвинувачення, визнав свою вину. Вказані обставини свідчать про безпідставне застосування судом інститут звільнення від покарання з випробуванням. На думку прокурора, виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства є неможливим.

Заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 , доповнюючи апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_9 вказує про неврахування судом першої інстанції положень ч. 3 ст. 68 КК України. Так, прокурор вказує, що ОСОБА_7 інкримінується вчинення замаху на кримінальне правопорушення, а тому покарання йому може бути призначене не більше двох третин максимального строку, визначеного санкцією ч. 2 ст. 186 КК України. Тобто максимально можливе покарання ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні суд мав право призначити у виді 4 років позбавлення волі. Однак, всупереч положенням ч. 3 ст. 68 КК України, ОСОБА_7 було призначено 5 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з доповненнями, пояснення обвинуваченого, який не заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку доведена дослідженими судом доказами і в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України є правильною.

Однак, на думку колегії суддів, при призначенні ОСОБА_7 покарання та прийняття рішення про звільнення від його відбування суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст. 65, 68, 75 КК України

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За правилами ч. 3 ст. 68 КК України за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_7 інкримінується вчинення замаху на відкрите викрадення чужого майна, скоєного повторно. Суд, визнавши ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, призначив йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. Такий розмір покарання є порушенням ч. 3 ст. 68 КК України, а тому доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині є слушними.

Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, судом першої інстанції безпідставно застосовано ст. 75 КК України та звільнено обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. Вирок суду не містить належного мотивування прийнятого рішення, оскільки одні і ті ж самі обставини враховано і при призначенні покарання, і при прийнятті рішення про звільнення від його відбування.

З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, має не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості. До ОСОБА_7 застосовувався інститут умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. Однак останній належних висновків для себе не зробив, що залишилось поза увагою суду першої інстанції.

Даних, які б свідчили про бажання ОСОБА_7 вести законослухняний спосіб життя, матеріали судового провадження не містять.

Під час апеляційного розгляду стало відомо, що ОСОБА_7 перебуває в Державній установі «Одеська виправна колонія № 14», де відбуває покарання у виді позбавлення волі, призначеного іншим вироком.

Вказані обставини свідчать про неможливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання.

З урахуванням даних про особу ОСОБА_7 та обставин скоєного ним кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення йому покарання у виді 4 років позбавлення волі. Таке покарання, на думку колегії суддів, сприятиме досягненню мети, визначеної ст. 50 КК України. Період попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 06 квітня 2020 року по 03 лютого 2021 року має бути зарахований у строк відбуття ним покарання, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги прокурора колегія суддів вважає слушними, а тому вона підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції на підставі ст. 413, ст. 420 КПК України підлягає скасуванню в частині призначення покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням, із ухваленням апеляційним судом свого вироку.

Керуючись ст. 404, ст. 405, ст. 407, ст. 420 КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 із доповненнями першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання та звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК України.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обчислювати з 14 березня 2023 року, зарахувавши термін попереднього ув`язнення з 06.04.2020 по 03.02.2021 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В решті вирок Деснянського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, залишити без зміни.

Вирок Київського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяця з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, у той-же строк з моменту його отримання.

Судді:

__________________ _________________ ___________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4