Справа № 748/248/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/65/23
Категорія - п. 13 ч.2 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0003196 від 15.10.2021 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу Чернігівської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15 червня 2022 року по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мньов, Чернігівського району, Чернігівської області, громадянина України, не одруженого, з базовою середньою освітою, без зареєстрованого місця проживання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

24.07.2012 Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 115 КК України до 8 років позбавлення волі; 29.05.2017 ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси, невідбуту частину покарання у виді 2 роки 7 місяців позбавлення волі замінено на більш м`яке покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 7 місяців; 05.03.2019 ухвалою Ірпінського місцевого суду Київської області замінено невідбутий строк у виді 9 місяців 16 днів обмеження волі на громадські роботи - 240 годин; знятий з обліку 20.08.2019 по відбуттю строку покарання,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч.2 ст. 115 КК України.

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України і призначено йому покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з дня фактичного затримання - з 16 жовтня 2021 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 15 020 (п`ятнадцять тисяч двадцять) грн. 96 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Скасовано арешти, накладені ухвалами слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.10.2021, 20.10.2021 на дві пляшки, дві пляшки зі слідами РБК, фрагмент ковдри зі слідами РБК, простирадло зі слідами РБК, сокиру зі слідами РБК, три скляні банки; фрагмент волосся, штани, шкарпетки, труси, куртку, сорочку, футболку, сорочку зі слідами РБК, що належать ОСОБА_9 ; джинсові штани зі слідами РБК та куртку зі слідами РБК, що належать ОСОБА_8 , мобільний телефон «Самсунг GT-S7262» з сім-карткою мобільного оператора «ВФ Україна» НОМЕР_1 , які належать ОСОБА_8 .

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 , будучи раніше засудженим вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 липня 2012 року за умисне вбивство за ч. 1 ст. 115 КК України до 8 років позбавлення волі, 15 жовтня 2021 року у вечірній час зайшов до кімнати будинку по АДРЕСА_1 , у якій вже знаходився ОСОБА_9 , де між ними виникла сварка з мотивів раптово виниклих особистих неприязних відносин, під час якої у ОСОБА_10 виник умисел на вбивство ОСОБА_9 .

ОСОБА_10 , в цей же день, близько 19 години 30 хвилин (більш точного часу у ході досудового розслідування не встановлено), знаходячись у кімнаті вказаного будинку, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді настання смерті та бажаючи їх настання, взяв у руки сокиру, яка знаходилась в одній із кімнат будинку по АДРЕСА_1 та умисно наніс ОСОБА_9 десять ударів по голові та обличчю, а також два удари невстановленим досудовим розслідуванням твердим тупим предметом по тулубу.

У результаті своїх умисних дій ОСОБА_10 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді забійної рани та крововиливу у підшкірно-жирову клітковину у проекції рани на передній стінці грудної клітки, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень; відкритої черепно-мозкової травми: забійної рани волосистої частини голови та обличчя, різаної рани в проекції лівого кута нижньої щелепи, синця лівої нижньої повіки, крововиливів у м`які тканини голови тім`яно-скроневої-потиличної ділянки, крововиливу у лівий скроневий м`яз, субдурального крововиливу по випуклій поверхні зліва, багато-уламкового перелому кісток склепіння та основи черепу, перелому виличної кістки зліва, перелому тіла нижньої щелепи зліва, крововиливу у м`які тканини навколо переломів, крововиливів під м`які мозкові оболонки лівої лобної частки, лівої тім`яної частки, лівої скроневої частки, правої тім`яно-скроневої часток, правої лобної частки та півкуль мозочку, забою речовини мозку правої скроневої частки, втрати структури мозкової тканини випуклої поверхні тім`яно-скроневої часток зліва, які в комплексі мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, від яких ОСОБА_9 помер на місці події.

Смерть ОСОБА_9 настала внаслідок набряку головного мозку в результаті відкритої черепно-мозкової травми.

Своїми діями, які виразились у вбивстві, тобто у протиправному заподіянні смерті іншій людині - ОСОБА_9 , вчиненому особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене п.13 ч. 2 ст. 115 КК України.

В поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить скасувати вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15.06.2022 щодо ОСОБА_8 у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим за п.13 ч.2 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді довічного позбавлення волі. У решті вирок залишити без змін.

Так, не оспорюючи фактичні обставини злочину встановлені судом під час ухвалення вироку, апелянт вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Посилаючись на положення ст. 27 Конституції України, ст. 65 КК України та п.п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судоми кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, стверджує, що вказані норми судом першої інстанції були не дотримані.

Так, судом проігноровано поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який змінив свій одяг, викинув знаряддя злочину, намагався відвернути від себе підозру у вчиненому. Крім того, не надано належну оцінку тому, що після відбуття покарання за умисне вбивство, обвинувачений знову вчинив умисне вбивство, що вказує про його небажання ставати на шлях виправлення та перевиховання. Відтак, призначене судом покарання у виді позбавлення волі на певний строк не зможе забезпечити виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Апелянт переконаний, що хоча судом і визнано обтяжуючою покарання обставиною - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, проте проігноровано її під час призначення покарання. Прокурор переконаний, що щире каяття обвинуваченого є способом завести суд в оману з метою зменшення покарання.

Звертає увагу апеляційного суду на постанову Верховного Суду у справі №199/6365/19, відповідно до якої факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. За таких обставин. покарання повинно бути адекватним суспільній небезпеці вчиненого та особі обвинуваченого.

В судовому засіданні прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги з вказаних у ній підстав.

Обвинувачений просив суд відмовити в задоволення апеляційної скарги. Повідомив суду, що визнає свою вину у повному обсязі та щиро розкаюється у вчиненому. Адвокат також заперечив проти наявності підстав для задоволення скарги прокурора, вказуючи про законність вироку суду, яким у повному обсязі враховані доводи апелянта.

Заслухавши доповідача, позиції сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за п.13 ч.2 ст. 115 КК України в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Що стосується виду та міри покарання визначених районним судом обвинуваченому ОСОБА_8 , то колегія суддів приходить до наступних висновків.

Зі змісту закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 50 КК України, вбачається, що покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Також слід зазначити, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Крім того, колегія суддів бере до уваги поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, що охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо (постанова Верховного Суду від 01.02.2018 року по справі № 634/609/15-к).

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального закону щодо призначення покарання.

Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким, конкретні обставини кримінального провадження (злочину), внаслідок чого настала смерть людини.

Судом враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який вину визнав у повному обсязі, у скоєному щиро кається. На обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий за злочин проти життя та здоров`я особи, притягувався до адміністративної відповідальності - один раз у 2020 році за ч.1 ст.178 КУпАП та тричі у 2021 році за ч.2 ст.178, ч.1 та ч.2 ст.175-1 КУпАП; за місцем проживання характеризується з негативної сторони.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до ст. 66 КК України, колегія суддів визнала щире каяття. Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 визнано вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням ступеня підвищеної суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття, враховуючи наявність обставини, яка обтяжує покарання, протиправних дій обвинуваченого внаслідок яких настала смерть потерпілого, колегія суддів місцевого суду прийшла до висновку, що його перевиховання й виправлення неможливе без ізоляції від суспільства і не знаходить підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України.

Встановлені обставини справи, дані про особу ОСОБА_8 , його ставлення до вчиненого, щире каяття, ступінь тяжкості злочину, суд першої інстанції прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень можливо лише у разі призначення реального покарання у вигляді позбавлення волі у максимальних межах.

Підстав для призначення обвинуваченому найбільш суворого виду покарання у виді довічного позбавлення волі колегією суддів першої інстанції не встановлено.

Виходячи з того, що кримінальне правопорушення вчинене не з корисливого мотиву, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування конфіскації майна.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам ст.65 КК України, а призначене покарання у виді позбавлення волі на певний строк в максимальному розмірі, передбаченому законом за даний злочин, згідно ст. 50 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 , та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно ст. 2 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, право кожного громадянина на життя охороняється законом. Відповідно до ст.ст. 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

Також колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Аналіз судової практики дозволяє зробити висновок, що обставиною, яка зумовлює призначення довічного позбавлення волі, як найсуворішого заходу впливу на винного, й водночас указує на неможливість досягнення мети покарання шляхом застосування покарання на певний строк, є винятково високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину й особи злочинця. Вона визначається сукупністю усіх зібраних у справі даних, що стосуються вчиненого злочину, особи винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, зважаючи на встановлені конкретні обставини кримінального провадження, знаряддя злочину, кількість завданих ударів потерпілому, поведінку обвинуваченого після заподіяння смерті потерпілому, враховуючи особу винного, а також встановлення обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому та наявність обставини, яка обтяжує покарання, реалізував свої повноваження відповідно до вимог закону, призначивши покарання у виді позбавлення волі на відповідний строк, дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання.

Колегія суддів звертає увагу, що у поданій апеляційній скарзі доводи сторони обвинувачення про незгоду з призначеним ОСОБА_8 покаранням фактично зводяться до тверджень про порушення принципу достатності, а також до переконання, що судом хоча і визнано обтяжуючою покарання обставиною - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, проте проігноровано її під час призначення покарання, крім цього, прокурор ставить під сумнів щирість каяття обвинуваченого.

Попри це, колегія суддів зазначає, що в засіданні апеляційного суду обвинувачений підтвердив щирість свого каяття, а тому вважає, позицію прокурора безпідставною.

Крім того, як зазначив у своїй постанові від 21 грудня 2021 року (у справі №947/22156/20) Верховний Суд, для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття. Апеляційний суд вважає, що визнання особою вини та стійкість позиції обвинуваченого з даного питання саме і свідчить про щирість його намірів, а також проявляється у висловленні жалю з приводу скоєного.

Що стосується неврахування судом обтяжуючої обставини, то дане твердження також є необґрунтованим з огляду на мотиви суду при обґрунтуванні вироку.

Окрім цього, апеляційний суд звертає увагу на нейтральну позицію потерпілої ОСОБА_11 , яка в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій повідомила, що не бажає приймати участь в судових засіданнях, цивільний позов з приводу відшкодування шкоди заявляти також не бажає.

За наведеного, колегія суддів не вбачає правових підстав вважати призначене покарання ОСОБА_8 явно несправедливим внаслідок м`якості і таким, що суперечить його меті та загальним засадам.

Істотних порушень норм КПК України чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою обов`язкове скасування оскаржуваного вироку, під час перевірки кримінального провадження в апеляційному порядку не встановлено.

Вирок суду за своїм змістом є обґрунтованим, вмотивованим та законним.

Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418-419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу Чернігівської окружної прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15 червня 2022 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3