Справа № 163/627/22 Провадження №11-сс/802/53/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 (в режимі відеоконференцзв`язку),

слідчого - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференцзв`язку),

власника майна - ОСОБА_8 ,

представника власника майна - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 24 січня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ ВП №1 (м.Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 , за погодженням із прокурором Любомльського відділу Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_6 , звернулася до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, яке виявлено та вилучено 20.01.2023 року під час проведення обшуку за фактичним місцем проживання ОСОБА_8 ( АДРЕСА_1 ), а саме: ноутбук марки «MSI», модель «MS-16R4», с/н К2009N0089557; мобільний телефон марки «Samsung Galaxy А32», ІМЕІ1 НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 з сім-карткою «Київстар» № НОМЕР_3 ; сім записників (зошитів) із зразками почерку ОСОБА_8 ; банківські картки «Укргазбанк» № НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , «Монобанк» № НОМЕР_6 , «А-Банк» № НОМЕР_7 , «Ексім банк» № НОМЕР_8 , картка «Універсальна» № НОМЕР_9 , картка для виплат № НОМЕР_10 на ім`я ОСОБА_8 ; грошові кошти у розмірі 2400 доларів США (номіналом по 100 доларів кожна з серійними номерами PF41876965K по PF41876993K), 1300 гривень (номіналом 1 купюра по 100 гривень з серійним номером АБ 3494414, 6 купюр по 200 гривень з серійними номерами СМ3200380, ПЕ7452962, ХЗ0301888, ХМ9650013, СВ8665810, СЗ9418181), заборонивши власнику (володільцю) володіти, користуватися та розпоряджатися ним.

Своє клопотання мотивує тим, що СВ ВП №1 (м.Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000058 від 29.03.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3, 4 ст.358, ч.3 ст.332 КК України.

Зазначає, що вищевказані речі та предмети мають силу речових доказів, є предметом та доказами злочину, оскільки зберегли на собі його сліди, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з чим, постановою слідчого визнані речовими доказами та приєднані до матеріалів кримінального провадження, а тому підлягають арешту.

Ухвалою слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 24.01.2023 року клопотання слідчого задоволено, та накладено арешт на вищевказане майно шляхом заборони володіння, користування та розпорядження ним.

Накладаючи арешт на таке майно слідчий суддя у своєму рішенні вказав, що слідчим доведено наявність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, оскільки воно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України.

Представник власника майна ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 не погодившись із таким судовим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просить його скасувати та постановити нове, яким в задоволенні клопотання слідчого відмовити і зобов`язати слідчого повернути майно власнику, оскільки вона є необґрунтованим та незаконним через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, фактичним обставинам справи, істотне порушення судом вимог кримінального процесуального законодавства.

Так, зазначає, що так як ОСОБА_8 не набула статусу підозрюваної, то вона як власник вилученого майна в розумінні ст.ст.3, 64-2 КПК України, являється у статусі третьої особи щодо якої вирішується питання про арешт майна. Тому в даному випадку із врахуванням ч.2 ст.64-2 КПК України з клопотанням про арешт має звертатися виключно прокурор, а не слідчий за погодженням з прокурором, як зроблено у даному провадженні. У зв`язку з цим, слідчий суддя суду першої інстанції повинен був повернути клопотання про арешт майна для усунення недоліків.

Також вважає, що слідчим до матеріалів провадження не додано жодного доказу про те, що вилучені у ОСОБА_8 грошові кошти отримані внаслідок вчинення будь-якого кримінального правопорушення, як і немає доказів їх отримання від підозрюваного ОСОБА_10 чи від інших осіб шляхом перераховування на банківські рахунки ОСОБА_8 в тому числі і на депозитні, про які остання вказує. При цьому, надані суду стороною захисту докази вказують про законність походження таких коштів. У зв`язку з цим, у слідчого судді не було законних підстав для накладення арешту на грошові кошти, про які йде мова у поданому клопотанні.

Крім того, не погоджується захисник із твердженням суду про те, що телефон та ноутбук могли зберегти на собі сліди вчинення розслідуваних кримінальних правопорушень, а наявна у них інформації може бути видалена, оскільки слідчим не додано жодних доказів про те, що такі речі використовувались ОСОБА_8 у період роботи в ОСОБА_10 . Також не спростовано жодним чином доводів ОСОБА_8 про те, що телефон та ноутбук використовувались лише в домашніх умовах та не мають жодного відношення до подій описаних у клопотанні слідчого про арешт майна. Крім того, судом не взято до уваги, що вказані телефон та ноутбук придбані ОСОБА_8 задовго до подій, які розслідуються у кримінальному провадженні.

Не погоджується захисник також із накладенням арешту на банківські картки, які були вилучені при проведенні обшуку, оскільки у випадку необхідності перевірити зарахування на них грошових коштів, слідчий може звернутись до банківської установи без фактичного позбавлення їх власника ними розпоряджатись та користуватись.

Неправильним на думку захисника є також судове рішення в частині накладення арешту на записники ОСОБА_8 , яке мотивоване тим, що записники із зразками почерку можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час досудового розслідування у випадку призначення почеркознавчої експертизи. Проте слідчий суддя не звернув уваги на пояснення ОСОБА_8 про те, що вилучені записники заповнені нею ще за дитячих років, а тому з цього періоду її почерк значно змінився, у зв`язку з чим не може бути взятий для порівняння експертизи при проведенні почеркознавчих експертиз. Разом з тим, слідчий у клопотанні про арешт майна не вказував про необхідність проведення експертизи, а тому слідчий суддя вийшов за межі поданого клопотання.

Зазначає також про те, що саме по собі визнання грошових коштів та предметів речовими доказами, не доводить тих обставин, що таке майно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КК України. Вважає, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду клопотання.

При цьому, слідчим суддею безпідставно не було взято до уваги доказів, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме інформацію про банківські рахунки ОСОБА_8 щодо законності походження грошових коштів, а також чеків на придбання мобільного телефону та ноутбука.

А тому, за наявності письмових документів щодо законності походження грошових коштів та іншого вилученого майна, відсутності даних та доказів про те, що вилучені кошти та майно отримане злочинним шляхом чи зберегло на собі сліди злочину, незрозумілим чому слідчий суддя взяв до уваги докази сторони обвинувачення і відкинув докази власника майна.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, власника майна та його представника, які підтримали апеляцію у повному обсязі, прокурора та слідчого, які її заперечили, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

За змістом п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна - є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в ч.1 цієї статті.

Згідно із ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Арештом майна відповідно до ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.ч.2-6 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів. У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу; 2) спеціальної конфіскації. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону вбачається, що слідчий, прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту, повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України. Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, а саме: щодо збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

На думку апеляційного суду, за наслідками розгляду поданого слідчим клопотання про арешт майна, слідчий суддя дійшов законного та обґрунтованого висновку про його задоволення.

З матеріалів клопотання вбачається, що в даний час СВ ВП №1 (м.Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування в межах кримінального провадження, 15.07.2020 року внесеного до ЄРДР під №0000058 від 29.03.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3, 4 ст.358, ч.3 ст.332 КК України.

У даному кримінальному провадженні 09.12.2022 року громадянину ОСОБА_10 було оголошено підозру у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень.

Водночас, з матеріалів кримінального провадження вбачаються ознаки причетності ОСОБА_8 до злочинної діяльності про яку йде мова у вищевказаному кримінальному провадженні.

Встановлено і те, що на підставі ухвали слідчого судді Люомльського районного суду від 19.03.2023 року було проведено обшук за фактичним місцем проживання ОСОБА_8 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

20 січня 2023 року в ході проведення обшуку за вищевказаною адресою було виявлено та вилучено: ноутбук марки «MSI», модель «MS-16R4», с/н К2009N0089557; мобільний телефон марки «Samsung Galaxy А32», ІМЕІ1 НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 з сім-карткою «Київстар» № НОМЕР_3 ; сім записників (зошитів) із зразками почерку ОСОБА_8 ; банківські картки «Укргазбанк» № НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , «Монобанк» № НОМЕР_6 , «А-Банк» № НОМЕР_7 , «Ексім банк» № НОМЕР_8 , картка «Універсальна» № НОМЕР_9 , картка для виплат № НОМЕР_10 на ім`я ОСОБА_8 ; грошові кошти у розмірі 2400 доларів США (номіналом по 100 доларів кожна з серійними номерами PF41876965K по PF41876993K), 1300 гривень (номіналом 1 купюра по 100 гривень з серійним номером АБ 3494414, 6 купюр по 200 гривень з серійними номерами СМ3200380, ПЕ7452962, ХЗ0301888, ХМ9650013, СВ8665810, СЗ9418181).

Постановою слідчого СВ ВП №1 (м.Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 від 20.01.2023 року вищевказане майно (речі, предмети, грошові кошти) визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000058.

Доводячи підставність поданого клопотання слідчий вказує про те, що майно, яке було вилучено під час обшуку у ОСОБА_8 та на яке вона просить накласти арешт, має силу речових доказів у вищевказаному кримінальному провадженні під №0000058, а тому накладення арешту на нього забезпечить можливість його збереження та встановлення істини в даному кримінальному провадженні. Вказує, що таке майно відповідає критеріям, зазначеним у ч.2 ст.167 КПК України.

Проаналізувавши вищевикладене та дослідивши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт у поданому до місцевого суду клопотанні, дійсно може бути доказом вчинення кримінальних правопорушень, розслідування щодо яких проводиться у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000058, оскільки відповідає критеріям, визначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, а тому відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України підлягає арешту - з метою збереження речових доказів.

Такі висновки підтверджуються дослідженими судом доказами, які містяться у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді прийнята з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, є цілком законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування, як того просить апелянт в своїй апеляційній скарзі - немає.

При цьому, посилання апелянта на те, що клопотання про арешт майна подано не належним суб`єктом не заслуговує на увагу, оскільки ч.2 ст.64-2 КПК України, на яку він посилається, містить визначення, хто відноситься до третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, і з якого моменту набувається цією особою цей статус. Водночас, питання накладення арешту урегульовано ст.ст.170-173 КПК України, які є спеціальними нормами по відношенню до загальної норми, визначеної ст.64-2 КПК України. Так, ч.1 ст.171 КПК України визначено коло осіб, які наділені повноваженнями звертатися до слідчого судді, суду з клопотанням про арешт майна. Відповідно до зазначеної норми з клопотанням про арешт майна має право звернутися до слідчого судді, зокрема, слідчий за погодженням з прокурором.

Як вбачається із поданої апеляційної скарги, доводи сторони захисту зводяться до того, що стороною обвинувачення не було доведено передбачених законом підстав для накладення арешту на майно, яке було вилучено у ОСОБА_8 під час проведення обшуку. Однак, апеляційний суд вважає їх цілком неприйнятними з огляду на наявність в матеріалах кримінального провадження доказів, які фактично вказують про те, що таке майно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України. При цьому, зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що слідчий суддя належним чином обґрунтував те, з яких саме підстав відхиляє доводи сторони захисту, які фактично є аналогічними й в апеляційній скарзі.

Посилання сторони захисту про те, що слідчий суддя не зазначив у судовому рішення мотивів з яких він прийшов про необхідність накладення арешту на майно апеляційний суд вважає власним судженням, оскільки у рішенні наведено підстави застосування арешту майна.

Таким чином, вищенаведені та усі інші доводи сторони захисту, які викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду щодо незаконності оскаржуваного судового рішення також не заслуговують на увагу суду, оскільки на думку колегії суддів фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин провадження та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд не вбачає будь-яких порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вищенаведене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді, - без змін.

Керуючись ст.ст. 98, 170, 407, 376, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 24 січня 2023 року в даному провадженні, - без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді