Ухвала

іменем України

27 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 554/9877/19

провадження № 51-1248 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 17 червня 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду 02 лютого 2023 року щодо нього,

встановив:

За вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 17 червня 2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) із застосуванням статті 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

Крім того, цим вироком засуджено ОСОБА_5 , щодо якого судові рішення в касаційному порядку також оскаржуються.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду 02 лютого 2023 року вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 17 червня 2020 року щодо засудженого ОСОБА_4 залишено без зміни.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з вказаними судовими рішеннями щодо нього.

Перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.

Так, відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.

Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Зокрема, засуджений, посилаючись на недопустимість доказів у кримінальному провадженні, не наводить конкретних мотивів такої позиції з урахуванням їх впливу на незаконність судових рішень.

Крім того, у прохальній частині касаційної скарги засуджений просить пом`якшити йому покарання за вчинення кримінальних правопорушень, однак не наводить належних доводів щодо наявності таких обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів.

Тобто, у касаційній скарзі засуджений має вказати на конкретні порушення закону, що може бути підставою для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.

При цьому, всупереч вимогам частини 3 статті 427 КПК ОСОБА_4 не зазначає в касаційній скарзі чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.

Таким чином, недодержання засудженим вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

З урахуванням наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 17 червня 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду 02 лютого 2023 року щодо нього залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3