справа № 362/25/22
провадження № 1-кп/362/352/22
ВИРОК
Іменем України
30.11.2022

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Василькові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 01 грудня 2021 року за № 40000696 щодо

ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Артемівськ Донецької області, громадянка України, українка, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима:

вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 лютого 2022 року за частиною 2 статті 15, частиною 1 статті 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік; на підставі статті 75 КК України звільнена від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 (один) рік

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 289 Кримінального кодексу України.

У судовому розгляді взяли участь:

прокурор ОСОБА_4 ;

обвинувачена ОСОБА_3 .

Суд установив:
30 листопада 2021 року близько 20:50, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_3 , будучи не вдоволеною наданням послуг в сфері медичного обслуговування, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходилася неподалік входу до приймального відділення Комунального некомерційного підприємства «Васильківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Васильківської міської ради, що розташоване за адресою: вул. Декабристів, 87, м. Васильків, Обухівський район, Київська область, де побачила автомобіль карету швидкої медичної допомоги з відповідною символікою, марки «УАЗ», моделі «3962», номерний знак НОМЕР_1 , котрий згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ЦРЛ м. Васильків (на даний час КНП «Васильківська БЛІЛ» ВМР). У цей час в ОСОБА_3 виник прямий умисел, спрямований на незаконне заволодіння вище вказаним транспортним засобом. У подальшому, через декілька хвилин ОСОБА_3 , реалізовуючи свій прямий злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме автомобілем марки «УАЗ», моделі «3962», номерний знак НОМЕР_1 , будучи впевненою, що за її діями ніхто не спостерігає, всупереч волі власника та користувача автомобіля, без дозволу останніх, підійшла до вказаного автомобіля, відчинила водійські дверцята, які були не зачинені на замикаючий пристрій, сіла за водійське сидіння та за допомогою ключа, який знаходився в замку запалювання, привела в дію двигун автомобіля та почала рух, після чого проїхавши близько 20 метрів, допустила зіткнення з припаркованим на узбіччі автомобілем марки «ГАЗ», в наслідок чого припинила рух. Своїми протиправними діями ОСОБА_3 завдала КНП «Васильківська БЛІЛ» ВМР матеріальної шкоди.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення визнала повністю, підтвердила викладені в обвинувальному акті фактичні обставини та надала показання, відповідно до яких ввечері 30 листопада 2021 року вона, будучи у стані алкогольного сп`яніння, звернулась за медичною допомогою до лікарні по вул. Декабристів у м. Василькові. Після того, як їй відмовили у наданні медичної допомоги, вона вийшла на вулицю та побачила автомобіль швидкої допомоги «УАЗ». Вона підійшла до цього автомобіля, відкрила дверцята та сіла за кермо, після чого за допомогою ключа, який знаходився в замку запалювання, завела двигун і машина поїхала. Проїхавши невелику відстань вона врізалась в автомобіль марки «ГАЗ».

Представник потерпілого подав до суду заяву про розгляд кримінального провадження без його участі, обвинувачення підтримав.

Враховуючи те, що обвинувачена й інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи, і суд установив, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення статті 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і провів судовий розгляд із застосуванням правил частини 3 зазначеної статті, обмеживши дослідження доказів допитом обвинуваченої та матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченої.

Ухвалюючи вирок, суд вважає за необхідне відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та відповідну практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

За наведених вище підстав суд вважає доведеним поза розумним сумнівом пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення та кваліфікує її діяння за частиною 1 статті 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом.

Вирішуючи питання щодо призначення покарання, суд, беручи до уваги приписи статті 65 КК України, виходить із такого.

Кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 289 КК України, є нетяжким злочином.

Дослідивши матеріали, які характеризують особу обвинуваченої, суд установив, що остання офіційно не працює, неодружена, на утриманні нікого не має, за місцем проживання характеризується посередньо, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на обліку в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, в силу статті 89 КК України на момент вчинення інкримінованого правопорушення раніше не судима.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнає вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
Підстави для застосування статей 69, 69-1 КК України відсутні.

Отже, суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_3 покарання в межах санкції, передбаченої частиною 1 статті 289 КК України, у виді позбавлення волі на строк три роки три місяці.

Суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і таким чином сприятиме досягненню визначеної у статті 50 КК України мети загальної і спеціальної превенції.

До того ж суд зазначає, що подія інкримінованого кримінального правопорушення відбулась у листопаді 2021 року, тобто до постановлення вищенаведеного попереднього вироку суду від 14 лютого 2022 року, яким обвинувачену звільнено від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до частини 4 статті 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах 1-3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 23 вересня 2019 року у справі № 199/1496/17 зазначила, що кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК України, не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком. Оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами частини 4 статті 70 КК України, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням, та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених статтею 75 КК України.

Крім того, суд бере до уваги правовий висновок Верховного Суду, зазначений у постанові від 10 червня 2021 року у справі № 278/1485/19, відповідно до якого якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання на підставі та в порядку статті 75 КК України, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого також звільняється з випробуванням, суд визначає остаточне покарання згідно із частиною 4 статті 70 КК України.

На підставі викладеного суд відповідно до положень частин 1, 4 статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання більш суворим покаранням, призначеним цим вироком, менш суворого покарання, призначеного вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 лютого 2022 року у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, остаточно призначає обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі на строк три роки три місяці.

При цьому, враховуючи особу обвинуваченої й інші обставини справи, наслідки вчиненого, позицію представника потерпілого, який не наполягав на суворому та реальному покаранні, суд вважає за можливе, застосувавши статтю 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням із встановленням їй обов`язків, передбачених статтею 76 КК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі частини 2 статті 124 КПК України із засудженої на користь держави слід стягнути документально підтверджені процесуальні витрати, а саме витрати на залучення експерта.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись статтями 369-371, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:
1. Визнати ОСОБА_3 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 289 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк три роки три місяці.

2. На підставі частин 1, 2 статті 70 КК України шляхом поглинання більш суворим покаранням, призначеним цим вироком, менш суворого покарання, призначеного вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 лютого 2022 року, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки три місяці.

3. Звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки.
4. Покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:
4.1. періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
4.2. повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
4.3. працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітної та працевлаштуватися, якщо її буде запропоновано відповідну посаду (роботу).
5. Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати в сумі 1201 (одна тисяча двісті одна) гривня 01 копійка.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили. Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1