Справа № 484/626/23
Провадження № 1-КС/484/117/23
У Х В А Л А

про застосування запобіжного заходу

06 лютого 2023 року м. Первомайськ

Слідчий суддя Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , а також підозрюваного ОСОБА_5 , розглянув внесене у кримінальному провадженні № 0000108 слідчим СВ Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_7 клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомиргород Новомиргородського району Кіровоградської області, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, дітей не має, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого, затриманого 04.02.2023 року,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбачених ч.1 ст.263 КК України, а саме у вчиненні незаконного придбання, зберігання та збуту бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Перевіривши матеріали, додані до клопотання, дослідивши докази, надані в їх обґрунтування, матеріали кримінального провадження, заслухавши доводи прокурора, підозрюваного, захисника, пояснення слідчого, -

ВСТАНОВИВ:

СВ Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області розслідується кримінальне провадження № 0000108 від 29.01.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, розпочате на підставі заяви громадянина ОСОБА_9 про те, що візуально знайома йому особа, яку називають « ОСОБА_10 » і яку звуть ОСОБА_11 , за місцем свого проживання у квартирі будинку по АДРЕСА_3 зберігає і продає боєприпаси калібру 5,45 мм.

04.02.2023 року про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повідомлено ОСОБА_5 .

06.02.2023 року слідчий за погодженням з прокурором звернувся до суду з клопотанням про обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотивуючи тим, що злочин, у вчиненні якого він підозрюється, є тяжким; перебуваючи на волі, він може переховуватись від органів досудового розслідування і суду, незаконно впливати на свідків; вчинити інші правопорушення. На думку прокурора про такі ризики свідчить тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 . Зокрема, з метою уникнення покарання ОСОБА_5 може переховуватись від слідства і суду; він не має сім`ї, усталених соціальних зв`язків, не зареєстрований за місцем свого проживання; не має засобів до існування, що може спонукати його до продовження злочинної діяльності.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_4 обґрунтованість підозри оспорювали, проти тримання під вартою заперечували, просили обрати запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту, посилаючись на те, що підозрюваний має постійне місце проживання, хоча і проживає там без реєстрації; не має наміру переховуватись, продовжувати злочинну діяльність і переслідувати свідків. Вважають, що такі ризики прокурором не доведені, а за наявними у справі характеристиками нарікань до ОСОБА_5 не було. Підозрюваний стверджує, що знайомий ОСОБА_12 попросив його передати пакунок ОСОБА_13 , якого він раніше не знав, взяти у нього гроші і відправити їх йому. Він не знав, що у пакунку, передав його ОСОБА_13 , взяв у того 500 грн., з яких 200 грн. залишив собі, а інші відправив ОСОБА_12 . Дійсно, той ОСОБА_13 питав у нього про зброю, але він нічого не міг йому відповісти, тому що зброї не мав. Наступного разу все відбувалося так само, але ОСОБА_13 отримавши пакунок, почав при ньому розривати коробку і тоді він побачив, що там патрони. Після цього його затримали. Звідки у нього дома взялися патрони, він не знає, можливо їх залишив ОСОБА_12 , який мав доступ до будинку, але він про ті патрони не знав.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши додані до клопотання документи та ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, приходжу до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З доданих до клопотання документів вбачається, що 28.01.2023 року до поліції звернувся ОСОБА_14 і повідомив, що візуально знайома йому особа, яку називають « ОСОБА_10 » і яку звуть ОСОБА_11 , за місцем свого проживання у квартирі будинку по АДРЕСА_3 зберігає і продає боєприпаси. На підтвердження такої заяви ОСОБА_9 добровільно видав працівникам поліції придбані у вказаної особи боєприпаси 30 патронів калібру 5,45 мм. За даним фактом 29.01.2023 року внесено відомості до ЄРДР і розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000108 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

В ході досудового розслідування було встановлено, що особою, яка продала патрони ОСОБА_14 , є ОСОБА_5 , мешканець АДРЕСА_1 .

Зазначені обставини підтверджуються протоколом прийняття заяви від ОСОБА_9 про вчинений злочин; заявою ОСОБА_9 про добровільну видачу придбаних ним патронів; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що зустрівся з «Кащеєм» на вулиці і саме той запропонував йому придбати патрони, на що він погодився і заплатив за 30 патронів 500 грн.; протоколом огляду вилучених у ОСОБА_9 патронів, а також висновком балістичної експертизи № СЕ-19/115-23/1561-БЛ від 01.02.2023 року, згідно якого вилучені в ОСОБА_9 патрони є боєприпасами, придатні до стрільби і можуть бути використані для стрільби зі зброї калібру 5,45 мм.

Відповідно до ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим сином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, обвинувачується.

Згідно до ч.2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КК України, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ч.3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Згідно з частиною першою статті 176 КПК України запобіжними заходами є особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

Тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом серед усіх запобіжних заходів, передбачених Кодексом та є «винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу».

Обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, а також бути пропорційними та обґрунтованими. У разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи.

Разом з тим, відповідно до частин першої-четвертої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Враховуючи такі законодавчі правила і відповідні застереження, запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований виключно у випадку, якщо підозра є обґрунтованою, а також за наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України. Тобто таких ризиків має бути встановлено два і більше, а в разі доведення наявності лише одного ризику та обґрунтованості підозри слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

У відповідності до п.4 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

За вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України передбачене покарання від 3 до 7 років позбавлення волі. Таке покарання дозволяє застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою до ОСОБА_5 за наявності обґрунтованої підозри, доведеності існування декількох ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21.04.2011 термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30.08.1990 у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).

КПК України встановлює обов`язок слідчого судді, суду розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності зі статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Аналізуючи положення практики ЄСПЛ, можна дійти висновку, що обґрунтованість підозри містить два аспекти. Перший стосується питання вчинення кримінального правопорушення, а другий доведення обставин, які за розумного неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до вчинення кримінального правопорушення. Разом з тим, доведення обставин, викладених в повідомленні про підозру, здійснюється наявними в матеріалах провадження доказами.

Тож, для вирішення питання про обґрунтованість підозри, перш за все слід визначитись із тим, чи містить виявлене діяння ознаки кримінального правопорушення, що може бути достатнім для проведення досудового розслідування злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

Суд вважає, що додані до клопотання зазначені вище докази цілком підтверджують обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_5 . При цьому пояснення ОСОБА_5 про те, що він не знав, що продає патрони, підлягає перевірці в межах досудового розслідування за даним фактом.

Разом з тим, суд вважає в даному випадку неналежними докази, отримані в результаті обшуку, проведеного у ОСОБА_5 , оскільки вони не стосуються факту, за яким проводиться досудове розслідування в межах наданого кримінального провадження і в межах якого слідчий звернувся з клопотанням про обрання запобіжного заходу. За результатами виявлення під час обшуку у ОСОБА_5 предметів, схожих на боєприпаси, інформація до ЄРДР не внесена і ОСОБА_5 про підозру не повідомлено. Принаймні, слідчому судді така інформація не надана і у клопотанні про це не зазначено. Також слід відзначити, що ОСОБА_5 затриманий ще до проведення обшуку 04.02.2023 року безпосередньо на місці вчинення іншого злочину, коли він 04.02.2023 року здійснив продаж боєприпасів в с. Кінецьпіль Первомайського району по вул. Шевченка. Слідчому судді не надано доказів на підтвердження того, що інформація за таким фактом була внесена до ЄРДР і ОСОБА_5 повідомлено про підозру за таким фактом. У клопотанні також про такі обставини не зазначено.

За принципом диспозитивності, викладеним у ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

На даній стадії кримінального провадження слідчий суддя лише вирішує питання про обґрунтованість підозри, що є значно вужчим поняттям ніж обґрунтованість обвинувачення. Факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що необхідні для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення.

Наведені вище докази переконують суд у тому, що підозра є обґрунтованою, але такий висновок стосується факту незаконного збуту патронів ОСОБА_14 28.01.2023 року. У виявленому діянні формально наявні ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України. Також наявні докази, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з вказаним діянням і вони на даній стадії не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування.

Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

За таких обставин при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу в обов`язковому порядку судом повинні враховуватися вимоги ст.ст. 177-178 КПК України.

З наданих суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання в с. Кінецьпіль Первомайського району, де зареєстрована його матір. Він дійсно не проживає за своїм місцем реєстрації, але з тієї причини, що те житло не придатне до проживання. ОСОБА_5 не має інвалідності; не одружений, не має дітей. Його мати проживає в Італії (з його слів). За місцем проживання ОСОБА_5 характеризується посередньо. Нарікань на його поведінку не було, скарг до старости не надходило, він раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебував. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що він дійсно раніше притягувався до кримінальної відповідальності, але останній раз звільнився з місць позбавлення волі у 2014 році, з того часу оселився в с. Кінецьпіль, до кримінальної відповідальності більше не притягувався, його судимості погашені, тобто він вважається таким, що не має судимості. За словами ОСОБА_5 він працює по найму, допомагає підприємцю. Така інформація не спростована. Також суду не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що ОСОБА_5 може впливати на свідків. Така можливість у клопотанні не обґрунтована і відповідними доказами не доведена. У поведінці, яка б могла свідчити про таку можливість, ОСОБА_5 не був помічений.

З огляду на такі обставини, вирішуючи справу в межах поставленого перед судом питання, на підставі наведених у клопотанні аргументів і доданих до клопотання доказів, суд вважає, що прокурор не довів наявність таких ризиків, як можливість впливати на свідків та можливість вчинити інші правопорушення.

Разом з тим, слідчий суддя вважає доведеним ризик того, що ОСОБА_5 може залишити місце проживання і переховуватись від органу досудового розслідування або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, тому що він не має міцних соціальних зв`язків, сім`ї і йому загрожує суворе покарання.

Репутація підозрюваного, на думку слідчого судді, свідчить про те, що тримання під вартою в даному випадку є занадто суворим запобіжним заходом і з врахуванням обставин та умов його життя, репутації достатньо застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, який дозволить контролювати місце знаходження і поведінку підозрюваного, убезпечить свідків від впливу, а суспільство від вчинення ним інших правопорушень.

Таким чином, прокурором доведена обґрунтованість підозри та наявність лише одного ризику, і не доведена неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу та необхідність застосування лише такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Враховуючи наведене, в даному випадку запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, не може бути застосований. Але, оскільки доведено наявність лише одного ризику та обґрунтованість підозри, можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Слідчий суддя вважає, що такий запобіжний захід як домашній арешт з покладенням на підозрюваного певних обов`язків та обмежень, цілком відповідає завданням кримінального провадження, забезпечить адекватну процесуальну поведінку підозрюваного, відсутність його впливу на свідків та унеможливить вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч.2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосований до ОСОБА_5 в даному випадку, а інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належного контролю за його поведінкою.

При цьому суд враховує, що ОСОБА_5 проживає один, не має родичів, близьких, які б могли забезпечити його продуктами харчування, ліками, іншими необхідними для життя засобами, тобто він має забезпечити себе самостійно. За таких обставин слідчий суддя вважає, що домашній арешт не може бути цілодобовим, оскільки це може призвести до неможливості зебезпечення життєдіяльності підозрюваного. Тому слід визначити мінімально необхідний час, протягом якого ОСОБА_5 може залишати своє місце проживання для забезпечення своїх матеріально побутових потреб.

Крім того, на підставі ч.2 ст. 196 КПК України на ОСОБА_5 слід покласти передбачені п.п. 1,2,3, 4 ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки, строком до двох місяців.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 186, 193, 194, 196, 309, 310 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Обрати підозрюваному у кримінальному провадженні № 0000108, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Новомиргород Новомиргородськьго району Кіровоградської області, громадянину України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк до 04 квітня 2023 року включно, зобов`язавши його не залишати своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 15.00 години поточного дня до 07.00 години наступного дня. Зобов`язати ОСОБА_5 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або до суду в межах наданого кримінального провадження, а також покласти на нього на строк до 04 квітня 2023 року включно наступні обв`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- періодично прибувати до повноважного в наданому кримінальному провадженні слідчого СВ Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області у визначений ним час;

- не відлучатися з Первомайського району без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання;

- утриматися від спілкування з особами, причетними до наданого кримінального провадження, визначеними слідчим.

Строк дії ухвали до 04 квітня 2022 року включно.

Попередити ОСОБА_5 , що у разі невиконання ним покладених на нього обов`язків, а також у разі неявки за викликом слідчого, прокурора або суду без поважних причин або неповідомлення слідчому, прокурору або суду про причини своєї неявки, запобіжний захід може бути змінено на більш суворий.

Надану ухвалу передати для виконання Первомайському РВП ГУНП в Миколаївській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню. ОСОБА_5 слід звільнити з-під варти негайно.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ: