ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисників обвинуваченихОСОБА_3 , ОСОБА_4 Гринь ОСОБА_5 Яроцького ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 Волошина ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_7 , у інтересах обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 10 листопада 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 січня 2021 року за №0000020, клопотання прокурора задоволено частково та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 08 січня 2023 року обвинуваченому

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Червона Знам`янка Кременчуцького р-ну Полтавської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому.

Клопотання ОСОБА_14 та його захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 у частині застосування ОСОБА_14 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави задоволено.

Застосовано ОСОБА_14 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави 540 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 404 000 гривень, і покладено на ОСОБА_14 в разі внесення застави обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України: прибувати за першою вимогою до суду за телефонним/поштовим викликом; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_15 , свідками в даному кримінальному провадженні (окрім близьких родичів і членів сім`ї), зазначеними в реєстрів матеріалів досудового розслідування; не виїжджати за межі Полтавської області без дозволу суду.

Клопотання прокурора задоволено та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 08 січня 2023 року обвинуваченим

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю с. Кияшки Горішньоплавнівського р-ну Полтавської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , судимому

20 квітня 2017 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненому від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки;

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю с. Солониця Козельщинського р-ну Полтавської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_3 , не судимому.

Відмовлено в задоволенні клопотань ОСОБА_16 , ОСОБА_11 і захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу ОСОБА_16 , судове рішення щодо якого не оскаржується.

Приймаючи таке рішення щодо ОСОБА_14 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 місцевий суд урахував: наявність раніше встановлених ризиків, які не зменшились, тяжкість інкримінованих ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 кримінальних правопорушень, особи обвинувачених і неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам.

Урахувавши обставини справи, її тривалий час розгляду, особу ОСОБА_14 , відсутність інтересу в потерпілого приймати участь у кримінальному провадженні, дослідження судом письмових доказів і проведення допиту значної кількості свідків, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість застосування ОСОБА_14 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в сумі 1 404 000 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 10 листопада 2022 року в частині застосування ОСОБА_14 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави із подальшим покладенням на нього обов`язків та постановити в цій частині нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора про продовження ОСОБА_14 строку тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 2 місяці, в іншій частині оскаржувану ухвалу залишити без зміни. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд безпідставно не застосував положення п.п.1, 4 ч.4 ст.183 КПК України, належним чином не врахувавши те, що: ризики, які були підставою для застосування ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зникли; ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні злочинів із застосуванням насильства, погрозою його застосування, відповідальність за один із яких передбачено серед ст.ст.255-255-3 КК України, та за пред`явленим обвинуваченням є суб`єктом підвищеного злочинного впливу на території Полтавської області «положенцем». Водночас посилається на те, що рішення про визначення розміру застави ОСОБА_14 при 2 передбачених законом підставах для незастосування альтернативного запобіжного заходу є необґрунтованим співвідносно рішення про невизначення ОСОБА_16 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 розміру застави за наявності лише однієї підстави, визначеної п.1 ч.4 ст.183 КПК України.

В апеляційних скаргах з доповненнями захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 10 листопада 2022 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_11 та ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Такі вимоги обґрунтовує тим, що місцевий суд не врахував те, що: прокурором не доведено наявність заявлених у клопотанні ризиків та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , які не судимі ( ОСОБА_11 у силу ст.89 КК України), проживали за місцями реєстрації, працювали, перебувають тривалий час під вартою та в порушення вимог КПК України строк їх тримання під вартою перевищує 12 місяців; пред`явлене останнім обвинувачення не ґрунтується на достатніх доказах. Також посилається на невмотивованість рішення першої судової інстанції щодо невизначення розміру застави Рацю та ОСОБА_12 .

У клопотанні захисник ОСОБА_9 просить закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 10 листопада 2022 року щодо ОСОБА_14 , мотивуючи тим, що дане судове рішення не підлягає оскарженню в апеляційному порядку прокурором.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, прокурора, який просив задовольнити подану ним апеляційну скаргу та заперечив проти апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та їх захисника ОСОБА_7 на підтримку апеляційних скарг сторони захисту, обвинуваченого ОСОБА_14 та його захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які підтримали клопотання захисника про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора, заперечивши проти її задоволення, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційних скарг, клопотання та дійшла висновку про таке.

Доводи клопотання захисника ОСОБА_9 про те, що ухвала суду щодо ОСОБА_14 не підлягає оскарженню в апеляційному порядку прокурором колегія суддів уважає безпідставними.

Відповідно до ст.ст.392, 394 КПК України ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом, обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.

Положеннями ст.422-1 КПК України визначено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Ухвала місцевого суду щодо ОСОБА_14 постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції та за своїм змістом стосується продовження ОСОБА_14 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а визначення застави як альтернативного запобіжного заходу є невід`ємною частиною цього рішення.

З огляду на те, що кримінальним процесуальним законом передбачено можливість оскарження в апеляційному порядку ухвали суду про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановленої при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, оскарження стороною провадження альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, який прямо пов`язаний із основним запобіжним заходом, не є оскарженням окремого судового рішення, яке не підлягає перегляду в апеляційному порядку.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_9 про закриття апеляційного провадження, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає розгляду по суті.

Наведений вище підхід узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 17 листопада 2022 року (справа №369/16394/20, провадження № 51-102км22).

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Ухвала Октябрського районного суду м. Полтава від 10 листопада 2022 року щодо ОСОБА_16 учасниками провадження не оскаржується, через це відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно зі ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно ж до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За змістом кримінального процесуального закону (ст.199 КПК України), розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування обвинувачуються: ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.255-1 КК України в умисному встановленні та поширенні в суспільстві злочинного впливу за відсутності ознак, зазначених у частині п`ятій статті цього кодексу, особою, яка перебуває у статусі суб`єкта підвищеного злочинного впливу; ч.ч. 4, 5 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України - в підбурюванні й пособництві у закінченому замаху на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчиненому на замовлення, за попередньою змовою групою осіб; ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України - в організації закінченого замаху на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчиненому на замовлення, за попередньою змовою групою осіб; ч.1 ст.263 КК України - в незаконному придбанні, носінні, зберіганні та передачі вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу; ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України - у закінченому замаху на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчиненому на замовлення, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб; ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України - у незаконному придбанні, носінні і зберіганні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб; ОСОБА_12 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України - у закінченому замаху на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчиненому на замовлення, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб; ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України - в незаконному придбанні, носінні і зберіганні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Як видно з матеріалів провадження, необхідність застосування обвинуваченим запобіжного заходу в апеляційних скаргах не оспорюється.

Разом з цим колегія суддів, оцінюючи в сукупності обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199 та 331 КПК України, погоджується з доводами прокурора про неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти раніше встановленим ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_14 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 можуть: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, учинити інше кримінальне правопорушення.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Так, про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть перешкоджати здійсненню кримінального провадження свідчить і те, що вони обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень у співучасті, зокрема, особливо тяжкого злочину проти життя особи, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

Апеляційний суд також ураховує, що на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду шляхом допиту особи у судовому засіданні.

Разом з тим, суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Таким чином, ризик впливу на свідків та потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду.

Окрім того, ступінь підготовки ОСОБА_14 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 до вчинення інкримінованих їм дій відповідно до обвинувального акта, наявність у ОСОБА_11 незнятої та непогашеної судимості за вчинення, зокрема тяжкого злочину, а також те, що ОСОБА_14 інкримінується умисне встановлення та поширення в суспільстві злочинного впливу, дає підстави стверджувати про наявність ризику вчинення ними іншого кримінального правопорушення.

Обвинувачені до затримання не працювали та відомостей про наявність у них постійних законних джерел доходу не встановлено.

Суд апеляційної інстанції враховує те, що обвинувачені мають певні соціальні зв`язки із сім`єю, ОСОБА_14 та ОСОБА_12 не судимі, однак дані відомості не спростовують висновки суду першої інстанції про неможливість запобігти наведеним вище ризикам у разі незастосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим

Так, відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду таких, що зменшились і не змінились ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, обставини інкримінованих ОСОБА_14 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 злочинів, що мають виняткову суспільну небезпеку, дані про особи обвинувачених, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_14 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , що виключає можливість обрання останнім більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів уважає наявним об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження прав обвинувачених перебувати на волі.

Доводи захисника ОСОБА_7 про те, що сукупний строк тримання під вартою ОСОБА_11 і ОСОБА_12 у порушення вимог КПК України перевищує 12 місяців, є безпідставними, оскільки положеннями ч.3 ст.197 КПК України унормовано максимально допустимий строк тримання під вартою на стадії досудового розслідування, в той час як досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершено, а запобіжний захід, зокрема обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , за оскаржуваною ухвалою продовжено під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції. Разом з цим приписами КПК України не визначено граничний термін тримання під вартою особи під час судового розгляду, та покладено обов`язок на суд у силу вимог ст.331 КПК України періодично здійснювати контроль за доцільністю продовження такого запобіжного заходу.

Щодо доводів захисника ОСОБА_7 , які стосуються оцінки доказів для вирішення питання про визнання осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності, винними чи невинними у вчиненні інкримінованих їм злочинів, то ці доводи вони не стосуються процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному перегляді ухвали суду про продовження запобіжного заходу та підлягають вирішенню судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Пунктами 1, 4 ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.

ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 обвинувачуються у вчиненні злочину із застосуванням насильства, а ОСОБА_14 - також у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.255-1 КК України.

З огляду на викладене та враховуючи встановлені судом ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, наведені вище обставини, передбачені ст.178 КПК України, колегія суддів з огляду на положення ч.4 ст.183 КПК України дійшла висновку про необхідність продовження обвинуваченим строку тримання під вартою без визначення розміру застави.

Місцевий суд, застосовуючи ОСОБА_14 альтернативний запобіжний захід, залишив поза увагою, що обставини, які стали підставою для застосування та продовження ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави на даний час не змінились, а ряд заявлених ризиків не зменшився. За змістом обвинувального акта ОСОБА_14 інкримінується вчинення особливо тяжких злочинів у статусі суб`єкта підвищеного злочинного впливу («положенця»), що свідчить про підвищений ступінь раніше встановлених ризиків: переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, учинення іншого кримінального правопорушення.

При цьому, суд першої інстанції не обґрунтував яким чином наведені ним обставини щодо здійснення судового розгляду та певні дані про особу ОСОБА_14 , зокрема щодо його сімейного стану, які були встановлені під час постановлення попередніх ухвал про тримання під вартою без визначення застави, свідчать на даний час про доцільність і необхідність визначення розміру застави ОСОБА_17 та зможуть запобігти ризикам, визначеним у п.п.1, 3, 5 КПК України.

Що стосується посилань у оскаржуваному рішенні на стан здоров`я ОСОБА_14 , то вони самі по собі не є мотивованою підставою для застосування останньому альтернативного запобіжного заходу. Даних (медичних висновків), які би підтверджували неможливість перебування ОСОБА_14 під вартою не встановлено. Окрім того, в даному провадженні місцевим судом у раніше постановленій ухвалі було встановлено, що за даними медичної документації ОСОБА_14 виявляє ознаки стійких наслідків перенесеної важкої черепно-мозкової травми у 1989 році, однак загальний стан його є задовільним, він продовжує перебувати під динамічним наглядом медичних працівників Полтавської міської медичної частини №23, отримує соматичне лікування.

Ураховуючи наведене вище, оскаржувану ухвалу щодо ОСОБА_14 належить скасувати та постановити в цій частині нову ухвалу, якою продовжити ОСОБА_14 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Отже, апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а апеляційна скарга та клопотання сторони захисту залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги з доповненнями захисника ОСОБА_7 , у інтересах обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , залишити без задоволення.

Клопотання захисника ОСОБА_9 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_13 задовольнити.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 10 листопада 2022 року щодо ОСОБА_14 скасувати.

Постановити в цій частині нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави задовольнити.

Продовжити ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 08 січня 2023 року.

ОСОБА_14 взяти під варту в залі суду.

В іншій частині оскаржувану ухвалу щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_12 залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 Герасименко ОСОБА_18 Харлан ОСОБА_19