Справа № 754/1576/23
У Х В А Л А

Іменем України

27 лютого 2023 року

Деснянський районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в залі Деснянського районного суду м. Києва заяву ОСОБА_3 про відвід прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 в кримінальному провадженні № 0000354 від 22.02.2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

До Деснянського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_3 про відвід прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000354.

Вказану заяву про відвід мотивує упередженістю прокурора, оскільки останній входив спочатку до групи прокурорів, наразі є старшим групи прокурорів по кримінальному провадженню № 0000354 від 22.02.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України, однак не вживав та не вживає дієвих заходів для об`єктивного розслідування кримінального провадження.

Також, посилався на направлення 02.02.2023 року скарги до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів відносно ОСОБА_4 , що на його думку не дозволить вказаному прокурору були об`єктивним та ефективно здійснювати процесуальне керівництво, залишення його у групі прокурорів лише погіршить і так наявні ознаки відсутності процесуального керівництва з боку Деснянської окружної прокуратури. А відтак, заявник вважає, що наведені вище обставини у своїй сукупності вказують на наявність обґрунтованих підстав для відводу прокурора у здійсненні досудового розслідування кримінального провадження.

У судовому засіданні заявник підтримав заяву про відвід прокурору, просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 проти задоволення заяви про відвід заперечував, вказував, що діяв в межах Закону України «Про прокуратуру» та кримінально-процесуального законодавства. На його думку норми ст.37 КПК, не передбачають посилення на то, що вся група прокурорів повинна керувати досудовим розслідуванням по конкретному кримінальному провадженню. За вказаним кримінальним провадженням була визначена група прокурорів, старшим групи визначений прокурор ОСОБА_5 , який не давав йому ніяких доручень за вказаним кримінальним провадженням, тому вважає що заявник не навів ні яких підстав щодо його необ`єктивності та упередженості. Просив в задоволенні заяви про відвід відмовити.

Слідчий суддя заслухавши пояснення заявника та прокурора, дослідивши матеріали заяви прийшов до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що прокурорами Деснянською окружною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000354 від 22.02.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України. Відповідно до постанови заступника керівника Деснянської окружної прокуратури від 23.02.2022 року по вищезазначеному кримінальному провадженню, з огляду на його складність, визначена група прокурорів, до якої входив прокурор ОСОБА_4 , старшим групи призначений прокурор ОСОБА_5 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17.02.2023 року за заявою заявника, прокурор Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 був відведений від участі у вищезазначеному кримінальному проваджені. 23.02.2023 року постановою керівника Деснянської окружної прокуратури старшим групи у кримінальному провадженні № 0000354 призначений прокурор ОСОБА_4 .

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Вичерпний перелік підстав, за наявності яких прокурор, слідчий підлягає відводу визначений ч.ч. 1, 2 ст. 77 КПК України.

У відповідності до положень п. 3 ч. 1 ст. 77 КПК України, визначено одну з підстав для застосування відводу прокурора, слідчого - існування обставин, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

Частиною першої статті 37 КПК України передбачено, що керівник відповідного органу прокуратури визначає прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

Згідно ч. 1 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється, а ч.2 цієї ж статті визначає повноваження прокурора, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням.

Вказані норми права свідчать саме про те, що не зважаючи на визначення групи прокурорів по конкретному кримінальному провадженню, прокурор, який входить до складу такої групи зобов`язаний в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення, або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Однією з складових засад законності є обов`язок прокурора та інших учасників кримінального провадження з боку обвинувачення всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Вимога здійснення неупередженого досудового розслідування означає, що органи досудового розслідування зобов`язані об`єктивно, неупереджено, без необґрунтованої підозри та обвинувального ухилу встановити за допомогою доказів, зібраних у встановленій процесуальній формі, всі обставини кримінального правопорушення та осіб, які його вчинили. Неупередженість (об`єктивність) дослідження обставин провадження слідчим, прокурором передбачає вчинення ними процесуальних дій, ухвалення процесуальних рішень лише з підстав, встановлених КПК, та на основі зібраних фактичних даних, без обвинувального ухилу та особистої зацікавленості у вирішенні справи.

Значення об`єктивності чи неупередженості слідчого та прокурора щодо дослідження всіх обставин провадження оцінюється крізь призму гарантування реалізації завдань кримінального провадження, зокрема, щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності відповідно до своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру (ст.2 КПК).

Статтею 3 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що неупередженість та об`єктивність є одними із засад діяльності прокуратури.

Відповідно до Керівних принципів ООН щодо ролі обвинувачів, прийнятих восьмим Конгресом ООН із запобігання злочинності і поводження з правопорушниками (Гавана, Куба, 27 серпня - 7 вересня 1990 p.), обвинувачі відповідно до закону виконують свої обов`язки справедливо, послідовно та швидко, поважають і захищають людську гідність й захищають права людини, сприяючи тим самим забезпеченню належного процесу і безперебійного функціонування системи кримінального правосуддя. При виконанні своїх обов`язків обвинувачі виконують свої функції неупереджено та уникають будь-якої дискримінації на основі політичних переконань, соціального походження, раси, культури, статі або будь-якої іншої дискримінації; захищають державні інтереси, діють об`єктивно, належним чином враховують становище підозрюваного та жертви і звертають увагу на всі обставини, що мають відношення до справи, незалежно від того, вигідні чи невигідні вони для підозрюваного (п.?п. 12, 13).

Неупередженість прокурора є необхідною умовою успішного виконання своїх конституційних функцій (ст. 121 Конституції України) та виконання своїх повноважень на досудовому розслідуванні й в судовому провадженні (ст. 36 КПК) для здійснення завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК) та забезпечення законності (ст. 9 КПК). Значення неупередженого досудового розслідування варто оцінюється в контексті забезпечення реалізації права на справедливий розгляд (ст. 6 Європейської конвенції з прав людини).

Відповідно до частин 1, 2 статті 80 КПК відвід прокурору може бути заявлений особами, які беруть участь у кримінальному провадженні, за наявності підстав, передбачених статтею 77 цього кодексу, за якою прокурор, слідчий, дізнавач не має права брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, членом сім`ї або близьким родичем сторони, заявника, потерпілого, цивільного позивача або цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому ж провадженні як слідчий суддя, суддя, захисник або представник, свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

Згідно з ч. 5 ст. 80 КПК України, відвід повинен бути вмотивованим. Вмотивованість відводу означає, перш за все, спроможність представлених заявником аргументів обґрунтувати сумніви у неупередженості прокурора, можливість впливу вказаних факторів (підстав) на вирішення даної справи та/або об`єктивну неможливість його участі в цьому кримінальному провадженні. Будь-який учасник кримінального провадження може не погоджуватися з вчиненими діями або постановленими рішеннями прокурора і оцінювати їх з позиції свого процесуального статусу і власного процесуального інтересу. Однак тлумачення таких дій і рішень у сенсі підстав для відводу має базуватися не лише на власному переконанні в їх умисній необ`єктивності, а й на фактичних обставинах, за допомогою яких відповідні обставини стануть очевидними і для судді, який розглядає заяву про відвід.

За таких обставин, з урахуванням пояснень сторін та досліджених документів, слідчий суддя дійшов до переконання, що підстав, передбачених ст.77 КПК України, для відводу прокурора ОСОБА_4 під час розгляду заяви не встановлено, однак існують інші обставини, які обґрунтовано викликають у заявника сумніви в неупередженості прокурора.

Так, слідчим суддею приймаються доводи заявника, щодо бездіяльності прокурора за вказаним кримінальним провадження, оскільки на протязі досудового розслідування кримінального провадження № 0000354, заявник неодноразово звертався до суду зі скаргами на бездіяльність слідчого, прокурора, які були задоволені, в той же час прокурор і не заперечував, що з моменту включення його до групи прокурорів (23.02.2022) взагалі не цікавився вказаним провадженням, оскільки був визначений старший групи прокурорів, навіть на даний час, коли керівником прокуратури, прокурор ОСОБА_4 визначений старшим групи прокурорів. При цьому прокурор ОСОБА_4 мотивує свою бездіяльність наявністю у нього багато інших проваджень.

Окрім того, заявник звернувся зі скаргою на прокурора ОСОБА_4 до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, що на його переконання не дозволить вказаному прокурора об`єктивно та ефективно здійснювати процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000354.

Відповідно до правових позицій, висловлених у рішеннях ЄСПЛ, який констатує в аналогічних випадках порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР (далі - Конвенція), де зазначено, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. При цьому така інституція як «Суд» в розумінні практики ЄСПЛ має відноситься не тільки саме до суду, а і до інших державних органів в тому числі і прокуратури.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод " кожен має право на справедливий розгляд його справи… незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків …".

Зовнішня незалежність не є прерогативою чи привілеєм наданим для задоволення власних інтересів суддів. Вона надається в інтересах верховенства права та осіб, які домагаються та очікують неупередженого правосуддя. Незалежність суддів слід розуміти як гарантію свободи, поваги до прав людини та неупередженого застосування права.

З урахуванням вищенаведеного, оскільки у сторони по справі виникла недовіра до прокурора, яка виражається в побоюваннях зацікавленості та упередженості по справі, суд вважає, що не забезпечивши при цьому достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу безсторонності, неможливо досягти дієвості кримінального провадження, тому заява про відвід прокурора підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 77,80, 81,309, 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_3 про відвід прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 від участі в кримінальному провадженні № 0000354 від 22.02.2022 року, задовольнити.

Відвести прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 від участі в кримінальному провадженні № 0000354 від 22.02.2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1