Справа №592/1381/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1074/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою
УХВАЛА
Іменем України

25 листопада 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 592/1381/22 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.06.2022, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 272 КК покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади, пов`язані з дотриманням безпеки при виконанні робіт з підвищеною небезпекою на виробництві строком на три роки та на підставі ст. 75 КК звільнити від відбування покарання з випробуванням строком на три роки. В частині вирішення долі речових доказів, судових витрат вирок суду залишити без змін, оскільки суд першої інстанції з достатньою повнотою не врахував тяжкі наслідки кримінального правопорушення для потерпілої ОСОБА_10 , яка перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною, втратила чоловіка, основного кормільця в сім`ї та батька дитини, а також відсутність дозвільних документів на обладнання, де стався летальний випадок та безпідставно не призначив ОСОБА_9 додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 272 КК.

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.06.2022 ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК, і йому призначене покарання із урахуванням ст. 69 КК у виді п`яти років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади, що пов`язані з дотриманням безпеки при виконанні робіт з підвищеною небезпекою на виробництві. На підставі ст. 75 КК звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на три роки. На підставі ст. 76 КК покладені обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи. Стягнуто на користь держави судові витрати в сумі 45109,20 грн.

Згідно вироку (з урахуванням ухвали від 15.06.2022), 26.08.2018 за адресою АДРЕСА_2 , де знаходився металевий ангар, у якому ФОП ОСОБА_9 здійснював підприємницьку діяльність з переробки пухо-пір`яної суміші, виявлено труп ОСОБА_11 , всередині машини для сушки пухо-пір`яної суміші, який у період часу з 25 до 26.08.2018 перебував на нічній зміні на вказаному виробництві. ОСОБА_11 неофіційно працював у ФОП ОСОБА_9 на договірних умовах згідно договору оренди обладнання № 1 від 03.05.2018. Машина для сортування пухо-пір`яної суміші є власністю ФОП ОСОБА_9 та не є заводського виробництва, а зроблена останнім власноруч в 2014 році, відповідні сертифікати та дозволи на її використання відсутні. Згідно «Переліку робіт з підвищеною небезпекою», затвердженого наказом Держнаглядохоронпраці від 26.01.2005 № 15, до робіт з підвищеною небезпекою відносяться: п. 61 «Управління, завантаження та обслуговування дробарних, сортувальних, фасувально-пакувальних, просівальних, змішувальних, формувальних, затиральних, фільтрувальних, намотувальних, варочних, плавильних, сепараторних, очисних, обрізних, бурових, в`язальних, полірувальних механізмів», тому роботи, які виконував ОСОБА_11 , працюючи у нічну зміну з механізмом з переробки пуху та пір`я відносяться до категорії робіт з підвищеною небезпекою.

Внаслідок використання обладнання у своїй господарській діяльності ФОП ОСОБА_9 (сушки пухо-пір`яної суміші, сортувальної машини для пухо-пір`яної суміші, пральної машини для пухо-пір`яної суміші, машини для отпилювання пухо-пір`яної суміші, які були виготовлені власноруч, без дозвільних документів) призвело до смерті ОСОБА_11 .

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про залишення судового рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК, за обставин, викладених у вироку суду першої інстанції, в апеляційній скарзі прокурора не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого в санкції ч. 2 ст. 272 КК як обов`язкове, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Зокрема, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень (ст. 50 і 65 КК).

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються мета, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Так, відповідно ч. 1 ст. 69 КК, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. На підставах, передбачених у ч. 1 цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 2 ст. 69 КК).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання повинно бути домірним кримінальному правопорушенню»

Таким чином, загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання (як основного, так і додаткового) чи від його відбування.

Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою (як зазначалось вище) є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 69 КК, в тому числі і до додаткового покарання, передбаченого в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини як обов`язкове, згідно якої за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове.

Визначаючи правові підстави для застосування до ОСОБА_9 положень ч. 2 ст. 69 КК, суд першої інстанції в повній мірі врахував зазначені вище вимоги закону.

Крім цього, як встановив суд першої інстанції, обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив кримінальне правопорушення з необережності, на обліках у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, потерпіла ОСОБА_10 претензій до нього матеріального та морального характеру не має, при цьому просила суворо не наказувати обвинуваченого та звільнити його від відповідальності. Обставинами, що пом`якшують покарання суд вірно визнав визнання вини та щире каяття, обставин, що обтяжують покарання не встановив.

Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а згідно ст. 413 цього Кодексу неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; 4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у обвинуваченого дозвільних документів на обладнання та тяжкі наслідки кримінального правопорушення, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки цей факт не може об`єктивно свідчити про те, що призначення ОСОБА_9 додаткового покарання у виді позбавленням права обіймати певні посади, пов`язані з дотриманням безпеки при виконанні робіт з підвищеною небезпекою на виробництві строком на три роки, як про це просить прокурор, буде справедливим, а захід примусу виваженим, оскільки ОСОБА_9 є фізичної особою підприємцем, і відповідно не є особою, яка обіймає певні посади, а тому і не може бути позбавлений цього права.

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає будь-яких законних підстав для скасування вироку та ухвалення нового вироку як про це поставлено питання прокурором, тому оскаржене судове рішення є належним чином обґрунтованим і вмотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.06.2022 відносно ОСОБА_12 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4