Справа № 307/1370/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

03.11.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 та його представника адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційне провадження № 11-кп/4806/201/21 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 на ухвалений стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 23.03.2021.

Зазначеним вироком місцевого суду від 23.03.2021 ОСОБА_10 визнано винним та призначено покарання у виді:

- за ст.128 КК України позбавлення волістроком на два роки;

- за ч.3 ст.135 КК України позбавлення волі строком на п?ять років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого більш суворим ОСОБА_10 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п?ять років.

В строк відбутого покарання обвинуваченим ОСОБА_10 зараховано період перебування його під вартою з часу його затримання, з 13.00 год. 8 травня 2020 року по 1 жовтня 2020 року включно.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили залишено попереднім у виді цілодобового домашнього арешту, але не більше ніж на 60 днів, тобто до 24 години 20 травня 2021 року.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_11 задоволено частково, стягнуто на їх користь з ОСОБА_10 кожному по двісті тисяч гривень моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено долю речового доказу ДВД-диск з відеозаписом події з камери спостереження ухвалено залишити при матеріалах даного кримінального провадження.

Згідно вироку Тячівського районного суду Закарпатської області від 23.03.2021 ОСОБА_10 визнаний винуватим в наступному.

10.04.2020, біля 18 год. 50 хв., в смт. Тересва, по вул. Заводській Тячівського району Закарпатської області, ОСОБА_10 , їдучи на автомобілі «Фольксваген Т5» білого кольору, яким керував ОСОБА_12 , попросив зупинити вказаний автомобіль біля переїзду по вулиці Заводській, в смт. Тересва, оскільки побачив потерпілого ОСОБА_13 .

Після зупинки вказаного транспортного засобу біля потерпілого ОСОБА_14 . ОСОБА_10 , відкривши задні двері автомобіля, умисно завдав один удар рукою, стиснутою в кулак, по обличчю ОСОБА_14 та один удар ногою в область грудей, після чого, вийшовши з автомобіля, не дотримуючись правил безпеки, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, умисно, наніс потерпілому ОСОБА_14 ще один удар по обличчю, внаслідок чого останній впав на землю, вдарившись задньою частиною голови об дорожнє покриття, в результаті чого спричинив потерпілому ОСОБА_14 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому носової кістки, садна та синця зовнішнього носу, забійної рани верхньої губи, закритої черепно-мозкової травми з підоболонковими крововиливами зліва та забоєм головного мозку, садна правого колінного суглобу, які відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, які потягли за собою смерть потерпілого і знаходяться в прямому причинному зв`язку з діями ОСОБА_10 , внаслідок яких поставлено потерпілого ОСОБА_14 у небезпечний для життя стан.

Усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своєї бездіяльності, а саме те, що ОСОБА_10 залишає без допомоги у безпорадному стані потерпілого ОСОБА_14 , який позбавлений був можливості вжити заходів до самозбереження, маючи реальну можливість надати допомогу потерпілому, поставивши його у небезпечний для життя стан, допомогу йому не надав, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_14 від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в Тячівській РЛ №1.

У зміненій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_15 просить вирок Тячівського районного суду від 23.03.2021 стосовно ОСОБА_10 скасувати і призначити новий розгляд даної справи в суді першої інстанції з таких підстав.

Захисник вважає, що вирок Тячівського районного суду від 23.03.2021 є

незаконним, необґрунтованим та невмотивованим і підлягає скасуванню у зв?язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, мають місце однобічність та неповнота досудового та судового слідства.

ОСОБА_16 слідчому ОСОБА_17 надано відеозапис з приміщення (камери відеоспостереження)від 10.04.2020,однак номер кримінального провадження не зазначено, що свідчить про те, на думку захисника, що даний відеозапис можна використати в будь-якому кримінальному провадженні.

Із відповідної заяви ОСОБА_18 не зрозуміло, що ним видано слідчому, з якого приміщення здійснювався та який саме відеозапис, з яких камер, де вони встановлені,не зрозуміло і сам процес видачі(цього відеозапису).

З цих підстав стороною захисту в судовому засіданні заявлялося клопотання про визнання відповідного слідчого експерименту недопустимим доказом, однак суд, діючи упереджено, не надав цим фактам належної оцінки.

Висновок, на який посилається сторона обвинувачення та який і покладений в основу обвинувачення, вироку є неповним, неясним та необґрунтованим, відповідні висновки експерта суперечать матеріалам справи та викликають сумніви в їх об?єктивності, а сам висновок не відповідає вимогам чинного законодавства в частині отримання доказу з таких підстав.

Відповідним експертом не взято до уваги, що згідно його висновку окрім тілесних ушкоджень у вигляді масивної субдуральної гематоми лівої гемісфери мозку, у потерпілого ОСОБА_14 вивявлені й інші тілесні ушкодження у вигляді: масивної субдуральної гематоми в скронево-тім?яній області, субарахноїдальних крововиливів: в лівій скроневій області та в правій скронево-тім?яній області; вогнища забою в лівій скроневій долі та в області вароліїв мосту, які експертом віднесено до ЗЧМТ і які знаходяться в прямому причинному зв?язку зі смертю потерпілого.

Тобто експерт, відповідаючи на питання слідчого за № 8 не в повному обсязі дав оцінку всім виявленим у ОСОБА_14 тілесним ушкодженням, що стали причиною смерті потерпілого.

Відповідаючи на питання слідчого за №№ 11,16,17,18 експерт у висновку зазначив, що потерпілий ОСОБА_14 після отримання ЗЧМТ, ймовірно, мав втрачати свідомість, що виключала можливість його в послідуючому пересуватися та робити якісь цілеспрямовані дії.

Згідно інформації з камери відеоспостереження в місці вчинення кримінального правопорушення чітко видно, що потерпілий після заподіяння йому тілесних ушкоджень підводиться, рухається, надає, піднімає головний убор, надіває його, сидить на проїзній частині дороги, що явно суперечить висновкам експерта і дані факти підтверджені показаннями свідків та потерпілої, наданими в судовому засіданні.

З цих підстав захисник вважає, що висновки експерта є неповними, оскільки експерту не надано всіх матеріалів кримінального провадження (запис з камери відеоспостереження), що могло впливати на об?єктивність його висновку.

В описовій частині відповідної експертизи в порушення п.3.2 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи немає жодних відомостей про направлення якихось медичних документів або самого потерпілого, їх нема і в матеріалах досудового розслідування, в яких також відсутні будь-які дані, які б свідчили про те, що слідчим в передбаченому законом порядку витребувано з медичного закладу чи отримано дозвіл слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів, які були використані судовим експертом для проведення дослідження та на які він посилається у своєму висновку, зокрема, медичні карту та документацію хворого, що прийнято рішення щодо можливості визнання їх речовими доказами.

Неналежна оцінка висновків судово-медичної експертизи потягла за собою і невірну кваліфікацію дій обвинуваченого, що в результаті призвело до неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Об`єктивною стороною кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України є необережне тяжке тілесне ушкодження без наслідків, які наступили, а саме смерті потерпілого, а відповідно до висновків судово-медичної експертизи заподіяні тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_14 , якізнаходяться в прямому причинному зв?язку з наслідками, що настали смертю потерпілого.

Що стосується суб?єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.135 КК України, яка полягає тільки у прямому умислі, захисник посилається на те, щостороною обвинувачення жодним чином не доведено обґрунтованість обвинувачень у вказаних правопорушеннях, оскільки ОСОБА_10 не міг передбачити, що заподіяння ним легких тілесних ушкоджень потерпілому можуть бути небезпечні для його життя.

ОСОБА_10 не мав жодних підстав вважати, що потерпілий ОСОБА_14 перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, що підтверджено як показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні, так і показаннями потерпілих, обвинуваченого ОСОБА_10 , який не заперечив нанесення удару потерпілому ОСОБА_14 , від якого той впав та вдарився головою у проїжджу частину дороги.

В цій частині ОСОБА_10 визнає свою вину, дуже шкодує в тому, що сталося, жодних намірів на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_14 він не мав, після падіння потерпілий був при свідомості, викрикував у його адрес погрози. Видимих тілесних ушкоджень, які б давали підстави вважати, що потерпілий перебуває в небезпечному для життя стані, на потерпілому ОСОБА_14 не було видно.

У вчиненому ОСОБА_10 щиро розкаюється, неодноразово просив вибачення за вчинене у потерпілих та готовий відшкодувати заподіяну ним шкоду в рамках заявлених цивільних позовів на суму 50000 гривень кожному.

Також захисник вважає, що місцевим судом не дано належної оцінки показанням потерпілого ОСОБА_6 , який забирав потерпілого ОСОБА_14 з місця події та виявивши у нього тілесні ушкодження, не вжив заходів по наданню останньому медичної допомоги, а вважаючи, що останній перебуває в стані алкогольного сп?яніння, відвіз його додому і поклав спати, тільки через чотири години доставив його до лікарні.

З урахуванням наведеного захисник вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_10 підпадають під всі ознаки кримінальногоправопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України.

ОСОБА_19 по місцю проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, молодий за віком, працював по найму, виховувався та проживає в багатодітній сім?ї, що говорить про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства; після вчинення кримінального правопорушення критично оцінив свою протиправну поведінку, що виразилось у визнанні ним своєї вини, щирому каятті, відношенні до потерпілих, тому є можливим застосувати до нього положення ст.75 КК України зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням, протягом відповідного іспитового строку.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_15 , які підтримали зазначену вище змінену апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити з наведених у ній підстав, прокурора ОСОБА_20 , потерпілого ОСОБА_21 та його представника адвоката ОСОБА_22 , які повністю заперечили проти апеляційної скарги захисника ОСОБА_15 та просили оскаржений ним вирок місцевого суду щодо ОСОБА_10 від 23.03.2021 залишити без змін, як законний та обґрунтований, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи сторін, апеляційний суд визнає, що наведена вище апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Кваліфікація дій обвинуваченого за ст.128, ч.3 ст.135 КК України є вірною.

Доводи в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_15 про допущення як слідчим, так і судом першої інстанції істотного порушення кримінального процесуального закону під час розгляду даної справи та прийняття оскаржуваного у ній вироку щодо ОСОБА_10 не підтверджуються наявними у даній справі доказами, які свідчать про те, що Тячівський районний суд під час розгляду даної справи встановив аналогічні, як і апеляційний суд обставини, додержано принцип верховенства права із забезпеченням права на захист обвинуваченого, був неупередженим, ухвалив обґрунтований вирок, в якому наведено правильні мотиви з приводу доведення у повному обсязі вини обвинуваченого у даній справі, надавши правильну оцінку доказам у порядку, передбаченому КПК України, які повністю спростовують доводи сторони захисту, відображені також в її наведеній вище апеляційній скарзі.

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції в повній мірі врахував усі її обставини в їх сукупності, зокрема часткове визнання своєї вини ОСОБА_10 .

Наявні у даній справі докази, якими доведено вину ОСОБА_10 за ст.128, ч.3 ст.135 КК України є належними, законними й достатніми.

Жодних порушень у їх збиранні, наданні їм оцінки як слідчим, так і судом першої інстанції апеляційним судом не встановлено.

Висновки судових експертиз у даній справі повністю відповідають вимогам закону та не ставлять під сумнів доведення вини ОСОБА_10 як за ст.128 КК України, так і за ч.3 ст.135 КК України. Наведені вище обставини вчинення ОСОБА_10 злочинів надають можливість кваліфікувати його протиправні діяння як за обидвома вказаними перед цим нормами Закону про кримінальну відповідальність.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 покарання за ст.128, ч.3 ст.135 КК України, із застосуванням положення ч.1 ст.70 КК України, місцевий суд правильно визнав про можливість виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів в умовах реального відбування ним покарання, врахувавши при цьому особу ОСОБА_10 ,його посередню характеристику за місцем його проживання, молодий вік,відсутність судимостей,обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання винного щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, надання потерпілому допомоги у даному випадку відсутні, думку потерпілих ОСОБА_21 та ОСОБА_23 , які втратили, відповідно, сина та батька потерпілого ОСОБА_14 ; дотримано вимоги ст.65 КК України та справедливо призначено покарання саме у виді позбавлення волі в межах, наближених від мінімальних до середніх за ч.3 ст.135 КК України, максимальних за ст.128 КК України. На підставі ч.1 ст.70 КК України покарання, призначене судом за ст.128 КК України поглинуто більш суворим покаранням, передбаченим ч.3 ст.135 КК України.

Твердження апелянта про порушення судом першої інстанції вимог кримінального та кримінального процесуального закону, а також ст.65 КК України є безпідставними.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404,407,418,419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_15 залишити без задоволення, а вирок Тячівського районного суду Закарпатської області щодо ОСОБА_8 від 23.03.2021 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а учасниками, які не були при цьому присутні в той самий строк з моменту отримання ними копії даної ухвали.

Судді: