Провадження №11-кп/801/125/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.05.2017 за №0002344,

за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2022 року, якою:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Василівка Тиврівського району Вінницької області, громадянина України, українця, із середньо-спеціальною освітою, працюючого директором ТОВ «Арміра», одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України на підставі ст.49 КК України, а кримінальне провадження №0002344, відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань 15 травня 2017 закрито,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2022 року клопотання адвоката ОСОБА_10 про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності - задоволено.

Звільнено ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.366 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0002344, відомості про яке внесені в Єдиний державний реєстр досудового розслідування 15 травня 2017 року щодо ОСОБА_9 - закрито.

Речові докази по справі, а саме: трудова книжка ОСОБА_7 , книга реєстрації наказів ПП «Тайфун Плюс», заява ОСОБА_7 про прийняття на роботу які зберігаються при матеріалах кримінального провадження, залишено при матеріалах кримінального провадження, що знаходяться у прокурора.

Судові витрати по проведенню експертизи покладено на рахунок Державного бюджету України.

Роз`яснено потерпілому право на звернення до суд про відшкодування завданої шкоди (матеріальної, моральної) в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2022 року щодо ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В доводах апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що поза увагою суду залишилось те, чи дійсно мало місце діяння, яке постановлено обвинуваченому ОСОБА_9 в провину і чи він винний в його вчиненні. Суд передчасно звільнив ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності, останній свідомо затягував розгляд даного кримінального провадження з метою уникнення кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_8 підтримали подану потерпілим апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи.

Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, просив оскаржувану ухвалу місцевого суду залишити без змін, як законну та обґрунтовану.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник адвокат ОСОБА_10 також заперечили проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, просили оскаржувану ухвалу місцевого суду залишити без змін, як законну та обґрунтовану.

Заслухавши доповідача, виступи учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

На думку колегії суддів апеляційного суду, при ухваленні оскаржуваного судового рішення зазначених вимог закону місцевим судом було дотримано повністю.

Зокрема, як вбачається з матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_9 , 13.08.2021 року до Вінницького міського суду Вінницької області з Вінницької окружної прокуратури надійшов обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні, до якого додані реєстр матеріалів досудового розслідування і розписки підозрюваного та захисника про отримання копій обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.

В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_10 заявила клопотання про закриття кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст.49 КК України, оскільки досудовим слідством не встановлено дату, час та місце вчинення інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення. При цьому, відомості про вчинення кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_9 внесені до ЄРДР 15.05.2017, тобто понад три роки назад. Обвинувачений вказане клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Відповідно ч.1 ст.285 КПК, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, тобто за змістом ст.284-288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Відповідно до вимог ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Пунктом першим частини другої статті 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно ст.63 Конституції України та ст. 18 КПК, жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, тому визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, як обов`язкової умови такого звільнення, кримінальним процесуальним законом не передбачено і не може бути перешкодою в реалізації ним свого права на звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявлених клопотань.

Відповідно до положень ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у п. 2 цієї частини; десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину .

Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років.

Таким чином, за умови відсутності факту ухилення ОСОБА_9 від слідства або суду, строк давності для звільнення його від кримінальної відповідальності згідно з приписами ч.1 ст.49 КК України становить понад три роки з дня вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

Проте, у разі підтвердження факту умисного вчинення ОСОБА_9 будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду, відповідно до вимог ч. 2 ст. 49 КК України такий строк для неї становить п`ятнадцять років з часу вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

Судовим рішенням встановлено, що також знайшло своє підтвердження в ході апеляційного розгляду та підтверджується матеріалами кримінального провадження, що ОСОБА_9 , перебуваючи на посаді директора приватного охоронного підприємства «Тайфун-Плюс» та виконував відповідно до займаної посади організаційно-розпорядчі обов`язки, таким чином являючись службовою особою, виник умисел на підроблення офіційних документів з метою подальшого їх використання.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_9 , діючи умисно, достовірно знаючи про те, що 07.11.2010 на його ім`я надійшла заява ОСОБА_7 про прийняття на роботу до ПП «Тайфун-Плюс», без зазначення дати її складання, та з того дня останній прийнятий на роботу охоронцем ПП «Тайфун-Плюс», у невстановлені дату, час та місце, маючи доступ до вищезазначеної заяви про прийняття на роботу та трудової книжки ОСОБА_7 , вніс до даних документів неправдиві відомості з приводу дати написання заяви та прийняття на роботу ОСОБА_7 , зазначивши замість дати «07.11.2010» - дату «01.02.2011», які в подальшому особисто підписав.

Відповідно до висновку експерта, зробленого за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 03.06.2019 №3414/19-21 встановлено, що у трудовій книжці ОСОБА_7 на першій сторінці в графі дата заповнення рукописні цифрові записи «01.02.11» виконано ОСОБА_9 , на другій сторінці у трудовій книжці ОСОБА_7 рукописні цифрові записи «01.02.11» у записі №1 виконано ОСОБА_9 , на сьомій сторінці книги реєстрації наказів з кадрів праворуч від прізвища « ОСОБА_11 » рукописні цифрові записи «01.02.11» виконано ОСОБА_9 , під записом «Наказ 6-к» рукописні цифрові записи «01.02.11» виконано ОСОБА_9 , в заяві ОСОБА_7 про прийняття на роботу рукописні цифрові записи «01.02.11» виконано ОСОБА_9 .

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.05.2017 за №0002344 на підставі постанови прокурора Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_12 про те, що в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000300 встановлено, що невідома особа внесла неправдиві відомості до документів щодо роботи Дединського в ПП «Тайфун Плюс» (ЖЕО №14950).

Зі змісту постанови прокурора Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_12 від 10.05.2017 про виділення матеріалів досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_9 , являючись службовою особою - директором приватного охоронного підприємства «Тайфун-Плюс», виконуючи організаційно-розпорядчі обов`язки, маючи умисел на підроблення офіційного документу, з метою подальшого його використання у період часу з квітня 2013 до липня 2013 вносив завідомо неправдиві відомості до табелів обліку робочого часу ПП «Тайфун-Плюс», щодо фактично відпрацьованого робочого часу ОСОБА_7 , які особисто підписував та надавав бухгалтеру для виплати по них заробітної плати.

Зокрема, у табелях обліку робочого часу за звітні періоди з 01.04.2013 по 30.04.2013, з 01.05.2013 по 31.05.2013, з 01.06.2013 по 30.06.2013, з 01.07.2013 по 31.07.2013, ОСОБА_9 вносив дані про відпрацювання ОСОБА_7 12-ти годин робочого часу, хоча фактично останній працював 18 годин на добу. В подальшому, дані табеля використовувались для нарахування та виплати заробітної плати ОСОБА_7 , а тому, в наслідок протиправних дій ОСОБА_9 , ОСОБА_7 отримував заробітну плату меншу ніж належала до фактичної виплати.

10.02.2017 старшим слідчим Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_13 повідомлено про підозру ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

Обвинувальний акт складено в приміщенні Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області та затверджено у приміщенні Вінницької окружної прокуратури 06.08.2021 року. Копію вказаного обвинувального акта, та копію реєстру матеріалів досудового розслідування відповідно до наявних в матеріалах кримінального провадження розписок ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_14 , отримали 06.08.2021 року.

Згідно супровідного листа Вінницької окружної прокуратури від 12.08.2021 за №50/5670 вих.21 обвинувальний акт з доданими до нього матеріалами на адресу Вінницького міського суду, відповідно до штампу вхідної кореспонденції ВХ.№55946/21 надійшов 13.08.2021.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.08.2021 року у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.05.2017 за №0002344 відносно обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України підготовче судове засідання призначено на 30.09.2021. В подальшому підготовче судове засідання неодноразово було відкладено з причин, що не залежали від обвинуваченого.

Так, згідно зі ст.12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст.366 КК України, є нетяжким злочином, за який передбачене покарання у виді штрафу від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

У відповідності до примітки ст.45 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.366 КК України не вважається корупційним.

Для застосування зазначеної норми обов`язково має бути підтверджено факт ухилення особи від досудового слідства або суду, що є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційований строк, передбачений ч.1 ст.49 КК України. При цьому час, який минув із дня вчинення кримінального правопорушення до дня, коли особа почала ухилятися від слідства або суду, не втрачає свого значення, а зберігається і зараховується до загального строку давності, що продовжує спливати. Тобто, у цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду оскільки факт свідомого ухилення особи від відповідальності свідчить про те, що вона все ще є суспільно небезпечною, тож це зумовлює необхідність більш суворого підходу до неї при вирішенні питання про давність притягнення до кримінальної відповідальності.

Також відповідно до усталеної судової практики під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходи, спрямовані на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку. Зазначений правовий висновок викладено у Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05.04.2021 у справі № 328/1109/19.

Таким чином на думку суду першої інстанції, з якою також повністю погоджується і колегія суддів апеляційного суду, вказані докази в їх сукупності свідчать про відсутність факту умисного вчинення ОСОБА_9 будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду.

На переконання апеляційного суду висновки місцевого суду є вірними та достатньо обґрунтованими, а тому суд дійшов законного висновку, що ОСОБА_9 слід звільнити від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 286 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, так як судом не встановлено факт його умисного ухилення від слідства або суду, а з дня вчинення злочину минуло більше ніж три роки.

Відповідно до вимог ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Крім того, звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

Встановлено, що в ході підготовчого судового розгляду в суді першої інстанції, що не заперечувалось самим обвинуваченим в ході апеляційного розгляду, останній в судовому засіданні просив звільнити його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 366 КК України та не заперечував щодо закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності. Також судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_9 було роз`яснено наслідки звільнення його від кримінальної відповідальності, які йому були зрозумілі.

Прокурор, який брав участь у даному кримінальному провадженні в суді першої інстанції не заперечив проти звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності в зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження відносно нього.

У постанові від 26.03.2020 р. у справі №730/67/16-к Верховний Суд вказав, що визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом (ст.49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину.

Зі змісту ч.1 ст.44 КК України випливає, що звільненню від кримінальної відповідальності підлягає лише особа, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Положенням ч.1 ст.49 КК України визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

У частині 1 ст.2 КК України передбачено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст.11 КК України визначено, що кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

У своїх висновках викладених в постанові у справі №455/229 від 11.11.2020 р. Верховний суд вказав, що дотримання умов, передбачених ст.49 КК України, є безумовною й обов`язковою для суду підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності, навіть якщо особа свою вину не визнає. Вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

В ході апеляційного розгляду знайшло своє відображення, що при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності місцевий суд переконався в тому, що діяння яке поставлено ОСОБА_9 за провину, дійсно мало місце та містить склад злочину, передбачений ч.1 ст.366 КК України.

Водночас суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у відповідності до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В резолютивній частині оскаржуваного судового рішення від 29.11.2022 потерпілому ОСОБА_7 роз`яснено право на звернення до суду про відшкодування завданої шкоди (матеріальної, моральної) в порядку цивільного судочинства.

Таким чином колегія суддів апеляційного суду переконана, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають достатніх обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки встановлено, що дане рішення є цілком законне обґрунтоване та належним чином вмотивоване.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 408, 419, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2022 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4