У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 15 серпня 2022 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 15 серпня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Засуджений ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати відносно нього положення ст. 81 КК України.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 , не погоджуючись із прийнятим рішенням, вважає, що судом першої інстанції проведено поверхневий розгляд його клопотання.

Звертає увагу суду на те, що послідовність заохочень, застосованих до нього, свідчить про його виправлення та готовність до самокерованої поведінки, в той час як накладені догани є наслідком випадкових помилок, допущених у штучно створених умовах.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

08.08.2022 р. до Казанківського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

З матеріалів провадження та особової справи засудженого встановлено, що ОСОБА_5 неодноразово судимий, останній раз засуджений Центральним районним судом м. Миколаєва 10.12.2018 р. за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України, до 5 років позбавлення волі.

Врахувавши те, що ОСОБА_5 неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, у 2014 році був звільнений за відбуттям строку покарання, однак належних висновків для себе не зробив і продовжив вчиняти умисні злочини, на даний час засуджений за вчинення умисних нетяжкого та тяжкого злочинів, які вчинив в період іспитового строку, за період відбування покарання мав 7 заохочень, разом із тим, 3 рази допустив порушення режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення за які погашено у встановленому порядку, суд першої інстанції дійшов висновку, що на час розгляду клопотання, засуджений ОСОБА_5 не готовий до самокерованої правослухняної поведінки і своєю поведінкою та ставленням до праці, з огляду на його особу, не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно із п. 17 зазначеної постанови, судам рекомендовано ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування. Пояснення зазначених осіб і думка прокурора мають бути відображені в протоколі судового засідання.

Водночас, сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в стримуванні від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма його поведінки, як то, активна участь в суспільному житті, сумлінне виконання громадських доручень, підвищення свого загальноосвітнього рівня, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти, що засуджений працевлаштований, самостійно без додаткової мотивації виходить на роботу, належно її виконує, бережно ставиться до робочого інструменту і не порушує правил техніки безпеки, свідомо бере постійну участь в суспільно-корисній праці, систематично виконує і перевиконує виробничі завдання, якісно виконує доручену роботу і не відмовляється від неї.

Крім цього, не слід забувати, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України.

Тому сама по собі лише належна поведінка, яка полягала у недопущенні порушень режиму утримання, не може бути вирішальним фактором на користь умовно-дострокового звільнення. Вона має буди поєднана із сумлінним ставленням до праці у сукупності.

Рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого належить до дискреційних повноважень суду та вирішується індивідуально у кожному конкретному випадку, у зв`язку із чим, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_5 засуджений Центральним районним судом м. Миколаєва 10.12.2018 р. за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України 5 років позбавлення волі.

На день розгляду судом першої інстанції клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, засуджений ОСОБА_5 , із призначених 5 років позбавлення волі, відбув більше двох третин строку покарання призначеного судом, а відтак, до нього можуть бути застосовані положення ст. 81 КК України.

Відповідно до характеристики Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» від 15.07.2022 р., ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 14.03.2019 р.

З 02.04.2019 р. відбуває покарання у Державній установі «Казанківська виправна колонія (№ 93)». Працевлаштований на банно-пральний комплекс установи, до роботи ставиться посередньо, не завжди приділяє увагу до необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи та здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням, не допускав порушення вимог пожежної безпеки. Відповідально відноситься до робіт по благоустрою установи виконання покарань, вбачає суспільну необхідність у їх виконані, за що має ряд заохочень. Встановлений режим утримання порушує, потребує часткового контролю зі сторони адміністрації, мав стягнення, які погашено у встановленому законом порядку. У скоєному злочині розкаюється частково, визначену судом міру покарання вважає занадто суворою. У відносинах з представниками адміністрації ввічливий, тактовний, виконує їх законні вимоги, на заходи виховного впливу реагує посередньо робить для себе правильні висновки, на профілактичному обліку не перебуває. Приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу «фізкультура і спорт».

З характеристики засудженого ОСОБА_5 від 03.08.2021 р., яка міститься в матеріалах особової справи засудженого, вбачається, що він не завжди приділяє увагу до необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, не здійснення за ними належного догляду, допускає порушення вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Встановлений режим утримання порушує, за що має ряд стягнень. У скоєному злочині розкаюється частково, визначену судом міру покарання вважає суворою. У відносинах з представниками адміністрації ввічливий, проте виконує законні вимоги тільки під контролем. На заходи виховного впливу реагує посередньо, не робить для себе правильні висновки.

Згідно довідки про заохочення та стягнення Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» від 27.06.2022 р., засуджений ОСОБА_5 має 6 заохочень та 3 стягнення, які погашені у встановленому законом порядку.

При цьому, рішенням комісії Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» від 16.09.2021 р. засудженому ОСОБА_5 відмовлено у замінні невідбутої частини покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення.

Отже, ОСОБА_5 як засуджений за вчинення нетяжких та тяжких злочинів, за період відбування покарання має 6 заохочень, разом із тим, 3 рази допустив порушення режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення погашені у встановленому порядку. І хоча ці стягнення є погашеними, проте вони характеризують поведінку засудженого ОСОБА_5 за час відбування покарання, в той час, як наявність заохочень, в сукупності із застосованими раніше стягненнями, свідчать не про доведення засудженим свого виправлення, а підтверджують належне виконання ним законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання.

За такого, апеляційний суд доходить висновку, що відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції належним чином врахував умови для такого звільнення, передбачені ст. 81 КК України, та погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що нестабільна поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання не може свідчити про його виправлення, оскільки позитивні зміни повинні прослідковуватись протягом всього строку відбування покарання, натомість, в поведінці засудженого ОСОБА_5 позитивні зрушення мають нестабільний характер, а відтак він потребує подальшого виховного впливу в умовах ізоляції від суспільства.

Дані, що характеризують особу засудженого ОСОБА_5 в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення про відмову у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі засудженого, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 15 серпня 2022 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_7