У Х В А Л А

Іменем України

19 грудня 2022 року

Деснянський районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3

підозрюваного - ОСОБА_4

захисника - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в залі Деснянського районного суду м. Києва клопотання слідчого СВ ВП № 2 Деснянського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_6 погоджене із прокурором Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001201,

ВСТАНОВИВ:

17 грудня 2022 року до Деснянського районного суду м. Києва надійшло вказане клопотання.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що слідчим відділення поліції № 2 Деснянського управління поліції ГУНП у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0001201 від 14.06.2022, за ознаками складу злочинів, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

Одним із підозрюваних у вказаному кримінальному провадженні є ОСОБА_4 , якому 17.12.2022, при обставинах значеним у клопотанні, повідомлено про підозру у незаконному придбанні, зберіганні, пересиланні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечних наркотичних засобів та психотропних речовин, в особливо великих розмірах за попередньою змовою групою осіб та незаконному придбанні, зберіганні, виготовленні, пересиланні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечних наркотичних засобів та психотропних речовин, вчинено повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочинів передбачених за ч.ч. 2,3 ст. 307 КК України.

16 грудня 2022 року об 10.41 годин ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Підозру відносно ОСОБА_4 слідчий вважає обґрунтованою, посилаючись на письмові докази, наявні в матеріалах кримінального провадження.

Слідчий вважає обґрунтованою підозру ОСОБА_4 та, що існують ризики визначені ч. 1 ст. 177 КК України, а саме, перебуваючи на свободі, підозрюваний зможе здійснити дії, спрямовані на уникнення ним покарання, і не виконання процесуальних обов`язків, зокрема може впливати на свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженню, з метою зміни їх показань, продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей, що в подальшому можуть бути використані органом досудового розслідування в якості доказу або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, також може продовжити свою злочинну діяльність, а саме збут наркотичних та психотропних речовин.

Слідчий просить застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_4 на 60 діб.

В судовому засіданні прокурор просив суд клопотання задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без права внесення застави, оскільки існує обґрунтована підозра та запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного неможливо.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання, посилаючись на відсутність обґрунтованої підозри та недоведеність існування ризиків, на які посилався прокурор. Також просили врахувати молодий вік, наявність статусу ВПО, те, що підозрюваний навчається, має житло, оскільки мати офіційно орендує у м. Києві квартиру, раніше не судимий, а тому просили обрати більш м`який запобіжний захід, зокрема домашній арешт або визначити розмір застави, яку змозі сплатити мати підозрюваного, яка є приватним підприємцем.

Допитана в якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_4 її син, якого може охарактеризувати виключно з позитивної сторони. Їх сім`я, вона чоловік, її мати та двоє синів, в тому числі ОСОБА_4 виїхали у березні 2022 року з м. Вугледар, спочатку до м. Кропивницький, а 12.09.2022 року у м. Київ, де вона наймає для сім`ї квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки уклала договір оренди. Саме у м. Кропивницький, її син отримав статус ВПО, але на воєнний облік не встав. Її син ОСОБА_4 навчається в ПТУ дистанційно та допомагає їй на ринку, наркотичні засоби не вживає. Вказувала, що буде контролювати сина, останній прислуховується до неї, якщо йому буде обрано запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, також зазначала, що може внести за сина заставу.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, пояснення свідка, дослідивши додані до клопотання матеріали, що мають значення для вирішення поданого клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що 14.06.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за № 0001201 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

17.12.2022 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2,3 ст. 307 КК України.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи лише з фактичних обставин, які містяться в клопотанні, на даному етапі досудового розслідування даного кримінального провадження слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_4 до кримінального правопорушення за викладених у клопотанні обставин.

Слідчий суддя погоджується із доводами прокурора, що повідомлена ОСОБА_4 підозра станом на час розгляду даного клопотання, повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», відображеним зокрема у п.175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», згідно якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, N 182).

Аналіз представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином на даному етапі, хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Відтак, на даний час у кримінальному провадженні наявні обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до особи одного із запобіжних заходів, передбачених ст.176 КПК України.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтовано гарантіями явки до суду.

Обставиною, яка враховується слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу, є наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, коли підозрюваний намагається вчинити дії, передбачені вимогами ч. 1 ст.177 КПК України.

Згідно вимог ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як встановлено слідчим суддею, слідчим у клопотанні та прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Так, слідчий суддя вважає встановленим наявність ризику ухилення від органу досудового слідства підозрюваного, оскільки останній підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину і, розуміючи наслідки завершення досудового слідства та судового розгляду, а також враховуючи воєнний стан на території України, ті обставини, що ОСОБА_4 є внутрішньо переміщеною особою з м. Вугледар Донецької області, може намагатись уникнути досудового розслідування. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України).

У контексті Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Також, слідчий суддя вважає, що існує ризик можливого впливу на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом (п.3 ч.1 ст.177 КПК України).

Наявний також ризик продовження злочинної діяльності, враховуючи те що, підозрюваний будучи працездатною особою не працевлаштувався на території Києва та Київської області, здійснював своє матеріальне забезпечення виключно зі збуту наркотичних та психотропних речовин, заздалегідь знаючи про високий попит серед наркозалежних осіб вищевказаних заборонених предметів та отримання легкого заробітку, що у подальшому може спровокувати останнього на продовження своєї злочинної діяльності, а саме збуту наркотичних та психотропних речовин.

Дійшовши висновку про наявність ризику, слідчий суддя звертає увагу, що ризик не є фактом, а є ймовірністю вчинення певних дій, а тому має бути доведено в судовому засіданні саме ймовірність того, що підозрюваний може їх вчинити і суд вважає, що така ймовірність є доволі високою.

Інші ризики під час розгляду клопотання встановлені не були.

Таким чином судом встановлено наявність ризиків визначених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому відносно підозрюваного може бути обрано запобіжний захід.

На переконання слідчого судді, наведені прокурором ризики є обґрунтованими та такими, що виправдовують застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Встановлені під час розгляду обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які слідчий суддя вважає доведеними, та не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання про доцільність застосування запобіжного заходу слідчий суддя враховує дані про особу підозрюваного, який не судимий, проте підозрюється у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. Також суд враховує вид та ступінь встановлених ризиків, роль підозрюваного у вчиненому, тяжкість та характер інкримінованих йому діянь, їх підвищений рівень суспільної небезпеки, а тому вважає, що лише такий запобіжний захід, як тримання під вартою, забезпечить дотримання підозрюваним ОСОБА_4 процесуальних обов`язків під час досудового слідства та в суді. Підстав для застосування менш суворого запобіжного заходу суд не вбачає.

Крім того, слідчий суддя не може врахувати як беззаперечні доводи сторони захисту щодо того, що підозрюваний ОСОБА_4 дистанційно навчається в учбовому закладі, раніше не судимий, за поясненнями свідка ОСОБА_7 проживає разом із нею, батьком, бабусею та старшим братом і вона може контролювати сина, який їй допомагає у роботі, як приватного підприємця, при вирішенні питання про застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки ці обставини не зменшують ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та вони існували і на момент вчинення злочинів, проте жодним чином не були стримуючим фактором в поведінці підозрюваного.

Також, відповідно до п.п. 4, 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України та щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Тож, з огляду на тяжкість та характер інкримінованих ОСОБА_4 діянь, передбачених ч. ч.2,3 ст. 307 КК України, підвищений рівень їх суспільної небезпеки, відомості про особу підозрюваного, який хоча і не працевлаштований та не має доходу, але його мати є приватним підприємцем та має певний дохід, слідчий суддя вважає визначення застави у будь-якому розмірі недоцільним у даному кримінальному провадженню, оскільки її внесення не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, вивченням даних щодо особи ОСОБА_4 , які б вказували на неможливість застосування до нього вказаного запобіжного заходу, не встановлено.

За вказаних обставин, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, без визначення застави. Оскільки на момент розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, строк його розгляду, передбачений ст.186 КПК України сплинув, і ОСОБА_4 був звільнений з під варти, слідчий суддя, застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, вважає за можливе взяти ОСОБА_4 під варту в залі суду.

Також судом в судовому засіданні розглянуто скаргу захисника ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_4 на незаконне затримання підозрюваного ОСОБА_4 , яка обґрунтована наступним.

Так, захисник посилається на те, що відповідно до протоколу затримання (ст.208 КПК України) ОСОБА_4 затриманий 16.12.2022 року о 10.41 годин за адресою АДРЕСА_2 . Підставою затримання, як зазначено в протоколі вказано: 2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілій, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин. Однак, з повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 17.12.2022 вбачається, що йому інкримінуються епізоди злочинної діяльності, які датуються 03 листопада 2022 року та 14.12.2022 року, тобто між датою вчинення злочину та датою затримання пройшло майже 48 годин, тому ОСОБА_4 затриманий незаконно. Окрім того, захисник посилається на необґрунтованість підозри, що на його думку додатково впливає на затримання підозрюваного, яке відбулося незаконно. Зі слів ОСОБА_4 , останній затриманий 16.12.2022 року приблизно о 07.00 годин ранку без будь яких законодавчих та правових підстав, позбавлений свободи за відсутності судового рішення, що є порушенням ст.ст.5,13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.29,55 Конституції України та норм кримінально-процесуального законодавства України. Просить перевірити обґрунтованість затримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який затриманий 16.12.2022 року без наявних законодавчих підстав, визнати його затримання незаконним та негайно звільнити ОСОБА_4 з-під варти.

В судовому засіданні заявник скаргу підтримав та викладене підтвердив. Підозрюваний підтримав свого захисника, просив скаргу задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, посилаючи на те, що затримання ОСОБА_4 відбувалося в рамках чинного законодавства.

Вислухавши захисника, підозрюваного, прокурора, дослідивши матеріали скарги, матеріали, надані до клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Положеннями ст.ст. 3, 8 Конституції України встановлено засади верховенства права. Так, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з положеннями ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правовою допомогою захисника. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання. Про арешт або затримання людини має бути негайно повідомлено родичів заарештованого чи затриманого.

Пріоритет положень Конституції над законами та підзаконними актами є очевидним та не підлягає доведенню. Окрім іншого, це підтверджено у рішенні ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» та інших справах.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», завданням суду є здійснення правосуддя на засадах верховенства права, забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

Згідно п.18 ч.1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до п.6 ч.3 ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право вимагати перевірки обґрунтованості затримання.

Відповідно до ч.1 ст.208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках:

1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення;

2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин;

3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України .

Згідно з ч.4 ст.208 КПК України уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Частина 5 ст.208 передбачає, що про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому, а також надсилається прокурору.

Аналіз наведених норм, свідчить, що слідчий суддя повинен перевірити законність фактичних підстав затримання.

Як вбачається зі змісту матеріалів долучених до клопотання, ОСОБА_4 був затриманий на підставі «якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілій, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин». На думку слідчого судді таке формулювання відповідає припису п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, оскільки слідчий відповідно до вимог ч. 5 ст. 208 КПК України не повинен в протоколі затримання детально описувати обставини та факти на підставі яких слідчий зробив висновок про причетність конкретної особи до вчинення злочину, оскільки такі обставини викладаються в повідомленні про підозру. В той же час, КПК не містить деталізації поняття «безпосередньо», відтак, відсутні правові підстави вважати затримання особи не безпосередньо в момент вчинення злочину, а пізніше, завідомо незаконним. В даному випадку, безпосередність випливає із комплексу оперативно-розшукових дій, які дозволили органу слідства встановити відповідні адреси можливих злочинців, а в ході обшуку виявити частину заборонених предметів (наркотичних та психотропних речовин), відтак на момент затримання факт виявлення заборонених предметів на місці обшуку та місці перебування ОСОБА_4 на думку слідчого судді, дозволяв слідчому застосувати п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України для затримання підозрюваних осіб. Відповідно до протоколу затримання особи, в порядку ст. 208 КПК України, фактичне затримання ОСОБА_4 відбулося в період часу з 10 год. 41 хв. до 14 год. 40 хв., згідно доручення центру вторинної правової допомоги, в 13 год. 45 хв. ОСОБА_4 було призначено захисника ОСОБА_8 . Таким чином, суд не вбачає порушень чинного законодавства при повідомленні центру вторинної правової допомоги при призначенні захисника ОСОБА_8 після затримання в порядку ст. 208 КПК України.

В подальшому ОСОБА_4 у присутності захисника було допитано в якості підозрюваного, вручено повідомлення про підозру та направлено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до компетентного суду, граничний строк тримання під вартою без ухвали слідчого судді не сплив, відсутні зволікання у доставлені особи до суду.

Відтак, порушень КПК України при затриманні ОСОБА_4 слідчим суддею не встановлено, а тому скарга захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177-178, 182-184, 193, 194, 196, 197, 199, 202, 205, 206, 208, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

В скарзі захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на незаконне затримання ОСОБА_4 , - відмовити.

Клопотання слідчого СВ ВП № 2 Деснянського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_6 погоджене із прокурором Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001201, задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст.307 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, строком на 60 діб, тобто з 19 грудня 2022 року з 12.10 годин до 16 лютого 2023 року включно.

Взяти під варту в залі суду ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвала діє до 16 лютого 2023 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а підозрюваним який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1