Справа № 443/1124/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1009/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження № 0000255 від 19.06.2020 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 , на вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 28 вересня 2022 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Жидачівського районного суду Львівської області від 28.09.2022 ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, і призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6 800 (шість тисяч вісімсот) грн, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Цивільний позов представника цивільного позивача ОСОБА_9 (законного представника малолітнього ОСОБА_10 ) - ОСОБА_11 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь законного представника малолітнього ОСОБА_10 - ОСОБА_9 відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно вироку, ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 18.06.2020 приблизно о 19 год 15 хв по вул. Грюнвальдській у м.Жидачів Львівської області, керуючи технічно справним автомобілем марки «Renault Scenic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись у напрямку до вул. Данила Галицького асфальтною ділянкою дороги, із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, дорожня розмітка на якій відсутня, із швидкістю близько 20 км/год, у денну пору доби, при денному освітленні, за сприятливих погодних умов, не була особливо уважна до такої категорії учасників дорожнього руху як діти, які у той час перебували на узбіччі проїзної частини дороги, ліворуч по ходу її руху, не врахувала дорожньої обстановки, відповідно не відреагувала на її зміни, чим створила загрозу життю та здоров`ю громадян, маючи об`єктивну можливість виявити малолітнього пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходився на узбіччі проїзної частини дороги, ліворуч по ходу руху автомобіля, і не був закритий для огляду жодним чином, не вжила заходів до своєчасного екстреного гальмування свого транспортного засобу аж до повної зупинки, а продовжила свій рух не зважаючи на малолітнього пішохода, який у подальшому вибіг з узбіччя на проїзну частину дороги, пересікаючи її з ліва на право, по ходу її руху, та допустила наїзд на нього лівою боковою частиною автомобіля, чим порушила вимоги пунктів 1.3., 1.5., 1.7. Розділу 1, підпунктів «б», «д» пункту 2.3. Розділу 2, пункту 12.3. Розділу 12 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306. Порушення ОСОБА_6 вимог пункту 12.3. Розділу 12 Правил дорожнього руху знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та отриманням малолітнім ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тілесного ушкодження (травми у вигляді закритого перелому обох кісток правої гомілки в нижній третині зі зміщенням, обширних саден та скальпованих ран передньої і медіальної поверхонь правого гомілково-ступеневого суглобу) середньої тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я, а порушення вимог ОСОБА_6 пунктів 1.3., 1.5., 1.7. Розділу 1, підпунктів «б», «д» пункту 2.3. Розділу 2 Правил дорожнього руху виконали лише функцію умов, що сприяли настанню наслідків.

Тому, відповідно до вироку, обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 не погодився із вироком суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить повторно дослідити всі без виключення докази які знаходяться в матеріалах справи та надати їм належну оцінку із врахуванням обґрунтованого клопотання про визнання доказів неналежними та недопустимими наданих стороною захисту, а також обставин зазначених у апеляційній скарзі; оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити виправдальний вирок, яким визнати ОСОБА_6 невинуватою в інкримінованих їй правопорушенні, за недоведеністю такого поза розумним сумнівом, а провадження по справі закрити.

В обґрунтування своїх вимог, зазначає, що вирок суду є необґрунтованим та невмотивованим.

Стверджує, що суд неправильно та не в повній мірі встановив та зазначив всі фактичні обставини справи, не надав належної оцінки всім доказам, висновки суду в частині визнання винуватості не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність.

Захисник вважає, що у ході судового розгляду суд не встановив та не довів: наявність події ДТП; об`єктивну сторону злочину, а саме: діяння; обстановка; наслідки; причиновий зв`язок між діянням і наслідками; причетність ОСОБА_6 до інкримінованих подій.

Звертає увагу суду на покази малолітнього потерпілого ОСОБА_10 , який на думку захисту, оперував фразами, які не притаманні дитині відповідного віку, зазначав обставини, які були спростовані стороною захисту, але не взяті судом до уваги. Зазначає, що законний представник, прокурор, в тому числі і головуючий перебивали та збивали дитину, під час того, як сторона захисту задавала питання для уточнення. Для спростування показів потерпілого зазначає, що маса автомобіля 1355 кг, і у випадку наїзду колесом автомобіля на ногу хлопчика, нога в області ступні практично була б розтрощена, на одязі залишився б відбиток протектора, а на протекторі біологічні зразки дитини.

Вказує на порушення судом вимог ч. 3 ст. 44 КПК України щодо залучення законного представника, оскільки ні в матеріалах досудового розслідування, ні в матеріалах суду немає документів, які б підтверджували, що ОСОБА_9 є законним представником ОСОБА_10 .

Захист стверджує, що суд не взяв до уваги, що свідок ОСОБА_12 була присутня тільки під час того, як проводилось освідування ОСОБА_6 на стан сп`яніння. Вказує, що вона сама сказала, що підійшла пізніше, не знає, що відбувалось і які заміри проводились, у її присутності протокол не складали, не роз`яснювали ні прав, ні обов`язків. Також вказує, що свідок ОСОБА_13 в огляді автомобіля участі не брав, протокол підписав, але не читав його і ніхто інший не зачитував.

Вказує, що показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 є суперечливими між собою та показами інших свідків не є послідовними, не відповідають фактичним матеріалам справи, а доводи вирвані із контексту показів свідків та викладені в основу обвинувального вироку.

Зазначає, що протокол огляду місця дорожньої транспортної пригоди від 18.06.2020 з схемою та фото таблицею не відповідає ст.104, 105, 107 КПК України та не є доказом в розумінні ст. 84 КПК України, оскільки в ньому зафіксовано тільки розміщення транспортного засобу, а не схему ДТП. В обґрунтування зазначає, що свідок ОСОБА_14 вказала що не була під час вказаної процесуальної дії, та її підпис відсутній; свідок ОСОБА_12 прийшла вже після проведення процесуальної дії, та була присутня тільки коли ОСОБА_6 освідували на драгері; свідок ОСОБА_17 допомагав у складанні протоколу, не був на початку слідчої дії та пішов швидше, фототаблиці виготовляв самостійно та долучав пізніше; свідок ОСОБА_16 який проводив огляд місця події та складав даний протокол, який зазначив що якщо у протоколі не зазначено, якої частиною автомобіля був наїзд значить таке не встановлено.

Захисник вважає, що висновок експерта №132/2020 від 17.07.2020 складено всупереч вимог КПК України, він не встановлює ні наявність тілесних ушкоджень, ні механізм виникнення таких. На підтвердження вказує, що відповідно до висновку ВС в постанові №552/1884/20 від 21.07.2021, слідчий має особисто отримати від потерпілого медичні документи, оглянути їх і надати експертові разом з постановою про залучення останнього. Але слідчим не було зібрано у встановленому законом порядку жодних медичних документів та відповідно не надано їх експертові для проведення експертизи, а у вироку не зазначено у який процесуальний спосіб, передбачений КПК України, медичні документи були отримані експертом для проведення експертизи. Вважає, що за відсутності документального підтвердження, суд не вправі припускати отримання стороною обвинувачення медичних документів для проведення судово-медичної експертизи у визначеному КПК порядку. Також стверджує, що під час проведення судово-медичної експертизи, експерт не проводив жодного дослідження, не знайомиться з матеріалами кримінального провадження, а переписав у висновок експерта дані судово-медичного обстеження, що прямо суперечить вимогам безпосередності.

Вказує, що суд безпідставно посилався на протокол слідчого експерименту від 23.07.2020, оскільки він проведений на припущеннях слідчого. Звертає увагу, що під час проведення слідчого експерименту потерпілий знаходився в автомобілі, обвинувачена ОСОБА_6 на відстані декількох метрів, темп бігу вказував слідчий незрозуміло з яких даних. Зазначає, що при залученні статиста неповнолітнього орган досудового розслідування порушив вимоги ст. 277 КПК України.

Стверджує, що висновок експерта від 29.07.2020 №15/2/937 базується на припущеннях і в його основі не лежать фактичні дані.

Захисник вважає, що в обвинувальному акті відсутня повна та докладна інформація щодо висунутого обвинувачення, що є порушенням права на підготовку до захисту.

Вважає, що суд фактично позбавив права виступу в судових дебатах обвинувачену, вказує, що суд надав слово прокурору, захиснику, здійснив перерву і після того надав останнє слово обвинуваченій.

В судове засідання апеляційного суду прибув прокурор ОСОБА_7 , обвинувачена ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_8 , інші учасники кримінального провадження, будучи належно повідомленими про розгляд справи, не з`явилися в судове засідання, заяв про відкладення від них не поступало. За таких обставин та враховуючи вимоги ч.4 ст.405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників судового процесу, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши виступ захисника ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили задоволити, виступ прокурора ОСОБА_7 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Вина обвинуваченої ОСОБА_6 підтверджується, покладених в основу вироку сукупністю доказів, яким суд дав належну оцінку, зокрема: показаннями малолітнього потерпілого ОСОБА_10 , законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_10 - ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_14 , показаннями свідка ОСОБА_12 , показаннями свідка ОСОБА_13 , показаннями свідка ОСОБА_15 , показаннями свідка ОСОБА_16 , показаннями свідка ОСОБА_18 , а також:

протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 18.06.2020, з схемою (схематичним відтворення обстановки й обставин події) та фототаблицею до нього, відповідно до яких старшим слідчим СВ Жидачівського ВП ОСОБА_16 , за участю судово-медичного експерта ОСОБА_19 , понятих ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , у присутності ОСОБА_6 проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди, а саме: вул. Грюнвальдська, навпроти будинку №3 у м. Жидачів Львівської області, де відбувся наїзд транспортного засобу «Renault» (номерний знак НОМЕР_1 ) на пішохода, а також згідно з яким вилучено зазначений транспортний засіб (Т.1 а.с156-160, 161, 162);

висновком експерта від 08.07.2020 №15/2/818, відповідно до якого гальмівна система та система рульового керування автомобіля марки «Renault Scenic» (номерний знак НОМЕР_1 ) знаходяться в працездатному стані та можуть виконувати функції, передбачені конструкцією (Т.1 а.к.п.167-171);

висновком експерта №132/2020 від 17.07.2020, згідно з яким отримані ОСОБА_10 тілесні ушкодження могли виникнути 18.06.2020 при дорожньо-транспортній пригоді внаслідок контакту з виступаючими частинами кузова автомобіля та відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я (Т.1 а.к.п.173-174);

протоколом слідчого експерименту від 23.07.2020, проведеного за участю ОСОБА_10 , законного представника ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_6 , спеціаліста ОСОБА_14 , педагога ОСОБА_20 , понятих ОСОБА_21 , ОСОБА_18 , у якому зафіксовано пояснення ОСОБА_6 щодо швидкості її руху (20 км/год), місця виявлення малолітнього ОСОБА_10 та напрямку його руху; пояснення малолітнього ОСОБА_10 щодо місця його знаходження та напрямку руху до ДТП; проведення замірів відстані та швидкості руху дитини (за участю статиста - дитини, схожої за віком та фізичними даними на малолітнього ОСОБА_10 ); схемою від 23.07.2020, в якій схематично зображено обстановка та обставини події; фототаблицею до слідчого експерименту, якою візуалізовано розташування транспортного засобу на проїжджій частині дороги, осіб, які беруть участь у слідчому експерименті, та їх дії (Т.1 а.к.п.175-178, 179, 180-183);

висновком експерта від 29.07.2020 №15/2/937, згідно з яким у даній дорожній ситуації водій автомобіля «Renault Scenic» (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_6 повинен був керуватись вимогами пункту 12.3. ПДР. При заданих слідством вихідних даних, швидкості руху зазначеного автомобіля 20 км/год у його водія ОСОБА_6 була технічна можливість уникнути наїзду на малолітнього пішохода ОСОБА_10 , шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. У даній дорожній ситуації дії водія ОСОБА_6 не відповідали вимогам пункту 12.3. ПДР. З технічної точки зору причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди стали не відповідаючі вимогам пункту 12.3. ПДР дії водія автомобіля «Renault Scenic» (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_6 , яка з моменту виникнення небезпеки для руху своєчасно не застосувала екстрене гальмування (Т.1 а.к.п.189-191).

Вище зазначені докази повністю узгоджуються з поясненнями потерпілого та показаннями свідків, які безпосередньо досліджені судом першої інстанції.

Під час апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_6 надала показання про те, що жодного ДТП не було, дитина зі середини дороги відбігла на бордюр, тому ОСОБА_6 зупинила авто на дорозі та підійшла поцікавитись чи все гаразд, яким чином дитиною отримано травму не бачила. Водночас, обвинувачена ОСОБА_6 наголосила, що відшкодувала усі кошти на лікування дитини. Щодо мети відшкодування коштів малолітньому потерпілому, пояснила, що не вчиняла ДТП, проте надала кошти, оскільки мала таку можливість.

Факт передачі ОСОБА_6 коштів на лікування потерпілого ОСОБА_10 у розмірі 200 $ та 6000 грн. підтверджується копією розписки (с.43 т.1).

Разом з тим, показання обвинуваченої, на заперечення факту вчинення нею ДТП, щодо причини зупинки автомобіля на дорозі та мети надання грошових коштів потерпілому є нелогічними, й спростовуються вище наведеними доказами, дослідженими судом першої інстанції.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що попри невизнання ОСОБА_6 винуватості у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченої є правильний та зроблений на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин кримінального провадження, які підтверджено доказами, перевіреними під час судового розгляду й оціненими в їх достатності та взаємозв`язку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність наведених у вироку доказів, апеляційним судом не встановлено.

Щодо твердження сторони захисту про те, що показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 є суперечливими між собою та показами інших свідків, не є послідовними, не відповідають фактичним матеріалам справи, то такі колегія суддів вважає голослівними, оскільки свідки були попереджені судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів і їх покази в своїй сукупності, з письмовими доказами, доводять обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, тому доводи захисника апеляційний суд не бере до уваги.

Покликання апелянта на те, що протокол огляду місця дорожньої транспортної пригоди від 18.06.2020 з схемою та фото таблицею не відповідає вимогам КПК України та не є доказом в розумінні ст. 84 КПК України, не знайшло свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Колегія суддів звертає увагу, що вказаний протокол та долучена до нього схема ДТП (Т.1 а.с. 156-160, 161, 162) відповідають положенням ст.104, 105, 107 КПК України, зокрема такі підписані усіма учасниками, які зазначені у них, без жодних заяв та зауважень з їхньої сторони. Фіксація огляду місця ДТП проведена за допомогою технічного засобу фіксації - фотоапарата «Nikon A-100», про що зазначено у протоколі. Фототаблиця до протоколу огляду місця ДТП від 18.06.2020 долучена належною службовою особою і дозволяє встановити марку транспортного засобу та його реєстраційний номер.

Щодо доводів сторони захисту про неналежність та недопустимість як доказу висновку експерта №132/2020 від 17.07.2020, то такі є надуманими.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, експерт, будучи належним суб`єктом для проведення цього виду експертних досліджень був залучений для проведення експертизи на підставі постанови старшого слідчого в порядку, передбаченому статтею 243 КПК України.

З приводу доводів про те, що слідчим не зібрано у встановленому законом порядку медичних документів, а у вироку не зазначено у який процесуальний спосіб, передбачений КПК України медичні документи були отримані експертом колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.243 КПК України експерт залучається у разі наявності підстав для проведення експертизи за дорученням сторони кримінального провадження.

Пунктом 2.1. Інструкції про проведення судово-медичної експертизи визначено, що судово-медична експертиза проводиться згідно з постановою особи, що проводить дізнання, слідчого, прокурора, судді, а також за ухвалою суду.

З матеріалів справи вбачається, що залучення експерта для проведення експертиз у даному кримінальному провадженні, відбувалося з дотриманням вимог ст.243 КПК України.

Зокрема, 24.06.2020 старшим слідчим винесено постанову про призначення судово-медичної експертизи (т.1 а.с.172), на підставі якої отримано висновок експерта № 132/2020 від 17.07.2020 (т.1 а.с.173-174).

У вказаній постанові старшим слідчим зазначено про перебування ОСОБА_10 на лікування у КНП ЛОР «ЛОДКЛ» «ОХМАТДИТ», що на момент ухвалення постанови відповідало фактичним обставинам справи. Водночас з висновку експерта вбачається, що експертиза була розпочата 24.06.2020, а закінчена 17.07.2020, та була проведена у приміщенні травматологічного відділення КНП ЛОР «ЛОДКЛ» «ОХМАТДИТ» на підставі медичних документів, які були сформовані на малолітнього ОСОБА_10 за час його стаціонарного лікування з 18.06.2020 по 27.06.2020, і зберігалися у цій установі відповідно до вимог закону.

З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає істотних порушень прав та свобод людини та обставин, які б могли вплинути на достовірність отриманого висновку та допустимість його як доказу.

Твердження сторони захисту про те, що висновок експерта від 29.07.2020 №15/2/937 базується на припущеннях і в його основі не лежать фактичні дані не відповідають дійсності.

З висновку експерта №15/2/937 від 29.07.2020 вбачається, що до Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС із СВ Жидачівського відділення поліції Стрийського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області надійшла постанова від 24.07.2020 про призначення автотехнічної експертизи дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди, винесена старшим слідчим капітаном поліції ОСОБА_15 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000255 від 19.06.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 Кримінального кодексу України.

Відтак згідно висновку експерта №15/2/937 від 29.07.2020 для проведення експертизи використовувались вихідні дані в межах кримінального провадження №0000255 від 19.06.2020, що спростовує доводи захисника.

Покликання апелянта, що суд безпідставно посилався на протокол слідчого експерименту від 23.07.2020, оскільки він проведений на припущеннях слідчого, не знайшли свого підтвердження.

Як вбачається з протоколу проведення слідчого експерименту від 23.07.2020 (а.с. 175-178), такий було проведено за участю ОСОБА_10 , законного представника ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_6 , спеціаліста ОСОБА_14 , педагога ОСОБА_20 , понятих ОСОБА_21 , ОСОБА_18 . Також в матеріалах справи наявна схема від 23.07.2020, в якій схематично зображено обстановка та обставини події (а.с.179) та фототаблиця до слідчого експерименту (а.с.180-183 т.1), якою візуалізовано розташування транспортного засобу на проїжджій частині дороги, осіб, які беруть участь у слідчому експерименті, та їх дії, зокрема і ОСОБА_6 (а.с.181 т.1)

Протокол слідчого експерименту від 23.07.2020 (а.с. 175-178) підписано усіма учасниками слідчого експерименту, жодних зауважень та заяв до протоколу від них не надходило.

Даних, які би давали підстави вважати, що слідчий експеримент проводився на припущеннях слідчого, як вказує сторона захисту, апеляційним судом не встановлено.

Твердження апелянта про те, що малолітній потерпілий ОСОБА_10 , під час дачі пояснень у суді першої інстанції оперував фразами, які не притаманні дитині відповідного віку та зазначав обставини, які були спростовані стороною захисту, але не взяті судом до уваги, є суб`єктивною оцінкою стороною захисту показань малолітнього потерпілого.

Апеляційні доводи, що судом не дотримано вимог ч. 3 ст. 44 КПК України щодо залучення законного представника, оскільки ні в матеріалах досудового розслідування, ні в матеріалах суду немає документів, які б підтверджували, що ОСОБА_9 є законним представником ОСОБА_10 спростовуються Свідоцтвом про народження ОСОБА_10 . Серія НОМЕР_2 , копія якого наявна у матеріалах справи (а.с.17), згідно якого матір`ю ОСОБА_10 вказана ОСОБА_9 .

Крім того, з постанови про залучення представника потерпілого від 05.07.2018 (а.с.22) вбачається, що ОСОБА_9 залучається до даного кримінального провадження як законний представник неповнолітнього (малолітнього) потерпілого ОСОБА_10 .

Твердження сторони захисту, що суд фактично позбавив права виступу в судових дебатах обвинувачену, не відповідає дійсності, оскільки згідно технічного запису судового засідання від 17.08.2022, після виступу захисника у судових дебатах суд надав слово для виступу обвинуваченій, однак остання не скористалась своїм правом виступити у судових дебатах.

Що стосується доводів апелянтів про потворне дослідження доказів у кримінальному провадженні, то вони є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частини 3 статті 404 КПК, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

За змістом цієї норми процесуального закону учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й навести, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.

Обов`язковою умовою для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, установлених під час кримінального провадження, є неповнота їх дослідження або наявність певних порушень у ході їх дослідження. При цьому незгода з оцінкою певних конкретних доказів не є підставою для їх повторного дослідження.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що місцевий суд, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , належним чином виконав вищевказані вимоги кримінального процесуального закону.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність вчинення обвинуваченою ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, є необґрунтованими.

Решта доводів не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Зважаючи на вище вказане, колегія суддів приходить висновку, що місцевим судом вірно кваліфіковано дії обвинуваченої ОСОБА_6 й призначене обвинуваченій покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, у зв`язку з чим такі до задоволення не підлягають.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не встановлено.

За наведених обставин, колегія суддів визнає апеляційну скаргу, подану захисником обвинуваченої ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_8 , безпідставною, вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 28 вересня 2022 року законним та обґрунтованим й підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 , на вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 28 вересня 2022 щодо ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 28 вересня 2022 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4