Справа № 204/1975/20
Провадження № 1-кп/204/136/23
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 лютого 2023 року м. Дніпро
Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
за участю прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю потерпілих: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
за участю представника потерпілого: ОСОБА_7
за участю захисника: ОСОБА_8 ,
за участю представника
цивільного відповідача: ОСОБА_9 , за участю обвинуваченого: ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Цвітне Олександрівського району Кіровоградської області, розлученого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_12 , 2013 року народження, сина ОСОБА_13 , 2013 року народження, працюючого водієм ТОВ ВКФ «Ігрек», раніше не судимого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
15 січня 2020 року приблизно о 18 годин 30 хвилин, водій ОСОБА_10 , керуючи технічно справним автобусом маршрутного таксі маршруту 87-А «Рута 25» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію. транспортного засобу НОМЕР_2 від 27 січня 2017 року належить ОСОБА_14 , здійснив рух у темний час доби по освітленому сухому дорожньому покриттю середньої смуги вул. Робочої в Чечелівському районі м. Дніпро, проїжджа частина якого має три смуги для руху в одному напрямку, з боку вул. Криворізької, у напрямку вул. Театральної, зі швидкістю не менше ніж 74,8…76,8 км/год.
В процесі руху, водій ОСОБА_10 , 15.01.2020 року приблизно о 18 годині 30 хвилин, рухаючись в районі будинку № 93 по вул. Робочої, проявляючи злочинну самовпевненість, допустивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, та не виконавши покладені на нього обов`язки, як на водія, грубо порушуючи Правила дорожнього руху, перевищуючи швидкість, яка дозволяється у населених пунктах не більше 50 км/год., не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, при виявленні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_15 , яка перетинала проїжджу частину в невстановленого для переходу місці зліва направо за напрямком його руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та допустив наїзд передньою лівою частиною свого автомобіля на праву частину тіла потерпілої ОСОБА_15 , спричинивши їй тілесні ушкодження від яких остання загинула на місці події.
Своїми діями водій автобуса «Рута 25», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 , грубо порушив вимоги п.п.1.3,1.5,2.3(б), 12.3, 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху, якими передбачено: п. 1.3: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»; п. 1.5: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п. 12.3: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.; п. 12.4: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.»; п. 12.9: «Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5,12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил». Порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_10 знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.
В результаті дорожньо-транспортної події, за наслідками судово - медичної експертизи трупа ОСОБА_15 виявлено: відкриту черепно-мозкову травму переломи потиличної кістки, скроневих кісток, основної кістки та лівої тім`яної кістки, розповсюджені субарахноїдальні крововиливи під м`якими мозковими оболонками півкуль головного мозку і на півкуль мозочку, крововиливи речовину головного мозку, набряк речовини головного мозку, забійні рани у правій потиличній ділянці на у лівій тім`яній ділянці і крововиливи у товщу м`яких покривних тканин голови відповідно ран, численні садна на обличчі та голові; нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів; фрагментовано-уламковий перелом правої стегнової кістки з крововиливами у м`які тканини; навколо та у кісткову речовину, а також розможжеванням жирової клітковини у ділянці перелому по зовнішній поверхні стегна; емфізема легень; зональна середньокраплева жирова дистрофія печінки; синці на тулобі, верхніх та нижніх кінцівках; крововилив у товщі м`яких покривних тканин голови у правій тім`яній ділянці. При судово-токсикологічному дослідженні крові з трупа виявлений етиловий спирт у концентрації 3,48 ‰, що стосовно живих осіб відповідає сильному алкогольному сп`янінню. Враховуючи характер та локалізацію виявлених при судово-медичної експертизи трупа тілесних ушкоджень встановлено, що у момент первинного контакту постраждала знаходилась у вертикальному положенні та була обернута правою бічною поверхнею тіла до травмую чого предмету.Наявність характерних ушкоджень м`яких тканин та правої стегнової кістки (бампер-перелом) при відсутності ушкоджень м`яких тканин лівої нижньої кінцівки та кісток лівої нижньої кінцівки свідчить що у момент первинного контакту права нижня кінцівка була фіксована при вільній лівій нижній кінцівці тобто постраждала знаходилась у русі. Виявлені у ОСОБА_15 тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Смерть потерпілої ОСОБА_15 знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з вказаною 15.01.2020 року о 18 годині 30 хвилин дорожньо-транспортною пригодою та настала від відкритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась переломами кісток основи та склепіння черепа, крововиливами під м`які мозкові оболонки і у речовину головного мозку, і ускладнилась набряком речовини головного мозку.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.286 КК України не визнав, зазначивши, що винним себе не вважає. Суду надав покази про те, що він на той час працював водієм маршруту № 87А в м. Дніпро. Він рухався від Центральної прохідної в бік вул. Уральської в м. Дніпро. Це було 15.01.2020 року десь о 18.30-18.40. Тоді ще там був ринок «Південний», зараз там розташоване «АТБ». Він проїхав цей базар. Там на дорозі іде огорожа секціями. Майже проїхавши цю огорожу, він помітив, що на бордюрі з лівої сторони дороги стояла молода жінка з телефоном у руці. Тільки він доїжджав, вона стрімко продвинулась на проїжджу частину і відбулося зіткнення в ліву сторону його автомобіля. У цьому місці два плафони вуличного освітлення не горіли. Вже було темно. Вечорі пішов сніг. Дорога була волога. Він підбіг до неї, але нічого вже неможливо було вдіяти. В той вечір до нього під`їхав родич потерпілої і розповів, що 14.01.2020 року, потерпілій виповнилось 29 років і вона була п`яна, а слідчому цей чоловік відмовився це казати. ДТП трапилося 15.01.2020 року. Це відбувалося в місці де з правої сторони розташований магазин «нижньої білизни». «Південний» базар він вже проїхав. Видимість була смутна, оскільки там не горіли ліхтарі. Між стовпами 170 метрів, ось 340 метрів не було видно. Він перебував у середній полосі руху, оскільки з правої сторони стояли автомобілі. Він не міг дивитися праворуч, оскільки вони зупиняються тільки на зупинках. Швидкість руху маршрутки він не може сказати, але невелика, їм треба їхати по вул. Робочій 27 хвилин. О 18.30 не так багато людей і треба було зібрати людей. Вони не могли там швидко їхати. Ми всі водії і розуміємо що постійно дивитися на спідометр неможливо. Там три полоси для руху. Він не бачив як потерпіла бігла і як вона стояла, потім вона з огляду пропала оскільки у маршрутці стойка, тобто мертва зона. Він її побачив, як вона побігла прямо перед маршруткою. Це долі секунд. Щоб відреагувати потрібно 1,5 хвилин. Він бачив як вона стрімко рвонула на дорогу. Він відразу не зрозумів, що відбулося зіткнення, він вважав, що лопнуло колесо. Почав зупинятися після удару. Він не згоден з висновком експерта про те, що швидкість руху була 74 км/год. Протокол огляду складався у його присутності, але йому нічого не казали, слідчий сам усе вимірював, а йому нічого не казав. Він ходив сам по собі. Він на попередніх судових засіданнях казав, що не бачив потерпілу, а зараз він каже що потерпіла стрімко рвонула уперед, оскільки він не пам`ятає, що він міг казати, бо перебував у шоці і не все міг спочатку згадати. Він після того як був слідчий, він усе сам переміряв, сфотографував, у нього є всі записи. Це було десь приблизно о 3.00. Він не вибачився перед потерпілим, оскільки у телефонному режимі спілкувався з потерпілою і вона йому таке нагрубила і він не знав що казати. Він бачив як вона стояла на бордюрі. Він приблизно їхав до 60 км/год. Він вважає, що вона бігла щоб мабуть сісти до нього у маршрутку. Він рухався з увімкненими фарами. У нього був увімкнутий ближнє світло фар. Він не знає хто виїжджав на слідчий експеримент. Його машина стояла на штрафній площадці. Мабуть слідчий експеримент проводили з іншою маршруткою. Він не знав що проводять слідчий експеримент. Він міг зараз поїхати на місце ДТП і вказати де і як відбулися події, а саме вказати темп руху потерпілої. Він не визнає свою провину. Він може показати, як потерпіла різко рвонула з бордюра на дорогу. Він її бачив, як вона рвонула, оскільки там той полоси 5 метрів. Потім стала мертва зона. Це був біг. Сам ривок він бачив. Він бачив, що вона пробігла метр, це декілька секунд і тому не міг відреагувати. Він бажає вибачитися перед потерпілими, оскільки він якимось чином причасний до ДТП. Допомогти потерпілим матеріально, він не мав можливості, оскільки його дитина на той час хворіла лейкозом, це теж великі кошти. Йому кругом допомагали щоб спасти дитину.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_10 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами.
Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 показала суду, що її дочка ОСОБА_15 знімала кіоск та займалася торгівлею квітами, вони цілий день були на робочому місці. Донька в цей день відлучалася до податкової та до банку. Приблизно о 17:40 до виходу з роботи вона по телефону розмовляла з кур`єром. Донька пішла додому, а вона залишилася перебрати квіти. Вона прийшла на зупинку, зателефонувала їй та сказала, що забула кошти. Вона їй сказала щоб вона зателефонувала та повернулася до неї і вони разом пішли б до магазину. Потім вона почула звук гальмування машини і вона вийшла на вулицю. Потім вона пішла до місця ДТП та побачила сине пальто в якому була її донька та зрозуміла, що це збили її доньку. Вона підійшла до лікарів та їй сказали що травми не сумісні із життям. За день до ДТП у дочки було день народження. Вона знає що у доньки був знайдений алкоголь. Вона не вживала алкоголь. Вона була худенька як тростинка. Як молода дівчина могла випити таку кількість спиртного. День народження донька не святкувала. Вона вважає що експертиза не відповідає дійсності. Кур`єр з квітами приїхала приблизно через 20 хвилин після дзвінка. Дзвінок був о 17:40, дочка пішла з роботи приблизно о 18:00 -18:05. Їй не відомо, чи була донька на обліку у нарколога чи психіатра. Вона лікувалася у невролога у лікарні МВС після ДТП. Донька працювала у поліції. Донька вирішила повернутися за нею на роботу. Вона думала що перейшла дорогу щоб зайти у гастроном. Їй ніхто не розказував про обставини ДТП. Донька не має суїцідальних намірів. Обвинувачений їй нічого не компенсував та не вибачався. Просила визнати обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі та просила задовольнити позовні вимоги.
Так, допитана в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 показав суду, що 15.01.2020 року приблизно о 18:30 йому зателефонував родич та повідомив, що його дочку ОСОБА_15 збила машина. Він зателефонував куму та вони поїхали до місця ДТП. Коли був на місці події швидкої вже не було. У день її народження вона з матір`ю була у кіоску, вони працювали, він її поздоровив і вони з`їли по шматочку торту. Ніхто алкоголь не вживав. Він був у слідчого, який йому надав справу і він побачив фото та не зміг ознайомитися зі справою тому, що сильно хвилювався. Ознайомився він тільки з обвинувальним актом у суді. Потім вже з матеріалами справи ознайомився захисник у прокурора. Йому зателефонував ОСОБА_16 , який розповів що запитав у водія як це сталося. Водій сказав, що він не бачив його дочку. Обвинувачений нічого йому не платив та не вибачався. Просив визнати обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі та просив задовольнити позовні вимоги.
Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні 04.11.2020 року показала суду, що їй обвинувачений ОСОБА_10 відомий, як водій маршрутки, вона з ним їхала в маршрутці. З цим водієм вона їхала перший раз. Вона їхала у маршрутному таксі № 87А. Вона перебуває після інсульту і не пам`ятає коли саме відбулася ДТП. Це було мабуть влітку. Були вже роздягнені. Коли вони їхали маршрутка їхала повільно, вона дивилася у вікно і помітили що якась дівчина біжить, а потім маршрутка наша двинулась і поїхала, а дівчина різко двинула від трамвайної колії і прямо під маршрутку. Вона злякалась. Вважає, що водій невинуватий. Дівчина бігла і розмовляла по телефону і вибігла на дорогу у недозволеному місці. Як їдиш вниз вул. Робочої від Центральної прохідної до вул. Театральної там був пішохідний перехід. Проте вона не може вказати на якій відстані потерпіла знаходиться до місця ДТП. Знаків обмеження швидкості руху вона не бачила. Її було видно, бо ділянка дороги була освітлена. Вона сиділа на передньому сидінні і бачили всю дорожню обстановку. Вона бачила як спочатку дівчина перебігла три полоси дороги до трамвайної колії, а потім на трамвайній колії вона зупинилася, а потім вона різко побігла. Маршрутне таксі їхало посередині дороги. Водій у цей момент їхав і мовчав, дивився на дорогу. Дівчина різко вискочила і водій не міг різко зупинитися. Водій їхав повільно. У неї є права, вона водій. Вона в даний час не водить транспортний засіб. Водій їхав зі швидкістю 30-40 км/год. Вона сиділа у маршрутці спереду. Дівчину бачила збоку перед машиною. Інсульт вона перенесла до дорожньо-транспортної події. Вона спочатку краще пам`ятала події ДТП. Їй ніхто не погрожував. Коли давала свідчення слідчому вона не хвилювалась. На той час вона краще пам`ятала події ДТП. Тоді вона писала правду. У неї є телефон водія, щоб його підтримати, що він не винуватий. Вона йому жодного разу не телефонувала. З представником транспортної компанії вона не зустрічалась. З нею проводився слідчий експеримент. Потерпіла швидко бігла. Вона точно бачила як пішохід перетинала зустрічну смугу руху. Потім призупинилася на трамвайній колії і стрімко побігла. Коли її збив автобус вона продовжувала рухатись. Водій почав різко гальмувати після удару.
При повторному допиті 06.12.2021 року свідок ОСОБА_17 надала суду пояснення про те, що потерпіла дійсно бігла. З нею проводили слідчий експеримент. У слідчого був секундомір, а чи дивилась вона на покази секундоміра вона не пам`ятає. Вона слідчому показувала як бігла та дівчина ОСОБА_15 . ОСОБА_17 не пам`ятає чи показувала вона статисту як бігла дівчина. На слідчому експерименті була присутня дівчина статист. Вона підтверджує свої покази на досудовому розслідуванні про те що ОСОБА_15 швидко бігла і розмовляла по телефону, вона бігла як «перелякана». Вона на слідчому експерименті показувала той темп руху ОСОБА_15 , який був дійсний.
Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні 04.11.2020 року показав суду, щообвинувачений ОСОБА_10 йому відомий як водій маршрутки. Він в вечорі 15.01.2020 року повертається з роботи, це було приблизно 18.40-18.45 год. Він сів у маршрутці №87А на останнє сидіння ліворуч у куті. На вул. Робочій в м. Дніпро маршрутка пригальмувала напроти ринку «Південного», чи пропускала когось, чи висаджувала, він вже не пам`ятає, було темно і потім машина пішла в розгін. Швидкість руху маршрутки була не більше 55 км/год. В цей момент до нього зателефонував приятель, з яким вони домовились зустрітися і в цей момент поки він сказав приятелю «пока», ще не встиг вимикнути телефон, він почув удар, крик «ааа». Маршрутку різко смикнуло вправо і вона юзом пройшла. Тут же водій відкрив двері. Він вийшов. Водій і ще один хлопець підійшли до дівчини, як пізніше з`ясувалося ОСОБА_15 , яка лежала біля трамвайної колії головою в бік руху маршрутки, обличчям вниз. Вони підійшли до ОСОБА_15 , поторгали її і відійшли в сторону. Від голови ОСОБА_15 в їх бік текла кров. Водія всього трясло. Руки, ноги тряслись, він хвилювався і хлопець допомагав йому записувати свідків. Він сам дзвонив до швидкої. Він пішов пішки і коли дійшов до вул. Театральної в м. Дніпро подивився на годинник і побачив 18.45. Було темно на вулиці, ліхтарі горіли. Чи були увімкнені підфарники в маршрутці він не пам`ятає. Він сидів позаду маршрутки в крайньому лівому куті. Він ОСОБА_15 не бачив, оскільки розмовляв по телефону і у вікно він не дивився. По тому як рухалися предмети навколо він міг визначити швидкість руху маршрутки. Він як водій знає, що 54 км/год. це 15 м/сек. Він як водій приблизно знає, що таке 60 км/год. та 90 км/год. У момент ДТП він трішки дивився праворуч. Він ліворуч не дивився. Будинки були розташовані праворуч. Вулиця була освітлена вуличними ліхтарями. Це приблизна швидкість руху, а так можлива меншою швидкість руху була в маршрутці. Інших машин не було. Останній раз до зіткнення маршрутка зупинялась на Центральній прохідній і пригальмовував напроти ринку «Південного». Він не звернув увагу чи пригальмовував чи зупинявся водій. Скоріш за все пропускав когось на пішохідному переході. Саме що було він не бачив. Це його припущення. Потім водій став набирати швидкість. Йому трудно сказати який був термін часу з моменту набрання швидкості до моменту удару. Був удар, крик «аа», ривок маршрутки в сторону і різке гальмування. Різке гальмування тривало секунду. Він на годинник не дивився у цій ситуації. Загибла кричала. Крик був гучний і він почув. Це було зимою, але конкретну дату він не пам`ятає. Музика в машині не грала. Світло було тускле. Спочатку був удар, а потім в момент удару був крик потерпілої. Пішохідний перехід далі в районі будинку № 89 там перехресток і світлофор. Пішохідний перехід був близько 100 метрів від місця ДТП. На вул. Робочій в м. Дніпро він бачив обмежувальний знак 40 км/год. Маршрутка рухалась по середній смузі руху. Потерпілу відкинуло до трамвайної колії ліворуч від маршрутки. Дорога на той час не була слизькою. Він сидів, телефон у нього був у лівій руці і він дивився праворуч і ОСОБА_15 він не бачив. Після зіткнення до передньої частини його капота відстань була 15-20 м і гальмування тривало секунду. Він не дочекався швидку, оскільки вважав, що допомогти в цій ситуації ОСОБА_15 вже не можливо. На вулиці було не дуже світло. Проїзна частина має спуск вниз. Спуск іде від ОСОБА_19 прохідної аж донизу вул. Робочої. Він не звернув увагу на асфальт і не дивився на гальмівний шлях. Коли він вийшов з маршрутки, то він подивився на лежачу ОСОБА_15 , асфальт був темно-темно сірий. При тому освітлені він побачив, що ОСОБА_15 була одягнена в темно синю куртку.
Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні 04.11.2020 року показав суду, що раніше він зустрічав обвинуваченого ОСОБА_10 , як водія маршруту № НОМЕР_3 , бо часто їздить у даній маршрутці. Він взагалі не пам`ятає коли це було. Мабуть це весна-осінь. У тому році у кінці. Він йшов по вул. Робочій в м. Дніпро по лівій стороні від вул. Криворізькій та Центральної похідної. На дорозі машин не було. Він звернув увагу саме в той момент, коли відчув звук гальмування і побачив як маршрутне таксі збило пішохода. Маршрутне таксі рухалось з боку Центральної прохідної, він практично перетнув перехрестя де ринок «Південний». Пішохода він не бачив. Коли він звернув увагу, пішохід був на капоті машини. Деякий час потерпіла дівчина була на капоті машини, а в цей час маршрутка гальмувала. Гальмівний шлях був великий. Пішохід відлетіла від машини, її декілька разів перевернуло і вона лежала на асфальті з лівої сторони дороги біля бордюру. Маршрутка практично відразу зупинилась, взяла трішки праворуч і під кутом зупинилась. З маршрутки вийшли люди. Чоловік якийсь підійшов до пішохода, торкнувся пішохода, махнув рукою, дістав телефон і став комусь телефонувати. Потім він поліції розповів що він є свідком події. Він бачив ДТП з моменту зіткнення. Коли він підняв очі, то пішохід був на капоті машини. Ніхто у цей час не кричав. Він почув звук гальмування. Удар і звук гальмування практично був одночасно. Відстань від моменту зіткнення з пішоходом до моменту зупинки було приблизно метрів 10. Практично сама подія відбулася за метрів 15 де він перебував. Маршрутка зупинилась напроти нього, а тіло було правіше метрів 6. Освітлення на дорозі було нормальним, бо ліхтарі горіли. Світло передніх фар маршрутки начебто горіло. Він не пам`ятає чи мокрою чи сухою була дорога. З боку руху маршрутки не рухалось жодного транспортного засобу. На дорозі не було нічого. Він не чув як їхала маршрутка бо розмовляв в той час по телефону. Швидкість маршрутки була скоріш за все 40-50 км/год. Він не водій і у нього немає водійського посвідчення. Він визначив швидкість маршрутки по звуку. ДТП сталося в районі 18.00 - 19.00. Перед цією машиною інших транспортних засобів не було. Цей транспортний засіб на проїзній частини був єдиний. Інші транспортні засоби були потім за ним. Спочатку з маршрутки вийшов чоловік один. Вийшов з лівої сторони маршрутки. Не з правої двері, де виходили пасажири а з лівої сторони маршрутки і таким чином він догадався, що це був водій. Він підійшов до пішохода, подивився та доторкнувся до пішохода, махнув рукою і дістав телефон і став телефонувати. Трамвайні колії освітлюються, але не так щоб можливо було побачити. Йому вважається, що проїзна частина дороги була волога. На цьому відрізку дороги проїзна частини практично рівна, але чуточку спускається.
Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні 04.11.2020 року показав суду, що місяців шість тому восени в вечорі десь у період з 17 до 21.00 він їхав у маршрутці № 87А в м. Дніпро в бік вул. Уральської. Це трапилось між Центральною прохідною та вул. Театральною в м. Дніпро. Він побачив момент як людина виходила на дорогу і різкий стук, гальмування. Після чого вони вийшли з маршрутки і побачили. Він точно не може сказати чи вибігала людина на дорогу чи виходила. Він помітив людину за секунду до зіткнення. Він сидів у маршрутці на сидінні яке розташоване позаду ліворуч. Там де подвійні сидіння і йому кут огляду дозволяв побачити момент коли людина вийшла на дорогу до моменту зіткнення її з автобусом. Він вийшов з маршрутки, викликав поліцію та швидку. Там багато хто викликав швидку не тільки він. Він помітив, що не було шансів чим-то допомогти. Він потім дочекався поліцію і давав покази поліції. На місці події замітили телефон, начебто вона йшла з телефоном і розмовляла по ньому. На дорозі три смуги для руху. Машина їхала посередині дороги, у середньому ряді. На вул. Робочій посередині дороги знаходяться трамвайні колії і пішохід перетинала дорогу у недозволеному місці від трамвайної колії в бік вул. Робочої. З якою швидкістю рухалася дівчина-пішохід, він не пам`ятає. Вона вийшла на дорогу на відстані від маршрутки за 1,5 метри. Слідчий експеримент з ним проводився на якому він вказав що було насправді. Він бачив на дорозі телефон і подумав, що він був в руках у потерпілої. Він точно не пам`ятає чи розмовляла вона по телефону. Це було давно. Тим паче він перший раз був у даній ситуації. Це теж шок. Пішохід вийшла на дорогу швидким темпом. Це був повільний біг. На слідчому експерименті міряли відстань, гальмівний шлях. Статиста не було. Вони заміряли від маршрутки. Проїзна частина це спуск. Зверху вул. Робочої дорога рівна, а від вул. Каверіна до низу дорога йде спуском. Він не звертав увагу чи заміряв слідчий дорогу. Він згадав, що дійсно була жінка статист на слідчому експерименті, вона ще потім кудись поспішала. Вона показувала як йшла, це був нешвидкий біг. Протокол слідчого експерименту він підписував. На слідчому експерименті був секундомір. Маршрутка рухалась приблизно зі швидкістю 60-80 км/год. він так відчував, бо маршрутка рухалась не повільно. По вул. Робочій є обмеженні швидкості 50 км/год. Він знає, що водії маршруток на вул. Робочій полюбляють розігнатися на рівній дорозі. Він спочатку подумав що лопнуло колесо, а потім водій вийшов і подивився. Почалася паніка. Водій просив визвати швидку і він відгукнувся і відразу почав телефонувати до поліції і швидкої. Він чітко пам`ятає момент як він з маршрутки бачив жінку, яка спочатку стояла на трамвайній колії, а потім повільним бігом вона зупинилася на проїжджий частині.
Під час повторного допиту 21.11.2021 року свідок ОСОБА_21 суду показав, що дівчина-пішохід, як пізніше з`ясувалося ОСОБА_15 повільним бігом вибігала на дорогу. Спочатку він бачив як ОСОБА_15 виходила на проїжджу частину дороги, а потім він побачив як вона повільно побігла, мабуть тому що машина їхала. Він пам`ятає що його визивали на слідчий експеримент, а чи бігала там статист він не пам`ятає. Він пам`ятає як вимірювали відстань від машини та гальмівний шлях. Він не пам`ятає, щоб проводили якість тести на темп рушу ОСОБА_15 . Можливо таке що ці тести робили, але він не пам`ятає, оскільки багато часу пройшло. У нього своїх турбот хватає. Він вважає, що тест на темп руху пішоходу міг бути і не оскаржує цього. Він підписував документи на лівому березі Дніпра. Там його викликав слідчий, але адреси він не пам`ятає. У слідчого підписував документацію. Можливо це були його папери для його роботи. Підписав начебто два папери. Йому складно відповісти на питання де він підписував папери, чи на місці події під час слідчого експерименту чи у слідчого на лівому березі. Жінка у формі, тобто поліцейська проводила слідчий експеримент. Чи бігала там дівчина він не пам`ятає. Він підтверджує свої покази надані при слідчому експерименті що темп потерпілої був як повільний біг. При проведенні слідчого експерименту він показував те, що відбувалося при ДТП, у тому числі і темп руху з яким пересувалася ОСОБА_15 . Він краєм ока побачив, що жінка спочатку йшла спокійно, а потім почала прискорювати крок, який перейшов у повільний біг. Він у автомобілі сидів ліворуч позаду маршрутки. Секундомір у слідчого він пам`ятає. Засікали час, бігали, оце він пам`ятає. Він дивився на секундомір, але час точно він не пам`ятає, оскільки пройшло півтора роки тому. Якщо зараз проводити слідчий експеримент він навряд чи зможе показати той темп руху пішохода, який був два роки тому. Він був біля слідчого, в автобус його не саджали під час слідчого експерименту. Слідчий експеримент проводився на дорозі там де саме було місце ДТП.
Експерт ОСОБА_22 надав суду покази про те, що він підтримав надані ним експертний висновок в судовому засіданні. Суду показав, що якщо б місце ДТП було на спуску швидкість руху машини була в сторону зменшення. Він при проведення експертизи звертав увагу на протокол з місця ДТП і на покази свідків прямо у протоколі огляду місця ДТП. При такому значенні швидкість руху зменшується приблизно на 1 км. Є спеціальний пристрій яким замірюється спуск. Згідно автотехнічної експертизи зупиночний шлях автомобіля менший ніж відстань на який вийшов пішохід. Час триваючої небезпеки впливає на встановлення прямим чином. На цей час прямим чином впливає швидкість пішохода. Швидкість руху він розрахував експертним шляхом. З урахуванням таблиці швидкості руху пішохода із підручника «Судебная автотехническая експертизи» ч. 2 швидкість пішохода ОСОБА_15 встановлена на слідчих експериментах з показів свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_21 . Швидкість пішохода до 5.0 кілометрів. З показів ОСОБА_21 пішохід рухався 3.4 - 3.7 м/сек. Пішохід рухався відповідно до показів ОСОБА_23 4.7 м/сек. За показами одного свідка це був повільний крок, за показами іншого спокійний крок. Він показав в експертизі швидкість пішохода як встановлено досудовим розслідуванням при проведенні слідчого експерименту. Він підтверджує свою експертизу. Він зробив експертизу по вихідним даним які були встановлені слідчим, в тому числі і темп руху пішохода який був установлений при слідчому експерименті. В разі якщо спуск складає 0,5 градусів зміняться розрахунки, але це не вплине на остаточний висновок. Такі висновки і залишаться. Якщо темп пішохода збільшиться це вплине на розрахунки. Це мінімальна швидкість яка була розрахована згідно слідів гальмування. Різниця між повільним шагом і спокійним буде визначатися як пішохід рухався до моменту ДТП. Це залежить чи міг пішохід зупинитися чи ні до моменту наїзду. Водій повинен був реагувати на небезпеку. Слідчий казав що автомобіль був справний. Він розраховував що гальмувало чотири колеса. На гальмовому шляху відобразились сліди від передніх коліс.
Експерт ОСОБА_24 надала суду покази про те, що вона підтверджує свій висновок експерта №106/49- Е від 04.02.2020 року. Наскільки вона пам`ятає були не свіжі крововиливи, близько 5 днів до настання смерті. У потерпілої були тяжкі тілесні ушкодження, переломи та садна. До моменту ДТП у потерпілої були синці. Під час розтину хронічних захворювань та морфологічних ознак у потерпілої не було. Дані тілесні ушкодження не були легкими тілесними пошкодженнями, оскілки була відкрита черепно-мозкова травма, яка і призвела до смерті потерпілої. Перелом бедренної кістки не призводить до смерті. По силі удару вона нічого не може пояснити. В експертизі вказано що це багатофазна була, а саме початковий контакт, з послідуючим закиданням на автомобіль та проїжджу частину. Вона констатую факти, які вона бачила, вона не може говорити що могло бути чи ні. Автомобіль їхав з такою швидкістю, яка могла завдати такі травми померлій. Під час травми вона знаходилась в русі, тобто йшла, права нога була фіксована а ліва була у повітрі. Коли вона стала на праву ногу виник удар. Якби інша нога була зафіксована то на ній би теж були пошкодження. Вона не може сказати чи саме людина йшли чи бігла. На даний час вона не може відповісти щодо ступеню сп`яніння померлої та через який саме час наступив такий стан сп`яніння, і що вона саме вживала. Вона вважає, що помилки в результатах аналізу крові не може бути. Визначення стану алкоголю та встановлення групи крові це дві різні лабораторії. Не можливо було встановити групу крові, оскільки настали гнилісні зміни в крові. В шлунку може й не бути алкоголю, оскільки він міг всмоктатись в кров. Вони на секції беремо кров та запечатаємо її, наклеюємо направлення та направляємо в лабораторії. Експерт який отримав кров зробив дослідження та направив їм відповідь.
Крім показань потерпілих, свідків, експертів вина обвинуваченого ОСОБА_10 підтверджується наступними письмовими доказами, дослідженими судом у судовому засіданні:
-протоколом огляду дорожньо-транспортної пригоди від 15.01.2020 року, план-схемою та фототаблицями до протоколу огляду, відповідно до якого місце дорожньо-транспортної пригоди розташоване по вул.. Робоча в районі буд. № 93 в м. Дніпро на проїжджій частині. Спуск складає 0,5 градусів. Вид та стан покриття на момент ДТП під час огляду: асфальтно-бетонна дорога, яка була чиста та суха. Не виявлено наявності нерівностей та пошкоджень. Дорожнє покриття загальною шириною 29, м. Число смуг для руху три в напрямку проведення огляду та три у зустрічному напрямку між якими розташовані трамвайна колія. Дорожня розмітка 1.5 Правил дорожнього руху. До проїзної частини примикає бордюр ний камінь. Далі за тротуаром розташовані будови міського типу. Пора доби: темна На момент огляду темна. Міське електроосвітлення. Загальна видимість з робочого місця водія не обмежена, більше ніж 300 метрів. Оглядовість з робочого місця водія у напрямку руху не обмежена. Не виявлено слідів, що свідчать про переміщення об`єктів на місці пригоди після ДТП до початку огляду. Транспортний засіб Р3ТА25, номерний знак НОМЕР_1 має пошкодження: деформировано капот зліва, передній бампер зліва, розбито лобове скло зліва, передня ліва фара. Вм`ятина на капоті зліва. Транспортний засіб не завантажений. Гальмові системи транспортного засобу справні. Рульове керування справне. Колеса і шини справні. Сліди гальмування передніх коліс автобуса «Рута 25», реєстраційний номер НОМЕР_1 , довжиною 33,6 м. Фрагменти передньої лівої фари на проїжджій частині. Відомості про труп: ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкала: АДРЕСА_3 . Труп знаходиться на асфальті на череві, голова повернута праворуч, ліва верхня кінцівка випрямлена і розташована вздовж тіла, права випрямлена і знаходиться під ті лобом, ліва нижня кінцівка випрямлена, права зігнута у колінному суглобі під прямим кутом і відведена назовні. На одязі є накладення теплої червоної рідини схожої на кров. Шкіряні покрови на дотик теплі. На передній поверхні тулуба, у паховій та пахвовій ділянках та прохолодні та решті тіла. Трупні заклякання помітно виражені у м`язах нижньої щелепи, відсутні у інших звичайних досліджених ділянках м`язів блідо-синюшного фіолетового кольору, розташовані по поверхні тулубу та кінцівок і правій половині обличчя. При неодноразовому дозованому натисканні на них пружиним динамометром і з зусиллям 2 кг/см. кв. по 3 секунди зникають та відновлюють своє забарвлення через 25-30 сек. 15.01. 2020 року. У потиличній ділянці праворуч є рана у проміжку якої на дотик визначаються кістки черепу. На обличчі у правій височній лівій лобній ділянці є садна, на дотик визначається патологічна чутливість правого стегна. На обличчі є чорні запечені потоки крові зліва (арк. кримінального провадження 2-40);
-актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 106 від 04.02.2020 року, відповідно до якого при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виявлено: відкриту черепно-мозкову травму переломи потиличної кістки, скроневих кісток, основної кістки та лівої тім`яної кістки, розповсюджені субарахноїдальні крововиливи під м`якими мозковими оболонками півкуль головного мозку і на півкуль мозочку, крововиливи у речовину головного мозку, набряк речовини головного мозку, забійні рани у правій потиличній ділянці та у лівій тім`яній ділянці і крововиливи у товщу м`яких покривних тканин голови відповідно ран, численні садна на обличчі та голові; нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів; фрагментовано-уламковий перелом правої стегнової кістки з крововиливами у м`які тканини навколо та у кісткову речовину, а також з розмноженням жирової клітини у ділянці перелому по зовнішній поверхні стегна; емфізема легень; зональна середньокраплева жирова дистрофія печінки; синці на тулобі, верхніх та нижніх кінцівках, садна на тулубі, лівих верхніх та нижніх кінцівках; крововиливи у товщі м`яких покривних тканин голови у правій тім`яній ділянці. Смерть її настала від відкритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась переломами кісток основи та склепіння черепа, крововиливами під м`які мозкові оболонки і у речовину головного мозку, і ускладнилася набряком речовини головного мозку, що підтверджується даними судово-медичного дослідження трупа. Виявлені при судово-медичному дослідженні трупа вищезазначені тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, спричинені прижиттєво, незадовго до настання смерті від дії твердого предмету (предметів), чи о такий (такі), не виключено, що вони виникли за умов дорожньо-транспортної пригоди при наїзді рухаючимся транспортним засобом на пішохода при багатофазовому механізмі, який складався з первинного удару з послідуючим закиданням на транспортний засіб з ударом об частини кузова, відкиданням тіла та послідуючим контактом з дорожнім покриттям або ґрунтом, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що призвело до настання смерті (відповідно до Наказу № 6 Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України», п.2.1 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень), знаходяться у причинному зв`язку з настанням смерті. Виявлені при судово-медичному дослідженні трупа вище зазначені тілесні ушкодження у вигляді перелому правої стегнової кістки, крововиливів у м`які тканини навколо та розмноження підшкірної жирової клітковини, синців на правому стегні, спричинені прижиттєво, незадовго до настання смерті від дії твердого предмету (предметів), чи о такий (такі), не виключено, що вони виникли за умов дорожньо-транспортної події, при ударі виступаючими частинами транспортного засобу, відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень (відповідно до Наказу № 6 Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України», п. 2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень), не знаходяться у причинному зв`язку з настанням смерті. Виявлені при судово-медичному дослідженні трупа вище зазначені тілесні ушкодження у вигляді синців на тулубі, верхніх і нижніх кінцівках, саден на тулубі, лівих верхніх та правій нижній кінцівках, спричинені прижиттєво, незадовго до настання смерті від дії твердого предмету (предметів), чи о такий (такі), не виключено, що вони виникли за умов дорожньо-транспортної події при наїзді рухаючимся транспортним засобом на пішохода при багатофазовому механізмі, який складався з первинного удару з послідуючим закиданням на транспортний засіб з ударом об частини кузова, відкиданням тіла та послідуючим контактом з дорожнім покриттям або грунтом, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (відповідно до Наказу № 6 Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України», п.2.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень), не знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті. Виявлені тілесні ушкодження у вигляді 4-х синців по зовнішній поверхні правого плеча у верхній та середній третинах та крововиливу у товщі м`яких покривних тканин голови у правій тім`яній ділянці, спричинені задовго до настання смерті від дії твердого предмету (предметів), чи о такий (такі), відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (відповідно до Наказу № 6 Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України», п.2.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень), не знаходиться у причинному зв`язку з настаннями смерті. При судово-медичному досліджені крові з трупа виявлений етиловий спирт у концентрації 3, 48%, що стосовно живих осіб, відповідає сильному алкогольному сп`янінню. Не виявлені: метиловий, ізопропіловий, пропілів, ізобутиловий, пропілів, ізобутиловий, бутиловий, ізоаміловий, аміорвий спирт. Враховуючи характер і локалізацію виявлених при судово-медичному дослідженні трупа тілесних ушкоджень слід вважати, що у момент первинного контакту постраждала знаходилась у вертикальному положенні та була обернута правою бічною поверхнею тіла до трасуючого предмету. Виходячи з виявлених ушкоджень, первинний контакт тіла з травмуючим предметом мав місце у ділянці межі верхньо-середньої третини правого стегна. Наявність характерних ушкоджень м`яких тканин лівої нижньої кінцівки та правої стегнової кістки (бампер-передом) при відсутності ушкоджень м`яких тканин лівої нижньої кінцівки та кісток лівої нижньої кінцівки свідчить про те, що у момент первинного контакту права нижня кінцівка була фіксована при вільній нижній кінцівці тобто постраждала знаходилася у русі (арк. кримінального провадження 76-80);
-висновком експерта № 106/49-Е від 04.02.2020 року, який аналогічний акту судово-медичного дослідження (обстеження) № 106 від 04.02.2020 року. Крім того зазначено, що враховуючи данні про трупні явища ОСОБА_15 на момент огляду трупа на місці події, при проведенні судово-медичної експертизи трупа у морзі, місце перебування трупа, пору року та причину смерті, не виключено, що смерть померлої настала на 3-4 години до моменту огляду трупа на місці події. Морфологічних ознак, що характерні для хронічних захворювань, при судово-медичній експертизі трупа не виявлено (арк. кримінального провадження (арк. кримінального провадження 82-87);
-висновком експерта № 19/104-9/2/182 від 17 лютого 2020 року, відповідно до якого встановити експертним шляхом точне положення місця наїзду на пішохода щодо меж проїжджої частини і постійних орієнтирів не надається можливим. Проте аналіз приведених вище даних з протоколу огляду місця ДТП від 15.01.2020 року та схеми до нього і літературних джерел дає підставу для висновку про те, що місце наїзду на пішохода по напрямку руху в сторону вул. Театральної розташовувалося перед фрагментом фари автобуса в межах смуги руху автобуса «Рута 25» напроти ділянки ТЗ, якою був завданий удар (арк. кримінального провадження 93-95);
-висновком судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 19/104-9/2/181 від 14 лютого 2020 року, відповідно до якого на момент експертного огляду робоча гальмівна система та рульове керування автобуса «Рута 25», реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходяться в технічно працездатному стані (арк.. кримінального провадження 101-106);
-свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , відповідно до якого смерть ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , настала ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що Чечелівським районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 16 січня 2020 року складено відповідний актовий запис № 212 (арк. кримінального провадження 114);
-довідкою про причину смерті № 106 від 16.01.2020 року, відповідно до якої причина смерті: Відкрита черепно-мозкова травма (арк. кримінального провадження 115);
-лікарським свідоцтвом про смерть № 106 від 16.01.2020 року, відповідно до якого ОСОБА_15 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . Смерть настала на вул. Робоча в м. Дніпро, внаслідок нещасного випадку поза виробництвом. Хвороба що призвела до смерті: крововиливи під м`які мозкові оболонки та речовину головного мозку. Перелом кісток черепу. Відкрита черепно-мозкова травма. Пішохід травмований при зіткненні з легковим автомобілем, вантажним транспортним засобом типу «пикап» чи автофургон. Пішохід постраждала при дорожньо-транспортній події на вул. Робоча (арк. кримінального провадження 116);
-протоколом проведення слідчого експерименту від 17.02.2020 року, план-схемою до протоколу слідчого експерименту та фототаблицями, проведеного у проміжок часу з 18 год. 00 хвл. по 19 год. 05 хвл. у присутності понятих, за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_21 , представника ОСОБА_25 , статиста, відповідно до якого свідок ОСОБА_21 впевнено, орієнтуючись в навколишній місцевості показав, що 15.01.2020 року близько 18 год. 30 хвилин він знаходився у якості пасажира в маршрутному таксі № 87-А автобусі «Рута 25», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався у м. Дніпро по вул. Робочій з боку вул. Криворізької у напрямку вул. Театральної, він сидів біля вікна зліва ближче до задньої двері. На шляху руху інших транспортних засобів не було, проїзна частина освітлювана. Він побачив як на проїзній частині рухається пішохід трохи зліва направо за напрямком руху маршрутного таксі та тримає руку з телефоном біля вуха. Після чого автобус здійснив наїзд на дану жінку і вже після автобус загальмував і зупинився. Після чого свідок вказав місце наїзду на пішохода на відстані 4,6 м від лівого краю проїжджої частини за напрямком руху автобуса на 45,5 м від кута будинку № 93 вул. Робоча. Далі свідок вказав встановити автомобіль статист «Рута 25» у середній смузі для руху на відстані 7,4 м від лівого краю проїжджої частини за напрямком руху автобуса. Після чого із робочого місця водія автомобіля статиста встановлена видимість елементів проїжджої частини та видимість пішохода у момент виходу на проїжджу частину, яка не обмежена, так як склала більше ніж 300 м. Далі свідкові ОСОБА_21 на експериментальній ділянці довжиною 5,0 м запропоновано вказати темп та швидкість руху пішохода по проїжджій частині до моменту наїзду, він вказав статисту як рухатися. Статист здолав експериментальну ділянку три рази за час t1 = 5,4 с; t2 = 5,2с; t3=5,4с (арк. кримінального провадження 147-155);
-протоколом проведення слідчого експерименту від 19.02.2020 року, проведеного у проміжок часу з 17 год. 30 хвл. до 18 год. 40 хвл. у присутності понятих, за участю свідка ОСОБА_17 , відповідно до якого свідок ОСОБА_17 впевнено орієнтуясь в навколишній місцевості показала, що 15.01.2020 року близько 18 год. 30 хвл. вона знаходилась у якості пасажира в маршрутному таксі № 87-А в автобусі «РУТА 25», реєстраційний номер НОМЕР_1 , сиділа на передньому пасажирському сидінні праворуч. Автобус рухався у середній смузі для руху, інших автомобілів не було. Проїжджа частина добре освітлена міським електроосвітленням. По шляху руху вона побачила, як з бордюрного каміння ліворуч, з боку трамвайного полотна, рухаючись зліва-направо за направленням руху автобуса виходить дівчина пішохід на яку автобус здійснює наїзд у середній смузі для руху і вже після наїзду застосовує гальмування. Після чого вона вказала на відстані 8,9 м від лівого краю проїжджої частини та 43,7 м від кута будинку № 93 місце наїзду на пішохода на проїзній частині. Потім вона вказала як рухався автомобіль «Рута 25» до моменту наїзду на пішохода. Вона вказала як встановити автомобіль «Рута 25» замірами встановлено 8,7 м від лівого ураю проїзної частини за його направленнями руху. Після чого на експериментальній ділянці довжиною 5,0м свідок ОСОБА_17 запропоновано показати як рухалася пішохід, з якою швидкістю і темпом коли вона її побачила як вона виходила на проїжджу частину. Статист здолав експериментальну ділянку три рази за час t1 = 3,6 с; t2 = 3,8с; t3=3,6с (арк. кримінального провадження 156-164);
-експертизою дослідження механізму та обставин ДТП № 19/104-9/2/302 від 24 лютого 2020 року, відповідно до якого швидкість руху автобуса «Рута 25», реєстраційний номер НОМЕР_1 перед утворенням слідів гальмування передніх коліс була не менше ніж 74,8…76,8 км/год. В даній дорожній обстановці водій автобуса «Рута 25», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 повинен був діяти згідно вимог п.п. 12.3, 12.4 та 12.9 «б» Правил дорожнього руху. При заданих вихідних даних водій автобуса «Рута 25», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою автобуса до місця наїзду. Дії водія автобуса «Рута 25», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 не відповідали вимогам п.п. 12.3, 12.4 та 12.9 «б» Правил дорожнього руху. Встановлена невідповідність дій водія ОСОБА_10 вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки для дослідження питань пов`язаних з оцінкою дій пішоходів в дорожньо-транспортній обстановці яка склалася на момент ДТП не потрібно спеціальних технічних знань в галузі автотехніки, а саме в області теорії руху, розрахунку та проектування автомобіля, технології його виробництва, експлуатації, обслуговування та ремонту, механіки, математики, опору матеріалів то оцінити дії пішохода ОСОБА_15 органи слідства (суду) повинні самостійно з урахуванням усіх зібраних по справі доказів, відповідно до вимог розділу 4 «Обов`язки і права пішоходів» Правил дорожнього руху України (арк. кримінального провадження 170-173);
-полісом № ЕР-175439725 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого ТОВ ВКФ «Ігрек» застрахував з 20.08.2019 року по 19.02.2020 року транспортний засіб Рута 25, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Страхова сума за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю складає 200 000 грн. (арк. кримінального провадження 206);
-постановою про визнання речовими доказами від 16.01.2020 року, згідно якої визнано речовим доказом автобус «Рута 25», реєстраційний номер НОМЕР_1 (арк. кримінального провадження 43).
Від виклику та допиту у судовому засіданні свідка ОСОБА_26 учасники процесу відмовились.
Відтак, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху вчинене особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України характеризується трьома ознаками: діянням, наслідками, причинним зв`язком між діянням і наслідками. Діяння полягає в порушенні Правил дорожнього руху. Суспільно небезпечні наслідки є тілесні ушкодження. Причинний зв`язок між діяннями і наслідками, що настали.
З огляду на показання обвинуваченого ОСОБА_10 , надані суду, він не заперечує, що він, як водій маршрутного таксі маршруту 87-А «Рута 25», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та загибла пішохід ОСОБА_15 , були учасниками дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 15 січня 2020 року приблизно о 18 годин 30 хвилин в районі будинку АДРЕСА_4 .
Учасниками кримінального провадження також не оспорюється той факт, що внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_15 отримала травму голови, тулубу, кінцівок що знаходиться у прямому причинному зв`язку із смертю останньої, що підтверджується актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 106 від 04.02.2020 року та висновком експерта № 106/49-Е від 04.02.2020 року.
Захисник ОСОБА_8 просить визнати неналежними доказами протоколи слідчих експериментів за участі свідка ОСОБА_17 та ОСОБА_21 та висновку судової автотехнічної експертизи № 19/104-9/302 від 24.02.2020 року, оскільки судовим розглядом встановлені обґрунтовані сумніви у достовірності здобутих параметрів темпу руху потерпілої вказаними слідчими діями, що вказує на неможливість використання зазначених протоколів процесуальних дій у якості доказів.
Надаючи правову оцінку вказаним доводам суд зазначає наступне.
Стаття 84 КПК України визначає, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Згідно статей 85 та 86 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Стаття 87 КПК України визначає, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, порушення права особи на захист.
Кримінальний процесуальний закон не дає вичерпного переліку підстав, за наявності яких докази мають визнаватися недопустимими, а натомість надає право суду вирішувати питання їх допустимості чи недопустимості у порядку, передбаченому статтею 89 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Згідно із ч. 2, 3 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
Частиною першою ст. 87 КПК України передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Виходячи з положень ч. 1 ст. 86 КПК України допустимість доказів - це придатність їх для використання у кримінальному процесі за формою. Вимогами допустимості доказів є законність джерела, способу отримання доказів, процесуальне оформлення ходу і результатів проведення слідчих дій, належний суб`єкт, що має право проводити процесуальні дії з отримання доказів.
Так, жоден доказ обвинувачення чи захисту не має наперед визначеної сили серед інших доказів, і такі докази, підлягають врахуванню судом на рівні з іншими доказами у справі.
Отже, для прийняття відповідного процесуального рішення оцінка доказів повинна проводитися не тільки з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а і в їх сукупності, з урахуванням достатності та взаємозв`язку, без відокремлення один від одного в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.
Судом досліджені в якості доказів по даному кримінальному провадженні протоколи проведення слідчих експериментів від 17.02.2020 року та 19.02.2020 року, схеми до протоколів проведення слідчих експериментів та фототаблиці до них, які були проведені за участю свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_17 .
Вказаний слідчі експерименти були проведені через нетривалий проміжок часу з моменту дорожньо-транспортної пригоди. Свідки надали свої свідчення та безпосередньо на місці ДТП вказали на його механізм, при цьому в ході відтворення події експериментальним шляхом встановлювалося місце розташування та траєкторія руху автомобіля та пішохода, темп руху потерпілої. Протоколи слідчого експерименту без жодних зауважень підписані всіма учасниками слідчої дії.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_17 та ОСОБА_21 вказали, що вони при проведенні слідчого експерименту давали пояснення щодо темпу руху потерпілої ОСОБА_15 , які відповідали дійсності. підтвердили свою присутність під час проведення замірів слідів ДТП, тестування темпу руху потерпілої ОСОБА_15 , подробиці яких вони не пам`ятають, і вказали суду, що підписи в протоколі, та схемі до нього виконані ними.
Що стосується визнання неналежним доказом висновок судової автотехнічної експертизи № 19/104-9/302 від 24.02.2020 року, то слід зазначити наступне.
До обов`язку судового експерта ст.12 Закону України «Про судову експертизу» віднесений обов`язок провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок.
Експерт має право керуватись виключно тими даними та досліджувати тільки ті докази, які йому надані стороною кримінального провадження.
Слід зазначити, що відповідно до ст. 70 КПК України передбачена відповідальність експерта за завідомо неправдивий висновок, відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків у суді, невиконання інших обов`язків, за яке експерт несе відповідальність, встановлену законом.
Згідно з п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних справах» № 8 від 30.05.1997 року, при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним дати; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.
У справі № 640/1664/18 від 03.04.2020 року, Верховний Суд наголосив, що у кримінальних провадженнях, які стосуються дорожньо-транспортних пригод, експертне дослідження може вплинути на остаточне рішення або позначитися на остаточному рішенні суду. Тому право захисту спростувати висновки експертів, надані обвинуваченням, за допомогою іншого висновку, наданого захистом, має бути забезпечене судом.
У справі № 334/5670/18 від 05.08.2020 року, Верховний суд вказав, що щодо існування інших (умовних) підстав для визнання доказів недопустимими, судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду). Якщо мова йде про визнання доказів, отриманих під час слідчих (розшукових) дій, недопустимими, це здебільшого стосується наявності сумнівів у достовірності відомостей, отриманих в результаті їх проведення.
Суд дотримався норм, визначених статтями 10,22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу суд розглянув відповідно до вимог закону.
У зв`язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку, що експертиза проведена висококваліфікованим експертом, висновок експерта належним чином аргументований, ґрунтується на ретельному дослідженні, зробленому на підставі діючого законодавства, містить відповіді на усі поставлені питання, висновки обґрунтовані дослідницькою частиною, фактичні дані викладені у висновку відносяться до справи і мають доказове значення.
При цьому жодної із обставин для визнання експертного висновку, які зазначає захисник, як недопустимим доказом, в ході кримінального провадження не встановлено, порушень прав особи, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод також.
Таким чином суд вважає протоколи слідчих експериментів за участі свідка ОСОБА_17 та ОСОБА_21 та висновку судової автотехнічної експертизи № 19/104-9/302 від 24.02.2020 року належними і допустимими доказами по справі.
Суд критично ставиться до показів свідка ОСОБА_17 наданих в судовому засіданні з приводу того що потерпіла бігла швидко «як перелякана» при цьому розмовляла по телефону, оскільки дані покази спростовуються протоколом слідчого експерименту від 19.02.2020 року, відповідно до якого свідок вказала, що вона сиділа на передньому сидінні автобусу. Проїжджа частина добре освітлювальна міським електроосвітленням. По шляху руху вона побачила як з бордюрного каміння ліворуч, з боку трамвайного полотна, рухаючись зліва-направо за напрямком руху автобуса виходить дівчина пішохід, на яку автобус здійснює наїзд, а також те, що свідок у судовому засіданні не могла відтворити інші обставини даної дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що не пам`ятає, оскільки до настання даної події вона перенесла інсульт. Також, свідки ОСОБА_27 та ОСОБА_21 в судовому засіданні повідомили, що на даний час вони вже не зовсім пам`ятають обставини даної ДТП оскільки пройшло багато часу.
Так, надані обвинуваченим покази у судовому засіданні, що він рухався зі швидкістю не більше 60 км/год., а пішохід ОСОБА_15 він помітив стоячою на бордюрі, а потім вона різко вибігла з тротуару на дорогу, у зв`язку з чим він не мав реальної можливості уникнути наїзду, спростовуються показаннями свідка, який пояснив, що він помітив потерпілу ще на бордюрі.
Суд також звертає увагу на той факт, що ОСОБА_15 перетинала проїзну частину у невстановленому для переході місці і також те, що відповідно до висновку судово-медичного експерта № 106/49-Е у потерпілої ОСОБА_15 на момент ДТП у крові мався етиловий спирт у концентрації 3,48 проміле, що стосовно живих осіб, відповідає сильному алкогольному сп`янінню.
На підставі оцінки доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, в ситуації, яка виникла на дорозі за участю автомобіля під керуванням обвинуваченого і пішохода, суд дійшов обґрунтованого висновку, що порушення вимог п.п.1.3,1.5,2.3(б), 12.3, 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_10 перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у виді спричинення смерті потерпілої ОСОБА_15 .
Однак експертизою дослідження механізму та обставин ДТП № 19/104-9/2/302 від 24 лютого 2020 року, встановлено швидкість руху автобуса «Рута 25», реєстраційний номер НОМЕР_1 перед утворенням слідів гальмування передніх коліс була не менше ніж 74,8…76,8 км/год. В даній дорожній обстановці водій автобуса «Рута 25», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 повинен був діяти згідно вимог п.п. 12.3, 12.4 та 12.9 «б» Правил дорожнього руху. При заданих вихідних даних водій автобуса «Рута 25», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою автобуса до місця наїзду. Дії водія автобуса «Рута 25», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 не відповідали вимогам п.п. 12.3, 12.4 та 12.9 «б» Правил дорожнього руху. Встановлена невідповідність дій водія ОСОБА_10 вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Тобто водій автобуса «Рута 25», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода, виконуючи зазначені вище вимоги Правил дорожнього руху, згідно з якими, він повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, обрати безпечну швидкість руху, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди пішохода, який перетинав проїжджу частину. Недотримання ним таких правил безпеки дорожнього руху призвело до наїзду на пішохода, що спричинило його смерть. Сам факт перебування потерпілої ОСОБА_15 в стані алкогольного сп`яніння у момент ДТП, на що вказує захисник, не свідчить про наявність причинного зв`язку між її станом та дорожньо-транспортною пригодою. А тому доводи про те, що судом не було встановлено причинний зв`язок між діями обвинуваченого та наслідками, суд визнає безпідставними.
Даючи оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_10 , що він не визнає себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, оскільки не порушував пункту 12.3 ПДР України, їхав на швидкості, яка не перевищує 60 км/год., суд розцінює, як обрану останнім лінію захисту і бажання будь-яким чином уникнути відповідальності за вчинення ним неумисного тяжкого кримінального правопорушення, внаслідок якого загинула людина, і вважає, що показання обвинуваченого не впливає будь-яким чином на доведеність його вини у вчиненні суспільно-небезпечного діяння або на кваліфікацію вчиненого, тому суд критично ставиться до показань обвинуваченого ОСОБА_10 .
Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст. 91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.
Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.
Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання судом враховуються вимоги, передбачені ст. 65 КК України, а саме, суд призначає покарання у межах санкції ч.2 ст.286 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.
Так, обвинувачений ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, яке відноситься до категорії тяжких, при цьому є необережним та призвів до втрати найвищої соціальної цінності, проголошеної ч. 1 ст. 3 Конституції України, - життя людини.
Судом встановлено, що обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання та місцем роботи характеризується позитивно, має на утриманні малолітніх дітей: ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у якого встановлено діагноз: «отипований аутизм» та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у якого встановлено діагноз: гострий мімфобластичний лейкоз ЦНС, гострий період. Судом враховується позиція потерпілих та їх представника щодо призначення покарання обвинуваченому.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлено. Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.
На підставі викладеного, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки дане покарання відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого, цілям його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України, суд не вбачає, оскільки будь-яких обставин, які б суттєво знижували тяжкість скоєного кримінального правопорушення по даному кримінальному провадженню не встановлено.
Відповідно до положень ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Враховуючи викладене, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення нових злочинів призначити обвинуваченому ОСОБА_10 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі, оскільки лише таке покарання є необхідним й достатнім для забезпечення дотримання засад призначення покарання, передбачених статтею 65 КК України.
При цьому, відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 (із змінами) «Про практику застосування судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання менш суворе - особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, тощо.
Приймаючи відсутність обставин, що пом`якшує покарання, враховуючи ставлення самого обвинуваченого до вчиненого злочину, та його поведінку після вчиненого, а саме невизнання вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, не відшкодування потерпілим шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, що призвели до смерті потерпілої.
При вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_10 у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст. 55 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю може бути призначено на строк від одного до трьох років.
Так, з аналізу характеру та обсягу допущених порушень Правил дорожнього руху вбачається, що ОСОБА_10 грубо порушив п. 12.3 Правил дорожнього руху України, що перебуває в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди. в результаті чого потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження, що призвело до настання смерті потерпілої.
Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Одночасно, враховуючи характер вчиненого злочину, пов`язаного з правом керування транспортними засобами, особи обвинуваченого ОСОБА_10 , який має посвідчення водія, порушив вимоги Правил дорожнього руху України, що спричинило загибель людини, суд визнає за неможливе збереження за ОСОБА_10 права керування транспортними засобами.
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 заявила цивільний позов до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «ІГРЕК» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також витрати у зв`язку з розглядом справи у суді. В обґрунтування позову вказала, що розмір матеріальної шкоди становить 11 851 грн. 00 коп., який складається з витрат на плаття для поховання та поминального обіду. Розмір моральної шкоди, спричиненої їй внаслідок загибелі доньки вона оцінює у розмірі 1000000 грн. 00 коп. Моральна шкода полягає в тому, що її покинула найдорожча її серцю людина в житті це її єдина донька. Вона була для неї опорою в житті, все що вона робила було лише для нормального життя її доньки. Всі роки її життя вона жила разом з донькою і тому були завжди поруч одна з одною. Після смерті її доньки ї звичайний уклад життя змінився повністю. Вона тепер живе одна і не розуміє, за раді чого вона далі живе. Незважаючи що пройшов певний період часу вона до сих пір не може зібратися з думками, не може зосередитись, вона стала дратівливою, перестала спілкуватися зі своїми знайомими, вона постійно перебуває у стресовому стані.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 заявив цивільний позов до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «ІГРЕК» про відшкодування моральної шкоди, а також витрати у зв`язку з розглядом справи у суді. В обґрунтування клопотання вказав, що моральну шкоду, спричинену йому внаслідок загибелі його доньки він оцінює у розмірі 1000000 грн. 00 коп. В обґрунтування позову вказав, що моральна шкода полягає у тому, що його покинула найдорожча йому серцю людина в житті це його єдина донька ОСОБА_29 . Він перебуває у пригніченому стані, порушився його звичайний уклад життя та і в загалі його сенс, оскільки все своє майбутнє він розглядав лише у щасливому житті його доньки. Він не може спокійно спати. Спогади про його доньку щоразу завдають йому моральних страждань та пригнічує настрій, оскільки він розуміє, що її вже не повернути.
У судовому засіданні представник цивільних позивачів та представник потерпілих підтримали цивільні позови та просили їх задовольнити.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_8 заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що на момент ДТП діяв поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-175439725. Цивільно-правова відповідальність ТОВ ВКФ «Ігрек» щодо автобусу «Рута 25», реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «ГЛОБУС» у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого страхова сума на одного потерпілого становить: за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю 200 000 грн. 00 коп., за шкоду заподіяну майну 100 000 грн. 00 коп. Вважає, що непред`явлення вимог до страховика ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «ГЛОБУС» для наявності підстав для стягнення завданої шкоди в межах страхового ліміту саме зі страховика є підставою для відмови в позові до страхувальника ТОВ ВКФ «Ігрек» у відповідному розмірі. Враховуючи, що потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не пред`явили вимог до страховика ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «ГЛОБУС» для стягнення матеріальної та моральної шкоди в межах страхового ліміту, вважає, що ТОВ ВКФ «Ігрек» не може бути належним відповідачем та з цих підстав у позовах слід відмовити.
Вирішуючи заявлені цивільні позови суд виходить із наступного.
Відповідно з ч. 2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч. 2 ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінально протиправними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно положень ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Судом встановлено, що дійсно на момент ДТП 15.01.2020 року цивільно-правова відповідальність ТОВ ВКФ «Ігрек» щодо автобусу «Рута 25», реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «ГЛОБУС» у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-175439725.
Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором (ч.3 ст. 988 ЦК України).
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема,з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - (надалі Закон).
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди,заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 Закону).
За змістом ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Статями 9,22-31,35,36 Закону визначено, що настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.
Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 ст. 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
При цьому звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування є позасудовою процедурою здійснення такого страхового відшкодування, яка не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування. Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19).
Вимогами ст. 23 Закону передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3Закону).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
Щодо позовних вимог потерпілих до ТОВ ВКФ «Ігрек» про відшкодування моральної шкоди, суд, вирішуючи розмір моральної шкоди, виходить з наступного.
Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України і полягають у її відшкодуванні особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім завдання шкоди ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яка відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала.
Виходячи із засад ст.ст.1187, 1188, 1172 ЦК України обов`язок по відшкодуванню завданої їм моральної шкоди покладається на цивільного відповідача ТОВ ВКФ «Ігрек», яке на час скоєння злочину було володільцем автобусу «Рута 25», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також у зв`язку з тим, що водій ОСОБА_10 в той час виконував свої трудові обов`язки, як працівник цього підприємства.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичної особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.
Розмір відшкодування моральної немайнової шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Приймаючи до уваги викладене, при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з цивільного відповідача ТОВ ВКФ «Ігрек», аналізуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, який є необережним, суд приходить до висновку, що з врахуванням фізичних і душевних страждань, які зазнали потерпілі внаслідок смерті їх доньки, внаслідок вчиненого злочину обвинуваченим життя потерпілої обірвалося свавільно, суд враховує характер заподіяння моральної шкоди, характер і об`єм моральних страждань позивачів, що полягає у глибині душевних страждань та переживань, непомірному стресі, втраті психологічної рівноваги внаслідок порушення сталого побуту, життєвих зв`язків і що внаслідок цього вони змушені були змінити свій звичний уклад життя, докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а також, що жодна майнова компенсація практично не в змозі відновити попередній стан, який існував до ДТП, повернути до життя загиблу, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що моральне відшкодування слід визначити у розмірі по 800000 грн. на кожного із позивачів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає про таке.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.
При цьому згідно із ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує понесені позивачем процесуальні витрати саме з обвинуваченого.
Обвинувачений під час судового розгляду справи проти заявлених до стягнення сум витрат на професійну правничу допомогу цивільних позивачів не заперечував.
Відтак, враховуючи, що цивільними позивачами надані докази, передбачені ч., ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України для підтвердження і обґрунтування таких судових витрат, суд приходить до висновку, що такі витрати належить стягнути з обвинуваченого.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_10 не застосовувався.
Питання речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Згідно ч.2 ст.124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого фактичну вартість проведення судових експертиз, згідно наданих довідок.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 370, 371, 373, 374, 376, 394 КПК України, суд,-
ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді п`яти років п`яти місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.
Обрати ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши засудженого під варту в залі суду негайно.
Строк відбуття покарання рахувати з 06 лютого 2023 року та в строк відбування покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 06 лютого 2023 року до набрання цим вироком законної сили.
Цивільний позов цивільного позивача ОСОБА_5 до цивільного відповідача ТОВ ВКФ «Ігрек» - задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Ігрек», ЄРПОУ 20227697 на користь ОСОБА_5 , і.п.н НОМЕР_5 моральну шкоду у розмірі 800 000 (вісімсот тисяч)грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 7 000 (сім тисяч) грн. 00 коп.
В задоволенні інших позовних вимог про відшкодування шкоди - відмовити.
Цивільний позов цивільного позивача ОСОБА_6 до цивільного відповідача ТОВ ВКФ «Ігрек» - задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Ігрек», ЄРПОУ 20227697 на користь ОСОБА_6 , і.п.н НОМЕР_6 моральну шкоду у розмірі 800 000 (вісімсот тисяч)грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 7 000 (сім тисяч) грн. 00 коп.
В задоволенні інших позовних вимог про відшкодування шкоди - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням транспортно-трасологічної експертизи № 19/104-9/2/182 від 17 лютого 2020 року в розмірі 628 (шістсот двадцять вісім) гривень 04 копійок.
Стягнути з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 19/104-9/2/181 від 14 лютого 2020 року в розмірі 942 (дев`ятсот сорок дві) гривень 06 копійок.
Стягнути з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи дослідження механізму та обставин ДТП № 19/104-9/2/302 від 24 лютого 2020 року в розмірі 1570 (одна тисяча п`ятсот сімдесят) гривень 10 копійок.
Арешт, накладений ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.01.2020 року, на автобус «Рута 25», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_14 шляхом заборони відчуження, розпорядження та використання вказаного транспортного засобу скасувати.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а при оскарженні вироку - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку суду не пізніше наступного дня після ухвалення вироку направляється учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1