Житомирський апеляційний суд
Справа №274/3288/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 176 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в режимі відеоконференції матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 15 березня 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7

в с т а н о в и л а:

Корольовським районним судом м. Житомира розглядається кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 закінчується 19.03.2023 року, однак судове провадження по даній справі не закінчено, обвинувачений, потерпілий ОСОБА_9 судом не допитані, по справі оголошено перерву.

На електронну адресу суду 15.03.2023р. надійшло письмове клопотання прокурора Бердичівської окружної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартого обвинуваченого ОСОБА_7 . В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав з викладених у ньому підстав. Вказав про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого на 60 днів, зазначаючи про наявність визначених в ст. 177 КПК України ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою вказаної статті: переховування від суду, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом неявки на виклики суду, вплив на потерпілих.

Адвокат ОСОБА_10 заперечив проти клопотання прокурора, просив відмовити у клопотанні прокурора, вважаючи відповідні ризики не доведеним і не підтвердженими жодними доказами, всі матеріали судом досліджені та перебувають в розпорядженні суду, вплив на потерпілого є неможливим.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав доводи захисника.

Ухвалою Корольовського районного суду Житомирської 15 березня 2023 року продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в СІЗО Житомирської УВП №8 відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 днів, а саме по 13 травня 2023 року (включно) без визначення застави. В клопотанні захисника відмовлено.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою відмовити, та задоволити клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Посилається на те, ухвала суду постановлена з істотним порушенням норм чинного кримінально- процесуального законодавства України та підлягає скасуванню виходячи із наступного. Так клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_11 взагалі не було вручено захиснику та обвинуваченому перед початком його розгляду, що в свою чергу свідчить про порушення права на захист та законний розгляд даного клопотання. Вказує, що заявляючи дане клопотання, прокурор не тільки не довів наявність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК, а він навіть не надав суду жодного доказу на підтвердження їх існування, як того вимагає дана норма Закону.

Зазначає, що ОСОБА_11 по даній справі утримується під вартою на протязі більше 4 (чотирьох) років , при відсутності належних і допустимих доказів на підтвердження його вини у скоєнні даного злочину. Хоча згідно вимог ст.28 КПК кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк було розглянуто неупередженим судом, і проведення судового провадження у розумні строки покладається саме на суд.

Стверджує, що фактично усі ухвали про продовження ОСОБА_11 даного запобіжного заходу обґрунтовувалися судом одними і тими ж самими підставами. Проте, у всіх ухвалах про продовження ОСОБА_11 найбільш тяжкого запобіжного заходу, суд ніяким чином їх не обґрунтовував і на порушення вказаної норми Закону не викладав у них наявність доказів обгрунтованої підозри у вчиненні ним даного злочину, не зазначав обставини, які свідчать про наявність вказаних ризиків, та не наводив жодних доказів на підтвердження їх існування. Таким чином, усі зазначені судом підстави для продовження ОСОБА_11 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою грунтуються лише на припущеннях, оскільки не підтвердженні належними і допустимими доказами.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник підтримав апеляційну скаргу. Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу свого захисника, просив замінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду заперечив проти апеляційної скарги, зазначив, що підстав для зміни запобіжного заходу на даний час немає. Зазначив, що обвинувачений ще не давав показання, невідома його позиція, він відмовився від дачі показань, поки не буде потерпілого, якого не можуть знайти. Це спосіб затягування справи, в тому числі за ст.115 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення та доводи учасників апеляційного розгляду, перевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин: підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Згідно ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст.199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На думку колегії суддів, як прокурором при зверненні з клопотанням про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, так і судом при вирішенні вказаного клопотання зазначених вимог закону було дотримано.

Предметом дослідження судом під час розгляду провадження при розгляді даного клопотання були саме обставини, передбачені ч.3 ст. 199 КПК України, тобто обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та його продовження.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, є судимим, враховуючи суспільну небезпеку правопорушень, в яких обвинувачується особа, що відповідно до ст.12 КК України відносяться до кримінального проступку, категорії нетяжкого, тяжкого та особливо тяжкого злочинів, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованих правопорушеннях, молодий вік та задовільний стан здоров`я, враховуючи також можливість ухилення обвинуваченого від суду та перешкоджати кримінальному провадженню. Обвинувачений є жителем м. Бердичева, де проживають потерпілі, що свідчить про високу ймовірність здійснення впливу на них з боку обвинуваченого. Таким чином суд правильно прийшов до переконання, що жоден із інших - альтернативних запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не в змозі забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних рішень суду. Наведені прокурором ризики і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу стосовно обвинуваченого.

З огляду на викладене докази та обставини, на які посилався прокурор в клопотанні під час судового розгляду провадження, є дійсними та триваючими, дали суду першої інстанції підстави вважати, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, обвинувачений може ухилятися від суду та перешкоджати кримінальному провадженню, впливати на свідків.

Тому суд першої інстанції з урахуванням даних обставин провадження правильно прийшов до висновку про продовження строку тримання під вартою, а також про те, що зміна запобіжного заходу під час розгляду провадження в суді першої інстанції на більш м`який, не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним ст.177 КПК України та належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суду не було надано жодного доказу на підтвердження наявності будь-яких ризиків, які унеможливлювали б застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу є безпідставними. Та обставина, що в ході судового розгляду було допитано свідків, досліджено докази та розгляд провадження майже завершено, заслуговує на увагу суду при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, однак не може бути безумовною обставиною для застосування іншого, непов`язаного з триманням під вартою, запобіжного заходу, оскільки продовжують існувати інші ризики, наявність яких не залежить від стадії судового розгляду, а саме ризик ухилення від суду та вчинення іншого правопорушення, перешкоджання іншим чином провадженню в справі.

Твердження захисника про відсутність належних та допустимих доказів його вини у чинені злочину наразі є передчасними та будуть перевірені під час розгляду провадження по суті та вирішені судом в нарадчій кімнаті в результаті проведення судового розгляду

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу того, що при подачі клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не було вручено обвинуваченому та його захиснику копії клопотання про продовження строк, слід зазначити, що не вручення такого клопотання враховуючи положення ст.ст. 315, 331 КПК України не є підставою для нерозгляду клопотання, оскільки відповідно до ст.331 КПК України суд при наявності відповідного клопотання зобов`язаний його розглянути до спливу двухмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта та в подальшу під час розгляду провадження. Крім того ні захисник, ні обвинувачений не були позбавлені можливості заявити клопотання про надання часу для ознайомлення у разі такої потреби з письмовим клопотанням прокурора про продовження строку тримання під вартою, чого зроблено не було. Сам захисник стверджує про ідентичність усіх доводів прокурора, викладених в даному клопотанні, тим доводам, які були підставою для продовження строку тримання під вартою попередньо, тобто вказані доводи стороні захисту відомі, та наявне процесуальне порушення з боку прокурора не призвело в даному випадку до істотного порушення права обвинуваченого на захист.

Посилання захисника на значний строк перебування під вартою ОСОБА_7 заслуговує на увагу, проте не може бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу з огляду на наведені вище обставини, які враховуються при вирішенні питання про запобіжний захід. Наведені ризики можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого у разі зміни запобіжного заходу переважують над такою обставиною, як тривалість утримання його під вартою.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на конкретні рішення Європейського Суду є доречними, однак практика даної судової установи повинна застосовуватися із врахування конкретних обставин конкретного кримінального провадження, що і має місце в даному випадку.

З огляду на наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого з мотивів, наведених в ній, та застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу на думку апеляційного суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 422-1 КПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 15 березня 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: