ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Підволочиську Тернопільської області кримінальне провадження №0000001 від 01 липня 2020 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який працює директором виробничого підрозділу ТОВ «Волочиськ-Агро»,

який обвинувачується у вчиненні кримінального поступку, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 125 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

01 липня 2020 року, близько 14:05 год, обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи на межі свого та ОСОБА_6 домогосподарств, що в АДРЕСА_3 , під час словесного конфлікту з ОСОБА_6 , що виник на ґрунті неприязних відносин, зловив своєю лівою рукою за праве плече ОСОБА_6 , штовхнув її та вдарив кулаком своєї правої руки в голову, внаслідок чого остання з висоти власного росту впала, вдарившись при цьому тім`яною ділянкою голови до землі.

У результаті цих умисних кримінально-протиправних дій ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_6 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, а із зовнішніх ушкоджень в ділянці голови, - забиття м`яких тканин тім`яної ділянки волосистої частини у вигляді «підшкірної гематоми» та набряку, які відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Також, у ОСОБА_6 виявлено забиття обох плечей у вигляді «підшкірних гематом» і набряку м`яких тканин, які належать до легких тілесних ушкоджень.

У судовому засіданні ОСОБА_3 свою провину не визнав і пояснив, що він придбав будинок по сусідству з ОСОБА_6 , між будинками була спільна межа без загорожі. Навесні 2020 року він розпочав будівництво загорожі. 01.07.2020 року зранку розпочалися будівельні роботи по встановленню межових стовпців між його та ОСОБА_6 господарством. Приблизно о 10.00-11.00 год цього ж дня між ним та потерпілою відбулася емоційна розмова, під час якої ОСОБА_6 витягувала з землі стовпці, при цьому її дитина знімала усе на відео. Зазначив, що коли потерпіла витягувала стовпці, то він підбіг до неї зі словами: «Що ти робиш?», але вона втекла додому. Пояснив, що потерпіла його провокувала, однак на подвір`я до неї не заходив, жодних ударів він їй не наносив, не шарпав її та не доторкався до неї, також не бачив щоби вона падала. Зазначив, що під час конфлікту був ОСОБА_8 та дитина потерпілої, а її мати на подвір`ї не перебувала. Звернув увагу на те, що матеріали кримінального провадження йому ніхто не вручав, а відеозаписи не показував. На його думку, потерпіла сама собі нанесла тілесні ушкодження. Просив його виправдати та відмовити у задоволенні цивільного позову.

Провина обвинуваченого у вчиненні вказаного судом діяння підтверджується наступними доказами.

Показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка повідомила суду, що обвинувачений є її сусідом. Стосунки у них були нормальні, однак в подальшому почали виникали конфліктні ситуації, у зв`язку з чим на даний момент вони перебувають у неприязних стосунках. В кінці червня їй стало відомо, що ОСОБА_3 планує починати будівельні роботи та просила його дотримуватися межі господарств. 01 липня 2020 року ОСОБА_3 самовільно розпочав зводити паркан, на прохання припинити вказане будівництво обвинувачений розпочав словесний конфлікт, висловлювати погрози в її сторону, а також щодо її матері та дітей. Надалі, в період часу між 13:00 год та 14:00 год потерпіла зателефонувала до сільського голови ОСОБА_9 та попросили його приїхати. В цей час погрози та конфлікти зі сторони ОСОБА_3 продовжувалися, останній виражався в її сторону нецензурними словами та, коли вона повернулася до нього спиною для того щоб піти, почула, що він за нею біжить, після цього ОСОБА_3 схопив її за руку, вона почала відхилятися, однак обвинувачений наніс їй удар кулаком правої руки в голову в результаті чого вона впала та вдарилась тім`яною частиною голови об камінь. Разом із цим, за яке плече схопив її обвинувачений вона не пригадує, але синці були на обох плечах. Побачивши це, діти почали кричати та бігти їй на допомогу. Пізніше вийшла мати. В результаті заподіяних їй тілесних ушкоджень вона почувала себе погано. Перебуваючи в стресі, потерпіла зателефонувала до старости села та поїхала в поліцію, а в подальшому звернулася в лікарню, де їй встановили діагноз струс головного мозгу та вона провела десять днів на лікуванні, також лікувалася вдома. Лікування відбувалося за власні кошти. Крім того, внаслідок заподіяння їй ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, їй було завдано також і моральної шкоди, адже вона дорожить своєю репутацією та гідністю, а також отримала неприємні відчуття, за даною ситуацією спостерігали сторонні люди, внаслідок чого було завдано шкоди її репутації та людській гідності; ситуація, що виникла порушила її повсякденний ритм життя, кілька місяців вона вживала антидепресанти. Діти отримали психологічну травму, у зв`язку із чим вона змушена була звертатися за допомогою психолога, старша донька дуже змінилася після отриманої психологічної травми. Вважає, що ОСОБА_3 повинен понести кримінальну відповідальність за ч. 2 ст. 125 КК України, хоча вона його пробачила. Його умисними діями їй завдані матеріальна та моральна шкода у розмірі 4270,00 грн і 35000,00 грн відповідно, які просить з нього стягнути, а також стягнути понесені витрати на правову допомогу в сумі 17350,00 грн.

Показаннями свідка ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні показала, що вона є матір`ю потерпілої. З обвинуваченим у неї склалися неприязні стосунки. З приводу подій, що відбулися 01 липня 2020 року повідомила, що в цей день вона перебувала у себе вдома та почула як діти кричать, що дідо, тобто ОСОБА_3 , кинув маму та б`є її. На крик дітей вона вийшла на вулицю та побачила, що донька стоїть на подвір`ї, діти плакали. Самого конфлікту та бійки, що виникли між її донькою та обвинуваченим вона не бачила. Після вказаної події діти почали погано спати вночі: прокидалися та плакали. Разом із цим повідомила, що їхня сім`я не конфліктна, донька всюди позитивно характеризується.

Показаннями малолітнього свідка ОСОБА_11 , яка в суді пояснила, що вона є донькою потерпілої. Обвинуваченого вона знає, оскільки він є сусідом її бабусі, яка проживає в селі Кам`янки. З приводу конфлікту, що відбувся між її матір`ю та обвинуваченим може повідомити, що дані події відбулися літом в денну пору доби, однак рік та годину не може пригадати. В цей день вона була на вулиці та сиділа за два метри від своєї мами, яка в цей час розмовляла із ОСОБА_12 , вказану розмову вона записувала на відео. Спочатку мама попросила його, щоб він пішов на своє подвір`я та обернулася спиною щоб піти, в цей час ОСОБА_3 схопив її маму лівою рукою за праве плече, розвернув її та вдарив в ліву сторону. Після цього свідок кинула мобільний телефон, на який здійснювала відеозапис, та підбігла та почала захищати маму, в цей час її молодша сестра побігла в будинок щоб покликати бабусю. Відеозапис вони передали в поліцію.

Показаннями свідка ОСОБА_9 , який в судовому засіданні повідомив, що він є старостою села Кам`янки, з обвинуваченим та потерпілою перебуває у нейтральних стосунках. 01 липня 2020 року приблизно о 13:00 год - 14:00 год до нього зателефонувала мати ОСОБА_6 та попросила, щоб він приїхав, тому що між її донькою та ОСОБА_3 виник конфлікт з приводу встановлення огорожі. Коли він прибув огорожа ще не була зведена, на місце події були присутні він, ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та її мати ОСОБА_10 , діти сиділи на веранді будинку. В його присутності жодних бійок не відбулося, конфлікт між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 був словесним. ОСОБА_10 повідомила йому, що ОСОБА_3 штовхав її доньку, в подальшому йому про це повідомила і сама потерпіла. Слідів тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_6 свідок не бачив.

Показаннями свідка ОСОБА_13 , який пояснив суду, що перебуває в нормальних стосунках як з обвинуваченим, так і з потерпілою. 01 липня 2020 року він допомагав ОСОБА_3 проводити роботи із встановлення огорожі, поставили кілька стовпчиків, місце їх встановлення показував обвинувачений. Конфліктна ситуація почалася з того, що ОСОБА_6 зробила зауваження з приводу того, що огорожа знаходиться на межі, почалася сварка. Разом із цим, повідомити деталі він не може, оскільки одразу після виникнення конфлікту він покинув місце, де відбувалися події. Після цього побачив, що приїхав голова сільської ради, однак про що говорили не чув.

Допитана судом експерт ОСОБА_14 повідомила, що під час проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_6 вона особисто не оглядала. При цьому, можливість проведення судово-медичної експертизи з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень без огляду потерпілого, тільки за медичними документами передбачено п. 4.1 Методичних вказівок Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Для встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень їй було надано оригінали медичних документів, серед яких були рентгенівські знімки. Деякі документи були надані їй на усне звернення. При цьому підставою для встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень не були рентген знімки.

Матеріалами судової справи №604/38/21 (провадження № 1-кп/604/11/23), а саме:

-заявою ОСОБА_6 від 01 липня 2020 року, в якій остання просить прийняти міри впливу стосовно ОСОБА_3 , який, в ході конфлікту, наніс їй тілесні ушкодження;

-висновком судово-медичної експертизи №729, проведеної за медичними документами на ім`я ОСОБА_6 , 1972 року народження. Згідно підсумку експертизи, за даними медичної карти №1144, у ОСОБА_6 за період лікування, з 01.07.2020 по 09.07.2020, в умовах стаціонару в КНП «Підволочиська центральна районна лікарня» ПРР, було діагностовано закриту черепно-мозкову травму - струс головного мозку, а із зовнішніх ушкоджень в ділянці голови відмічено забиття м`яких тканин тім`яної ділянки її волосистої частини у вигляді «підшкірної гематоми» та набряку. Також, у ОСОБА_6 були відмічені ознаки забиття обох плечей у вигляді «підшкірних гематом» і набряку м`яких тканин. Встановлена у ОСОБА_6 травма голови зі струсом головного мозку та зовнішніми ушкодженнями у такій виразності клінічних проявів, що описані в медичній карті №1144, за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я - 2.3.3 «Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (МОЗ України, Київ, 1995). Інші тілесні ушкодження (забиття обох плечей) за ступенем тяжкості належать до легких (п.2.3.5. цих «Правил»);

-диском із відеозаписом, на якому зафіксовано бійку між ОСОБА_6 та чоловіком, обличчя якого на відеозаписі не видно;

-постановою про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання від 15 липня 2020 року, згідно якої відеозапис, що знаходиться на CD-R диску, який надала працівникам поліції потерпіла ОСОБА_6 , визнано речовим доказом, приєднано та зберігається у матеріалах кримінального провадження №00000001 від 07 липня 2020 року;

-протоколом огляду речей та документів від 28 грудня 2020 року, а саме цифрового носія CD-R диску з надписом «DATEX provide your success» об`ємом пам`яті 700 мегабайт, який знаходився у паперовому конверті, як додаток до заяви потерпілої ОСОБА_6 від 15 липня 2020 №Х-91. Огляд було здійснено у присутності понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Під час перегляду відеозапису, що міститься на компактдиску, було встановлено, що чоловік, обличчя якого не видно, забігає на територію домогосподарства ОСОБА_6 , наближається впритул до неї та замахується правою рукою. Із слів ОСОБА_6 вказаним чоловіком є ОСОБА_3 ;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 12 січня 2021 року з додатком. Під час проведення слідчого експерименту потерпіла ОСОБА_6 повідомила, що 01 липня 2020 року між нею та ОСОБА_3 відбувся конфлікт, в ході якого ОСОБА_3 заподіяв їй тілесні ушкодження. В подальшому ОСОБА_6 на статистові ОСОБА_13 продемонструвала яким саме чином їй були спричинені вказані тілесні ушкодження: ОСОБА_6 лівою рукою зловила статиста за праве плече після чого коліном вдарила його в ногу. Після цього потерпіла повідомила, що після таких дій ОСОБА_3 вона втратила рівновагу та впала на землю, а ОСОБА_3 заподіяв їй ще один удар кулаком правої руки в ліву частину її голови;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 12 січня 2021 року з додатком. В ході проведення слідчого експерименту свідок ОСОБА_11 повідомила, що 01 липня 2020 року між її мамою ОСОБА_6 та сусідом ОСОБА_3 відбулася сварка в ході якої її мама повернулася спиною до ОСОБА_3 , в цей час ОСОБА_3 зловив потерпілу своєю рукою за ліву руку, вдарив її коліном в ногу, а після цього заподіяв їй удар кулаком в голову після чого вона впала на землю. В подальшому, на місці події, ОСОБА_11 продемонструвала на статистові ОСОБА_13 яким чином ОСОБА_3 заподіював тілесні ушкодження її матері: зловила правою рукою статиста за ліве плече, зімітувала удар правою ногою, а також удар кулаком лівої руки в голову. В протоколі зазначено, що за слідчим експериментом зі свого подвір`я спостерігав ОСОБА_3 та фіксував його на камеру мобільного телефону.

Твердження захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 щодо неналежності та недопустимості таких доказів як: заява потерпілої, оскільки при поданні ОСОБА_17 не попереджена під розпис про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення; показання свідків, які, на думку адвоката, не підтверджують факт вчинення правопорушення; показання малолітнього свідка, яка перебуває в родинних відносинах з потерпілою; відеозапису на диску, джерело походження якого невідоме, як зазначає адвокат; відеозаписів, долучених на дисках до протоколів слідчих дій, оскільки вони не зазначені в самих протоколах, то суд вважає такі неспроможними та необгрунтованими, так як такі спростовуються матеріалами справи. Так, законодавець не вимагає аби при повідомленні про вчинення кримінального правопорушення особа під розпис попереджалася про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення; показання свідків, які попереджені про кримінальну відповідальність, були безпосередньо досліджені в судовому засіданні за участі обвинуваченого та його захисника, та в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні дають підстави суду вважати, що ОСОБА_3 вчинено кримінальне правопорушення; відеозапис на диску долучено потерпілою, що вбачається із заяви від 15.07.2020 року, про що також ОСОБА_6 зазначала в судовому засіданні; щодо відеозаписів, долучених на дисках до протоколів слідчих дій, то в протоколах зазначено, що під час відтворення велася відеофіксяція на цифрову відеокамеру, та очевидним є те, що відеозапис зберігається на цифровому носії - диску.

Покази потерпілої ОСОБА_6 узгоджуються з її поясненннями, які зафіксовані в протоколі проведення слідчого експерименту від 12.01.2021 року, де зазначено, що лівою рукою обвинувачений зловив її за праве плече. В судовому засіданні також відтворювалася відеофіксація цього слідчого експерименту.

Отже, судом з показань свідків встановлено, що 01.07.2020 року в обідню пору на межі домогосподарств АДРЕСА_2 , мав місце конфлікт між власниками цих домоволодінь - сусідами ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , під час якого відбувалася шарпанина між ними, в результаті чого ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження.

Підстав недовіряти показанням свідків, які попереджені про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, та потерпілої у суду немає, адже вони не є суперечливими, є послідовними і логічними та підтверджуються висновком судово-медичної експертизи, доповнюють його.

Висновок експерта відповідає вимогам законодавства, є науково-обґрунтованими, з наданням повних відповідей на поставлені питання, переконливим, зробленим кваліфікованим експертом, узгоджується з фактичними обставинами кримінального провадження, водночас базується і відповідає доказам у провадженні, та сумнівів у суду не викликає.

Показання свідка ОСОБА_13 жодним чином не спростовують інших доказів у справі, а навпаки підтверджують факт конфлікту та шарпанини між обвинуваченим та потерпілою. Те, що свідки не бачили моменту нанесення удару не може свідчити про те, що такого не було, оскільки іншими доказами в сукупності у справі нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченим потерпілій підтверджується.

Отже, наведені вище судом докази, які є належними, допустимими і достовірними, повністю узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 .

Відповідно до обвинувального акта в редакції від 13 січня 2021 року умисні дії ОСОБА_3 були кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Прокурором, який підтримував обвинувачення в суді, 08 лютого 2023 року це обвинувачення в порядку ч. 2 ст. 338 КПК України змінено і дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Потерпіла ОСОБА_6 та її представник - адвокат ОСОБА_5 відповідно до ч. 3 ст. 338 КПК України заявили про підтримання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 125 КК України, і вимагали притягнення ОСОБА_3 до відповідальності саме за вказаним законом України про кримінальну відповідальність.

Розглянувши повно і всебічно кримінальне провадження, проаналізувавши та оцінивши наведені докази у їх сукупності та взаємозв`язку, у тому числі перевіривши та оцінивши усі доводи учасників судового провадження, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 умисно спричинив легке тілесне ушкодження ОСОБА_6 .

Доказів потерпілою та її представником про необхідність застосування закону про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за більш тяжке кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, суду не надано.

Аналізуючи в сукупності докази, судом з`ясовано зміст вольового критерію вини, усвідомлення обвинуваченим характеру вчиненого діяння, чи передбачав його негативні наслідки та яке було ставлення до них, з урахуванням правил ст. 337 КПК України, та встановлено відсутність умислу в діях обвинуваченого ОСОБА_3 на спричинення легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, суд вважає, що прокурором обґрунтовано змінено обвинувачення, і дійшов висновку, що за обставин, викладених у обвинувальному акті в редакції від 08 лютого 2023 року року було вчинено кримінальне правопорушення саме обвинуваченим ОСОБА_3 , і його дії кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Доводи ОСОБА_3 про свою непричетність до інкримінованого кримінального правопорушення, зокрема щодо того, що він не наносив потерпілій будь-які тілесні ушкодження, суд розцінює як спосіб захисту від обвинувачення з метою уникнення покарання та відшкодування шкоди потерпілій, оскільки ці його доводи спростовуються сукупністю покладених в основу вироку доказів, зокрема показаннями потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , які дають підстави для висновку про причетність саме ОСОБА_3 до вчинення цього проступку.

Будь-яких доказів на підтвердження версії ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_6 самостійно спричинила собі тілесні ушкодження пошкодження в області плечей у вигляді «підшкірних гематом» і набряку м`яких тканин, стороною захисту не надано, а отже ця версія, на думку суду, є вигаданою та не приймається до уваги.

Послідовні показання потерпілої та вищезгаданих свідків у ході кримінального провадження повністю узгоджуються з іншими доказами, і, на думку суду, логічно вписуються в картину події кримінального правопорушення.

Таким чином, суд приходить до висновку про повну доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення та необхідність призначення йому покарання, передбаченого законом, і не вбачає підстав для винесення виправдувального вироку, на чому наполягали захисник і обвинувачений у судових дебатах.

Аналіз усіх доказів по справі дає суду підстави для висновку про повну доведеність «поза розумним сумнівом» вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого прокурором кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та необхідність призначення покарання, передбаченого цим кримінальним законом.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд враховує те, що діяння, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, відноситься до кримінальних проступків, особу обвинуваченого, зокрема його вік, конкретні обставини справи, позицію потерпілої ОСОБА_6 , відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ч. 1 ст. 125 КК України, робить висновки про призначення обвинуваченому покарання в межах санкції, за якою кваліфіковано кримінальне правопорушення, у виді штрафу.

Разом з тим, за приписом ч. 5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Верховний Суд у постанові від 09 квітня 2019 року по справі № 760/18016/15-к (провадження 51-846 км 18) зазначив, що звільнення від покарання на наведеній підставі застосовується у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до ст. 49 КК України. Зокрема у випадку, якщо особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою обставиною та вимагає закриття справи у зв`язку з відсутністю в діях особи складу злочину або виправдання. Тоді суд за наявності підстав визнає особу винною у вчиненні злочину, виносить обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись зазначеною нормою матеріального права та ч. 5 ст.74 вказаного Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки.

Виходячи з того, що з 01.07.2020 року, тобто з дня вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за яке передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року, тобто яке відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України віднесено до категорії кримінальних проступків, - минуло понад два роки, він підлягає звільненню від відбування призначеного покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Під час досудового розслідування та судового провадження обвинуваченому запобіжний захід не обирався.

Потерпіла ОСОБА_6 заявила цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 завданої злочином матеріальної та моральної шкоди у розмірах 4270,00 грн і 35000,00 грн відповідно, а також стягнути понесені витрати на правову допомогу в сумі 17350,00 грн.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 проти цивільного позову заперечували в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно вимог ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Нормами ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ЦПК); доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Потерпіла на підтвердження своїх вимог подала фіскальні чеки за період 01.07-08.07.2020 року про придбання лікарських засобів, препаратів та матеріалів медичного призначення на загальну суму 4270,45 гривень

Разом з тим, належними доказами не підтверджено, що лікарські засоби, препарати та матеріали медичного призначення, які придбавала потерпіла в період 01.07-08.07.2020 року призначено для її лікування від отриманих легких тілесних ушкоджень, а тому в цій частині позову необхідно відмовити.

Вимоги потерпілої про відшкодування моральної шкоди у розмірі 35000 грн, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав.

Така шкода, виходячи з п. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, може проявлятися у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Згідно з ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно роз`яснень, наданих Пленумом ВС України, моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків.

Беззаперечно, що позивач, внаслідок отриманих тілених коджень, перенесла душевних страждань, тому їй дійсно було спричинено моральну шкоду. Суд також враховує поведінку обвинуваченого відносно потерпілої під час усіх судових засідань, який вів себе агресивно та дозволяв собі некоректні висловлювання.

Разом з тим, виходячи із зазначених вище положень закону та обставин справи, характеру, глибини та тривалості душевних, емоційних, фізичних і моральних страждань, які перенесла потерпіла ОСОБА_6 у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями від незаконних умисних дій ОСОБА_3 , зважаючи на спричининений діями обвинуваченого негативний вплив на її здоров`я та життя її дітей, а також завдання шкоди авторитету потерпілої, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що на користь потерпілої необхідно стягнути моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн, оскільки саме така сума, на думку суду, буде відповідати глибині душевних та фізичних страждань потерпілої, та саме така сума буде відповідати принципам розумності та справедливості.

Щодо заявлених потерпілою витрат на правову допомогу у розмірі 17350,00 грн, то суд зазначє наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст 118 КПК України, витрати на правову допомогу належать до процесуальних витрат.

Частина друга ст. 120 КПК України передбачає, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Судом встановлено, що між ОСОБА_6 та адвокатським бюро «ОСОБА_18», в особі директора бюро ОСОБА_5 16 квітня 2021 року укладено договір №28КП-К/21 про надання правової допомоги, який пролонговано 15.04.2022 року. 16 квітня 2021 року між ОСОБА_6 та адвокатським бюро «ОСОБА_18», в особі директора бюро ОСОБА_5 було укладено додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги від 16.04.2021 та 10.06.2021 року підписано акт приймання-пердачі виконаних робіт за договором №28КП-К/21, згідно яких розмір гонорару вказаного адвокатського бюро за надання правової допомоги ОСОБА_6 становить 17350,00 грн, які ОСОБА_6 зобов`язана перерахувати на розрахунковий рахунок адвокатського бюро.

Відповідно до правового висновку щодо правозастосування, який міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З огляду на вказані норми законодавства та надані цивільним позивачем докази, суд вважає обґрунтованою вимогу потерпілої покласти на обвинуваченого витрати, понесені на оплату правової допомоги, оскільки ці вимоги узгоджуються із змістом ч. 1 ст. 124 КПК України, а витрати підтверджуються наданими потерпілою документами.

Витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

На підставі наведеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, ст.ст. 84, 91, 100, 124, 368, 370, 374, 376, 395 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680,00 (шістсот вісімдесят) гривень.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь потерпілої ОСОБА_6 10000,00 (десять тисяч) гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди та 17350,00 (сімнадцять тисяч триста п`ятдесят) гривень понесених витрат на правову допомогу.

У задоволенні позову ОСОБА_6 в іншій частині - відмовити.

Речові докази - відеозапис, поміщений на CD-R компакт-диск, знятий на мобільний телефон свідком ОСОБА_11 , - залишити при матеріалах кримінального провадження.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга через Підволочиський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1