ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №:953/1748/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-сс/818/453/23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме підозрюваного ОСОБА_7 належним чином повідомленого про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 14 03 2023 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 14 03 2023 року клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сургут, Російська Федерація, громадянина України, з середньо-технічною освітою, не працюючого, неодруженого, дітей на утриманні немає, зареєстрований: АДРЕСА_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 146 ч.2, ч.4 ст. 187 КК України задоволено.

ОСОБА_7 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, до 12 травня 2023 року включно.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

На зазначену ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного - ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на не підтвердження заявлених в клопотанні ризиків. Вважає, що тяжкість кримінального правопорушення не може слугувати підставою для продовження запобіжного заходу без врахування відомостей про особистість підозрюваного та інших доказів, що свідчать на користь ОСОБА_7 . Крім того, на його думку, ризик знищення є помилковим, оскільки жодних речей або документів по епізоду, який інкримінується ОСОБА_7 не викрадено, а отже, не може бути знищено або спотворено. Вплинути на потерпілого, на думку захисника неможливо, оскільки останній знаходиться в полоні. Вважає, що саме лише вчинення особливо тяжкого злочину не є підставою для висновку про можливість вчинення ним інших злочинів, у зв`язку чим, ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України також вважає недоведеним.

Посилаючись на практику Європейського суду, просить скасувати оскаржувану ухвалу.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити вимоги апеляційної скарги в повному обсязі.

Прокурор заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Підозрюваний в судове засідання не з`явився, був відповідно до вимог, зазначених в ч.1 ст. 135 КПК України належним чином повідомлений про дату та час та місце розгляду справи, будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали слідчого судді за відсутністю підозрюваного, оскількице відповідає вимогам ст.401 КПК України, так як апеляційна скарга захисника підозрюваного не стосується погіршення становища підозрюваного.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника, який підтримав свою апеляційну скаргу і просив її задовольнити, а також думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що слідчими СУ ГУНП Харківській області проводилось досудове розслідування по кримінальному провадженню №0001921 від 18.06.2022 за підозрою ОСОБА_10 за ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_13 за ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 146 КК України, ОСОБА_14 за ст. 257 ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 за ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_17 за ст. 257 ч. 4 ст.187 КК України, ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 146 КК України, а також ОСОБА_18 та ОСОБА_19 за ч.1 ст.263 КК України..

Як встановлено органом досудового розслідування, 16.08.2022 близько 02.00 ОСОБА_7 діючи спільно та за попередньою змовою з ОСОБА_13 , попередньо розподіливши між собою ролі, з метою вчинення розбійного нападу, в умовах воєнного стану, поєднаного з проникненням у житло, прибули за адресою: АДРЕСА_2 , де із застосування фізичного насильства та погроз його застосування, із застосування вогнепальної зброї, здійснили розбійний напад на ОСОБА_20 , поєднаний з насильством небезпечним для життя та здоров`я особи, після чого незаконно позбавили його волі, та спричинили легкого та середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження.

Постановою першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури від 02.11.2022 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, а саме до 17.12.2022.

16.11.2022 постановою прокурора Харківської обласної прокуратури вказані кримінальні провадження об`єднані в одне кримінальне провадження за № 0001921.

29.11.2022 ОСОБА_7 повідомлено про підозру, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 146 КК України.

29.11.2022 ухвалою Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17.12.2022, включно, без визначення розміру застави.

13.12.2022 ухвалою Київського районного суду м. Харкова строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до 6 місяців, а саме до 17.03.2023 включно.

14.12.2022 ухвалою Київського районного суду м. Харкова стосовно підозрюваного ОСОБА_7 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 11.02.2023 включно, без визначення розміру застави.

08.02.2023 ухвалою Київського районного суду м. Харкова стосовно підозрюваного ОСОБА_7 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 17.03.2023 включно, без визначення розміру застави.

Звернувшись до слідчого судді з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , слідчий посилався на продовження існування ризиків, зазначених в п.п.1,2,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України та обґрунтованість пред`явленої підозри за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 146 КК України, яку підтверджував наявними в матеріалах справи доказами, а саме: рапортами оперативного підрозділу, протоколом огляду місця події від 16.09.2022, протоколом допиту свідка ОСОБА_21 від 17.08.2022, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.08.2022, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.08.2022, протоколом допиту свідка ОСОБА_22 від 17.08.2022, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.08.2022, протоколом допиту свідка ОСОБА_23 від 17.08.2022, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.08.2022, протоколом огляду місця події від 18.08.2022, протоколом огляду місця події від 17.08.2022, висновком судово-медичної експертизи № 12-14/302-А/22, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_20 , від 11.10.2022, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.10.2022, протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_21 від 13.10.2022, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.10.2022, протоколом огляду місця події від 13.10.2022

Враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, слідчий вважав, що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування, оскільки підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.146, ч.4 ст. 187 КК України , за який законом визначено покарання у виді позбавлення волі строком від 8 до 15 років з конфіскацією майна. Також вважав, що підозрюваний може знищити або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають значення для встановлення істини по справи, оскільки у його володінні можуть знаходитись речі та документи, що підтверджують його злочинну діяльність та ще не вилучені, так як викрадене золоте кільце досі органом досудового розслідування не знайдено, на цей час слідство триває. Крім того, він може впливати на інших підозрюваних, у тому числі, які не перебувають під вартою, а також потерпілого та свідків, оскільки йому відомі їх анкетні дані та місце роботи і проживання або перешкоджати іншим чином досудовому розслідуванню, зокрема, шляхом не з`явлення за викликом до слідчого, прокурора або суду, тим самим необґрунтовано затягуючи слідство. Оскільки він підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого корисливого злочину, із погрозою та застосуванням фізичного насильства, стосовно потерпілого, що було його основним джерелом доходу, це свідчить про реальну можливість, перебуваючи на свободі, продовжити злочинну діяльність та сприятиме вчиненню нових злочинів, враховуючи, що на даний час ОСОБА_7 перевіряється на причетність до вчинення інших злочинів.

Враховуючи тяжкість покарання за скоєний ним злочин та особу підозрюваного, вважав, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою не зможе запобігти вищезазначеним ризикам, передбаченим п. п. 1,2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Задовольняючи вказане клопотання слідчого, слідчий суддя суду першої інстанції вважав обґрунтованою підозру, повідомлену ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.146, ч.4 ст. 187 КК України та вважав доведеними ризики, передбачені п. п. 1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Слідчий суддя вважав, що очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Зазначена обставина на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому слідча суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, врахувала тяжкість злочину, в якому підозрюється ОСОБА_7 у сукупності з іншими обставинами.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду, слідчий суддя врахував, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, і у разі визнання підозрюваного винуватим, йому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі, може вдатися до відповідних дій.

Слідчий суддя вважав, що наявність ризику щодо можливості знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, визначено обставинами кримінального правопорушення, що інкриміновано підозрюваному, проведенням розшукових дій щодо виявлення майна, яке було викрадено, і триває досудове розслідування.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілих, слідчий суддя врахував встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). А тому, дійшов висновку, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, визнаючи доведеним можливість незаконного впливу підозрюваним на інших підозрюваних, свідків, потерпілих, враховуючі обставини вчинення кримінального правопорушення.

Також слідчий суддя вважав доведеним ризик вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення та продовження вчинення правопорушень, оскільки він підтверджується також тим, що підозрюваному інкриміновано вчинення умисного особливо тяжкого корисливого злочину із погрозою та застосуванням фізичного насильства стосовно потерпілого, відсутність офіційних джерел для існування та заробітку у підозрюваного, і всі ці обставини в сукупності, за даними продовження досудового розслідування та перевірки причетності підозрюваного до інших кримінальних правопорушень свідчать про наявність даного ризику.

При цьому, слідчий суддя вважав недоведеним стороною обвинувачення наявність зазначеного у клопотанні ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст. 177 КПК України щодо можливості перешкоджати кримінальному правопорушенню іншим чином (шляхом нез`явлення до слідчого, прокурора, суду), оскільки він не підтверджений будь-якими належними обґрунтуваннями та є безпідставним.

Приймаючи до уваги відомості щодо особи підозрюваного ОСОБА_7 , який раніше не судимий, не одружений, дітей на утримані не має, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має технічну-спеціальну освіту, позитивно характеризувався під час навчання у середній школі (2006-2012 роках), має статус учасника бойових дій в 2018 році.слідча суддя вважає, що з урахуванням характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважав недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення підозрюваним виконування покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи, що злочин, у вчинені якого підозрюється ОСОБА_7 є особливо тяжким, який вчинений під час дії воєнного стану, слідчий суддя вважав, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав як інтересів суспільства, так і держави в цілому, а тому дійшов висновку, що для запобігання доведеним у суді ризикам, слід продовжити підозрюваному саме такий запобіжний захід, про який просив прокурор, незважаючи на виключний характер цього запобіжного заходу, в межах строку досудового розслідування.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком слідчого судді з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав особи, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав особи, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав особи зазначив "що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".(рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами та пред`явленою підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.146, ч.4 ст. 187 КК України. Характер висунутої ОСОБА_7 підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.146, ч.4 ст. 187 КК України, який вчинений під час дії воєнного стану, дає достатні підстави вважати, що він може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим. Докази, що надані суду, вказують на доведеність вказаних у клопотанні ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також незаконно впливати на інших підозрюваних, потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, беручи до уваги процедуру отримання показань в суді під час судового розгляду.

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання винуватим, є ймовірність ризику того, що підозрюваний може переховуватись від слідства та суду, враховуючи також відомості та конкретні обставини вчинення злочину, який йому інкримінується, може давати підстави вважати, що він може чинити тиск на потерпілого та свідків.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням фактичних обставин та згідно пред`явленої ОСОБА_7 підозри, враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ним умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146, ч.4 ст. 187 КК України, який вчинений під час дії воєнного стану, свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, а тому, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та окремих громадян.

Наявність позитивних відомостей щодо особи ОСОБА_7 в такому випадку не може усувати вірогідності ризиків, про які зазначено в клопотанні. За таких обставин, незгода сторони захисту з висновками суду першої інстанції щодо наявності ризиків, ґрунтується лише на суб`єктивних оціночних судженнях сторони захисту, внаслідок чого колегія суддів не може взяти їх до уваги.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, необхідність продовження застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків та не будуть ефективними для досягнення завдань, передбачених ст. 2 КПК України.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності на цей час підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 376, 392, 393, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 14 03 2023 року, про продовження щодо підозрюваного за ч.4 ст.187, ч.2 ст.146 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 12.05.2023 року, включно, без визначення застави, залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3