Справа №591/8713/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/545/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

Іменем України

15 лютого 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 591/8713/21 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Зарічного районного суду м. Суми 01.08.2022, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Суми, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима

визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2, 4 ст. 185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_10 ,

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

установила:

В поданих апеляційних скаргах:

- обвинувачена ОСОБА_6 просить змінити вирок суду та призначити їй більш м`яке покарання, оскільки суд не у повній мірі врахував пом`якшуючи покарання обставини та призначив занадто суворе покарання за ч. 4 ст. 185 КК;

- захисник обвинуваченої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_12 також просить змінити вирок суду та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді трьох років позбавлення волі, оскільки суд з достатньою повнотою не врахував визнання обвинуваченою своєї вини, її щире каяття та сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування завданої шкоди, не навів мотивів прийнятого рішення в частині покарання та призначив ОСОБА_10 занадто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та її особі.

Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 01.08.2022 ОСОБА_10 визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК, та їй призначене покарання: за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК у виді арешту на строк три місяці; за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК у виді арешту на строк чотири місяці; за ч. 2 ст. 185 КК у виді шести місяців арешту; за ч. 4 ст. 185 КК у виді п`яти років шести місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді п`яти років шести місяців позбавлення волі. Стягнуто на користь ДП «ЛПП України» АТ «ЛПП» 28934 грн матеріальної шкоди, на користь ТОВ «Інтертоп Україна» 1879 грн матеріальної шкоди, на користь держави процесуальні витрати за проведення товарознавчих експертиз в розмірі 10468,82 грн.

Згідно вироку, 15.08.2021 в період часу з 17:03 до 17:39 ОСОБА_10 з приміщення магазину «Reserved» ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП» в ТРЦ «Мануфактура» в м. Суми, вул. Харківська, 2/2, повторно, таємно викрала належне підприємству майно на загальну суму 6054 грн. 16.08.2021 о 15:40, 18.08.2021 о 15:54, 19.08.2021 о 16:26, 25.08.2021 о 16:59, 20.12.2021 в період часу з 14:00 до 14:20 та 21.01.2022 в період часу з 19:45 до 20:30 ОСОБА_10 з приміщення магазину «Reserved» ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП» в ТРЦ «Мануфактура» в м. Суми, вул. Харківська, 2/2, повторно, таємно викрала належне магазину майно на загальну суму 38224 грн. 21.12.2021 в період часу з 14:37 до 14:52 ОСОБА_10 , перебуваючи в приміщенні магазину «House» ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП» в ТРЦ «Мануфактура» в м. Суми, вул. Харківська, 2/2, повторно, таємно намагалась викрасти належне потерпілому майно на загальну суму 5393 грн, виконавши усі дії, які вважала необхідними для доведення злочинного умислу до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, так як вона була затримана співробітником магазину «House». 28.12.2021 в період часу з 19:25 до 19:42, 07.01.2022 в період часу з 17:24 до 17:29 та 13.01.2022 в період часу з 14:59 до 15:09 ОСОБА_10 з приміщення магазину «Sinsay» ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП» в м. Суми, вул. Кооперативна, 1, повторно, таємно викрала належне магазину майно на загальну суму 11379 грн. 08.02.2022 о 19:43 ОСОБА_10 , перебуваючи в магазині «Sinsay» ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП» в м. Суми, вул. Кооперативна, 1, повторно, таємно намагалась викрасти майно на загальну суму 11406 грн, але була викрита працівниками магазину, через що залишила одяг біля входу та з місця вчинення злочину втекла, тобто не вчинила усіх дій, які вважала за необхідне для доведення свого злочинного умислу до кінця з причин, що не залежали від її волі. 03.05.2022 о 13:45 ОСОБА_10 з приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ФОП ОСОБА_13 в ТРЦ «Універмаг Київ» в м. Суми, вул. Кооперативна, 1, повторно, таємно в умовах воєнного стану викрала майно на загальну суму 5148 грн. 10.05.2022 о 15:30 ОСОБА_10 з приміщення аптеки № 16 ТзОВ «Подорожник Суми» в м. Суми, вул. Іллінська, 12, повторно, таємно в умовах воєнного стану викрала майно на загальну суму 325,60 грн. 10.05.2022 о 16:55 ОСОБА_10 з приміщення магазину ТОВ «Інтертоп України» в ТРЦ «Мануфактура» в м. Суми, вул. Харківська, 2/2, повторно, таємно в умовах воєнного стану викрала майно на суму 1879 грн. 13.05.2022 о 15:50 ОСОБА_10 з приміщення аптеки № 68 ТзОВ «Подорожник Суми» в м. Суми, пл. Покровська, 8, повторно, таємно в умовах воєнного стану викрала майно на загальну суму 427 грн.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченої ОСОБА_10 та її захисника ОСОБА_11 , які підтримали свої апеляційні скарги та просили пом`якшити призначене покарання, доводи прокурора ОСОБА_9 про залишення судового рішення без змін, а апеляційних скарг без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вказані вище апеляційні скарги задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційних скаргах обвинуваченої та її захисника не оспорюються.

Що стосується доводів апеляційних скарг ОСОБА_10 і її захисника ОСОБА_11 про застосування положень ст. 69 КК і пом`якшення покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, так як вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.

Так, у ч. 2 ст. 50 і ч. 1-4 ст. 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами; суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання; особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень; підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються ст. 69 цього Кодексу; більш суворе покарання, ніж передбачене відповідними статтями Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, може бути призначене за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків згідно зі ст. 70 та 71 цього Кодексу.

Відповідно ч. 1 ст. 69 КК, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення; у цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

З огляду на ці положення закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».

При визначенні справедливості і співмірності призначеного покарання колегія суддів також дотримується і автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

Таким чином, при призначенні ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчинених останньою кримінальних правопорушень, особу винної, яка раніше неодноразово судима за кримінальні правопорушення проти власності, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, знаходиться під динамічним спостереженням у лікаря нарколога, за місцем мешкання характеризується посередньо, частково відшкодувала завдану шкоду шляхом повернення викраденого майна, обставини, які пом`якшують покарання повне визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, обставини, що обтяжують покарання не встановив, й дійшов цілком обґрунтованого висновку про призначення покарання у межах санкцій ч. 2 ст. 185 КК і ч. 4 ст. 185 КК, врахувавши вимоги ст. 68 КК, і остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК, яке на переконання колегії суддів відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчинених кримінальних правопорушень. При цьому визначене судом покарання не потягло за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Оскільки визначене судом першої інстанції покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, то вид і розмір призначеного ОСОБА_10 покарання, як за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2, 4 ст. 185 КК, так і остаточного на підставі ч. 1 ст. 70 КК є необхідним й достатнім для її виправлення і попередження нових злочинів, а будь-яких законних підстав для призначення обвинуваченій покарання із застосуванням положень ст. 69 КК колегією суддів не встановлено, незважаючи на наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, але які істотно не знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченою кримінальних правопорушень.

Доводи захисника ОСОБА_11 щодо неврахування судом першої інстанції такої пом`якшуючої покарання обставини як щире каяття його підзахисної не грунтуються на матеріалах кримінального провадження, оскільки щире каяття ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, як про це вірно зазначив суд першої інстанції носить формальний характер, обвинувачена хоча і визнала свою вину у вчиненому та частково відшкодувала завдану шкоду шляхом повернення викраденого майна, однак не висловлювала дійсне і відверте визнання своєї провини у вчинених злочинах, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки.

Будь-яких інших переконливих доводів, на підтвердження того, що призначене покарання ОСОБА_10 є явно несправедливим через його суворість, в апеляційних скаргах сторони захисту, не наведено та не надано під час апеляційного розгляду кримінального провадження.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування вироку місцевого суду, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржене судове рішення є належним чином обґрунтованим та умотивованим, тому воно підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Зарічного районного суду м. Суми 01.08.2022 відносно ОСОБА_14 залишити без змін, а її апеляційну скаргу та захисника ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженою, яка перебуває під вартою, в той самий строк з дня отримання нею копрії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4