Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

14 грудня 2022 року м. Рівне

Колегія суддів Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

захисника-адвоката - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції з ДУ « Рівненський слідчий ізолятор» кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Анучино Приморського краю РФ. громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 17.10.2019 року за ч.3 ст.185, ч.1 ст.262 КК України на чотири роки і два місяці позбавлення волі, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 194 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 17 лютого 2022 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 17 лютого 2022 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст. 194 КК України та призначено покарання:

- за ч.4 ст.187 КК України у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч.2 ст.194 КК України у виді 6 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання - 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначеного покарання, з врахуванням вироку Костопільського районного суду Рівненської області від 17.10.2019 року, остаточне покарання призначено у виді десяти років і шести місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Вирішено питання щодо зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання та щодо речових доказів у справі.

Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави витрати на залучення експерта в сумі 45943,72 грн; на користь ОСОБА_8 - 520 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_6 03 липня 2018 року близько 21 год, діючи за попередньою змовою з невстановленими досудовим слідством особами, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, з корисливих мотивів, перебуваючи поблизу АЗС «WOG», що по вул.Дубенській у м. Рівне, реалізуючи спільний злочинний умисел на заволодінням чужим майном, підбігли до ОСОБА_9 , щодо якого застосували насильство, яке є небезпечним для життя і здоров`я, заподіявши не менше одного удару палицею в область голови, внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді закритої черепно - мозкової травми - струсу головного мозку та забійної рани тім`яної ділянки голови.

У подальшому ОСОБА_6 , спільно з невстановленими досудовим слідством особами, відтягнули ОСОБА_9 до лісосмуги неподалік АЗС «WOG», де відкрито заволоділи з кишені його верхнього одягу ключами від сейфу, який знаходився в салоні припаркованого автомобіля «Renault Midlum» р.н.з. НОМЕР_1 , після чого за допомогою викраденого ключа відчинили сейф і відкрито викрали грошові кошти в сумі 520 000 грн, належні ОСОБА_8 .

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 12 липня 2018 року близько о 02 год. 20 хв. ОСОБА_6 , володіючи інформацією про місце знаходження автомобіля марки «Skoda Superb» сірого кольору д.р.з. НОМЕР_2 поблизу будинку АДРЕСА_3, та достовірно знаючи про перебування цього автомобіля в користуванні ОСОБА_10 , діючи умисно, з метою знищення майна потерпілого, за допомогою заздалегідь підготовленої речовини, в складі якої виявлено змінений дистилятний нафтопродукт - нафтова олива та залишкові нафтопродукти, шляхом облиття нею передньої частини автомобіля, підпалив даний транспортний засіб ( належний на праві власності ОСОБА_11 ), і, не маючи можливості контролювати подальше поширення полум`я, створив реальну загрозу життю та здоров`ю осіб, котрі перебували в приміщенні будинку АДРЕСА_3 , а також знищенню та пошкодженню майна інших фізичних чи юридичних осіб. У результаті злочинних дій ОСОБА_6 ОСОБА_11 завдано майнову шкоду на суму 882 269 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини та правильності кваліфікації своїх дій, вважає вирок надто суворим та невідповідним тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого. Зазначає, що при призначенні покарання судом не взято до уваги його розкаяння та сімейне становище, а також позицію прокурора, який просив обрати остаточне покарання у виді восьми років позбавлення волі. Просить вирок Рівненського міського суду від 17 лютого 2022 року в частині призначеного покарання змінити, визначивши йому остаточне покарання у виді восьми років і шести місяців позбавлення волі. В решті вирок просить залишити без змін.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_7 на підтримання поданої апеляційної скарги, доводи прокурора, який вважає вирок законним, обгрунтованим і просить залишити його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин підтверджується сукупністю зібраних у провадженні доказів, яким судом дана правильна юридична оцінка, що не заперечується в апеляційній скарзі і не оспорюється ніким з учасників судового розгляду.

Твердження ОСОБА_6 про призначення надто суворого покарання не є переконливими, оскільки термін "явно несправедливе покарання" означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність, між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом і розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, і ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справах про призначення судом більш м`якого покарання.

Так, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: "Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України".

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі "Довженко проти України") зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК України означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття "особа обвинуваченого" вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття "особа винного".

При обранні покарання ОСОБА_6 суд, як видно з вироку, дотримався положень ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та роз`яснень, що містяться в п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання", врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які, згідно ст. 12 КК України, є особливо тяжким та тяжким злочином, дані про особу ОСОБА_6 , який раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності, і призначив йому в межах своїх дискреційних повноважень покарання в межах закону, належним чином вмотивувавши прийняте рішення, яке, з врахуванням обставин вчинених злочинів та їх наслідків для потерпілих та інших осіб не можна вважати надто суворим.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б слугували безумовними підставами для скасування або зміни судового рішення, при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 17 лютого 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту оголошення повного тексту ухвали, а ОСОБА_6 - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 .