ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2777/22 Справа № 210/5405/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 серпня 2022 року у кримінальному провадженні №000323 стосовно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_8
в режимі відеоконференції:
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 серпня 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Зазначеним вироком ОСОБА_6 було визнано винуватими у тому, що він вчинив незакінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за наступних обставин.
Так, ОСОБА_6 02.07.2021 приблизно о 01 год. 00 хв., перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де в цей же час перебував і потерпілий ОСОБА_9 , бо тимчасово проживав у вказаній квартирі в одній кімнаті з господарем квартири. В цей час між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 сталася сварка з приводу того, що ОСОБА_6 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, став справляти свої природні потреби у приміщенні вказаної спальної кімнати поблизу свого ліжка та поряд з ліжком ОСОБА_9 . В ході даної сварки останні ображали один одного нецензурною лайкою, та ОСОБА_9 долонею правої руки наніс декілька ударів в ділянку голови ОСОБА_6 , спричинивши останньому біль. На ґрунті сварки у ОСОБА_6 виникла неприязнь до ОСОБА_9 і умисел, спрямований на умисне спричинення смерті останньому.

Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні спальної кімнати, діючи з умислом спричинення ОСОБА_9 смерті, на ґрунті особистої неприязні до нього, взяв з поверхні тумбочки, яка стояла між їхніми ліжками, кухонний ніж та реалізуючи свій злочинний намір, тримаючи в правій руці кухонний ніж, з метою умисного заподіяння ОСОБА_9 смерті на ґрунті неприязні до нього, умисно, зі значною силою, завдав йому два удари підряд клинком ножа в життєво важливий орган грудну клітину зліва.

В результаті умисних злочинних дій ОСОБА_6 заподіяв потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження: проникаюче колото-різане поранення грудної клітини в 5 міжребір`ї по передньо-пахвовій лінії ліворуч з пораненням міжреберної артерії та перикарда, гемоторакс ліворуч, які відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітини в 3 міжребір`ї по середньо-ключичній лінії праворуч, гематома грудної клітини праворуч, які відноситься до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я.

Рятуючись від подальших ударів, ОСОБА_9 різко відштовхнув ОСОБА_6 від себе, після чого відбіг від нього на безпечну відстань, а саме в іншу кімнату квартири, тим самим позбавивши ОСОБА_6 можливості заподіяння наступних тілесних ушкоджень та довести умисел на спричинення смерті до кінця. Проживаючи в іншій кімнаті вищезазначеної квартири ОСОБА_10 та ОСОБА_11 викликали ОСОБА_9 екстрену медичну допомогу та він був госпіталізований в КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР, де йому своєчасно надано медичну допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з його незаконністю та необґрунтованістю.
Мотивуючи свою апеляційну скаргу зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги та не надав належної оцінки його показам у судовому засіданні в тій частині, що він не мав жодного наміру вбивати потерпілого та зазначена обставина ґрунтується виключно на його показах, що коли він вибіг з кімнати, перебуваючи у шоковому стані зазначив про те, що вбив людину. Вказує, що матеріали кримінального провадження не містять інформації про те, що після цих подій він був весь побитий, оскільки отримав ряд тілесних ушкоджень від потерпілого та здійснював заходи щодо власного самозахисту.
Зазначає, що неодноразово звертався до дільничого офіцера поліції з вимогою, щоб ОСОБА_9 залишив його квартиру, оскільки він застосовує до нього фізичне насильство, а свідки з цього приводу не були допитані та судом цим обставинам не надано жодної оцінки.
Вказує, що з самого початку кримінального провадження він не мав захисника, а його первинні покази, надані під час досудового розслідування не можуть вважатись доказами, оскільки він перебував у стресовому стані.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що судом першої інстанції не враховано показів обвинуваченого, який зазначив, що ОСОБА_9 почав першим наносити тілесні ушкодження обвинуваченому та останній, діючи в цілях самооборони, взяв зі столу перше, що йому потрапило в руки та намагався припинити неправомірні дії ОСОБА_9 , проте не мав жодного умислу на його вбивство, на що також вказують висновки судово-медичної експертизи, відповідно до якої у ОСОБА_9 виявлено два ножових поранення, одне з яких відноситься до легких тілесних ушкоджень.
Залишилась поза увагою суду першої інстанції й відповідь ВП №2 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, відповідно до якої у ОСОБА_6 02.07.2021 року було виявлено тілесні ушкодження, а також не враховано показів свідків, які вказували на відсутність будь-яких конфліктів між обвинуваченим та потерпілим, що на думку захисника, свідчить про наявність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник підтримали подані ними апеляційні скарги і з викладених у них підстав, просили їх задовольнити, вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, а вирок суду вважав законним та обґрунтованим у зв`язку з чим просив залишити його без змін.
Потерпілий до апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце апеляційного перегляду був повідомлений належним чином, заяв про відкладення або про поважність причин не прибуття до суду не надходило, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи за його відсутності, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Перевіривши доводи апеляційних скарг сторони захисту та матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вищезазначених вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, з огляду на наступне.
Як убачається з матеріалів цього провадження, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину, є обґрунтованим та з ним погоджується апеляційний суд. Такий висновок зроблено на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, безпосередньо дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст. 23 КПК України й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.
Як видно з оскарженого вироку суду, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні незакінченого замаху на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіянні смерті іншої людини.
В основу обвинувального вироку судом першої інстанції покладено показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також письмові докази, які зібрані під час досудового розслідування та безпосередньо досліджені судом першої інстанції.
Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 суду пояснив, що 02.07.2021 приблизно о 01 год. 00 хв. він був у квартирі разом з ОСОБА_6 в одній кімнаті та останній, будучи в стані алкогольного сп`яніння, 2 рази вдарив його ножем, який знаходився в цій же кімнаті та після того, як обвинувачений його вдарив, він його відштовхнув, побіг у сусідню кімнату та гукав на допомогу.
Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 суду першої інстанції пояснили, що 02.07.2021 року вони почули, як ОСОБА_9 сварився з ОСОБА_6 у сусідній кімнаті та вибігли на крик потерпілого і, побачивши його, виявили в грудній клітині два поранення. ОСОБА_6 в цей час вискочив з квартири з ножем, кричав, що він зарізав людину, після чого викликали швидку допомогу.
З протоколу огляду місця події від 02.07.2021 видно, що об`єктом огляду є приміщення перед квартирою АДРЕСА_2 , де потерпілому ОСОБА_9 було спричинено тілесні ушкодження. В ході цієї слідчої дії виявлено та вилучено, зокрема кухонний ніж.
З висновку судово-медичної експертизи № 950 від 16.07.2021 видно, що у потерпілого виявлено тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини в 5 міжребір`ї по передньо-пахвовій лінії ліворуч з пораненням міжреберної артерії та перикарда, гемоторакс ліворуч, які відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя та непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітини в 3 міжребір`ї по середньо-ключичній лінії праворуч, гематома грудної клітини праворуч, які відноситься до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я. (м.к.п. 114-117).
В ході проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 останній розказав та показав про обставини та механізм спричинення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_6 (м.к.п. 141-143).
Висновком додаткової судово-медичної експертизи №1039 від 23.07.2021 встановлено, що виявлені у потерпілого ОСОБА_9 тілесні ушкодження відповідають механізму на який вказав потерпілий під час проведення з ним слідчого експерименту (м.к.п. 147-149).
З висновку молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/108/21/8684-БД від 10.09.2021 видно, що генетичні ознаки клітин з ядрами на рукоятці ножа, вилученого в ході огляду місця події від 02.07.2021 року, співпадають з генетичними ознаками крові ОСОБА_6 , а генетичні ознаки крові людини на клинку ножа містять генетичні ознаки крові ОСОБА_6 та ОСОБА_9 (м.к.п. 165-178).
Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 123 від 16.09.2021, в період часу, до якого відноситься інкримінуєме діяння 02.07.2021 ОСОБА_6 на хронічне психічне захворювання, недоумство, інший хворобливий стан психіки не страждав і в теперішній час не страждає. Виявляв раніше і виявляє в теперішній час психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності. У період часу, що відноситься до інкримінованого йому, він міг усвідомлювати свої дії ( бездіяльність) і керувати ними.
За таких обставин колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України є правильними, оскільки ґрунтуються на безпосередньо досліджених судом першої інстанції доказах.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги сторони захисту про відсутність в обвинуваченого ОСОБА_6 умислу на вбивство, наявність у нього тілесних ушкоджень та, як наслідок, вчинення ним дій в межах самооборони, а також про неправильність кваліфікацію дій обвинуваченого, апеляційний суд зазначає таке.
Згідно з ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
При кваліфікації дій за ст. 118 КК України обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину є мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.
Щодо отримання обвинуваченим ОСОБА_6 тілесних ушкоджень від потерпілого та його дій в умовах самооборони, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що в матеріалах справи міститься особиста заява ОСОБА_6 (а.с. 106), в якій останній просить органи національної поліції не проводити будь-яких перевірок за фактом отримання ним тілесних ушкоджень 02.07.2021, виявлених під час проведення медичного огляду. Крім того, матеріали справи не містять будь-яких медичних даних, окрім рапорту старшого інспектора-чергового ВП №2 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області (а.с. 105), про наявність у ОСОБА_6 садин обличчя.
Апеляційний суд зауважує, що стан необхідної оборони існує лише протягом суспільно небезпечного посягання, яке має початковий і кінцевий момент, а також лише за умови необхідності негайного відвернення або припинення такого посягання. Необхідність негайного відвернення або припинення суспільно небезпечного посягання виникає там і тоді, де і коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди посягальнику загрожує негайною і невідворотною шкодою для охоронюваних інтересів.
Згідно з матеріалами справи у обвинуваченого не було виявлено тілесних ушкоджень, які б свідчили про напад на нього потерпілим та що існувало таке посягання на його здоров`я, що відвернути яке можливо було виключно нанесенням ударів ножем. Також через невеликий проміжок часу на місці події знаходилась швидка допомога, проте відомостей про те, що обвинувачений потребував надання медичної допомоги, через заподіяння йому потерпілим тілесних ушкоджень в матеріалах справи відсутні.
При оцінці дій обвинуваченого апеляційний суд виходить з того, що у разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.
Відтак, версія сторони захисту про те, що потерпілий ОСОБА_9 спричинив обвинуваченому ОСОБА_6 тілесні ушкодження, а останній, в свою чергу, діяв в умовах самооборони, не ґрунтуються на матеріалах справи та не підтверджується жодним доказом.
Стосовно відсутності у обвинуваченого ОСОБА_6 умислу на вбивство потерпілого та неправильної кваліфікації його дій, колегія суддів доходить наступних висновків.
Визначальним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження умислом винного охоплюється лише заподіяння таких ушкоджень за відсутності прямого наміру на вбивство. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони передбачалися ціллю його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальності за замах на вбивство.
Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків.
Вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.
Прямий умисел - це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК).
Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів їм необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Аналогічні висновки містяться в Постановах ККС ВС від 09.10.2018 у справі №760/4968/15-к, від 09.07.2019 у справі №213/1127/17 та від 17.09.2020 у справі № 286/4163/19.
У даному кримінальному проваджені судом першої інстанції встановлено, та не оскаржується самим обвинуваченим та його захисником, що між обвинуваченим та потерпілим мав місце конфлікт, на ґрунті того, що ОСОБА_6 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння справив природну потребу в спільній кімнаті, що обурило потерпілого ОСОБА_9 . В ході даного конфлікту, обвинувачений взяв кухонний ніж, який лежав на тумбочці, та наніс два удари в грудну клітину потерпілого, в тому числі й зліва, де знаходиться життєво важливий орган серце. В цей час, потерпілий ОСОБА_9 відштовхнув обвинуваченого від себе, вибіг у сусідню кімнату та почав гукати на допомогу і на його крик вибігли сусіди, а потерпілий ОСОБА_9 отримав змогу лишити місце вчинення кримінального правопорушення та отримав необхідну невідкладну медичну допомогу, що вказує на неможливість обвинуваченим довести свій злочинний умисел до кінця, з причин, що об`єктивно не залежать від волі обвинуваченого ОСОБА_6 .
За таких обставин, колегія суддів вважає, що умисел ОСОБА_6 був спрямований саме на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_9 , оскільки обвинувачений розумів, що спричиняє тілесні ушкодження у грудну клітину, де знаходяться життєво важливі органи та він не міг не розуміти, що вказані тілесні ушкодження можуть призвести до смерті потерпілого, що вказує на те, що ОСОБА_6 діяв з прямим умислом, спрямованим на спричинення смерті потерпілому та бажав настання саме таких суспільно-небезпечних наслідків.
Крім того, апеляційний суд враховує також й поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 після вчинення ним кримінального правопорушення, який, як слідує з протоколу огляду відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, залишив приміщення квартири, не намагався надати першу невідкладну допомогу потерпілому, перебував у під`їзді будинку з ножем в руках та відкинув його лише після того, як приїхали працівники поліції.
Окремо колегія суддів бере до уваги і особу обвинуваченого, який хоча раніше і не судимий в силу ст. 89 КК України, однак притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КК України за аналогічних обставин, тобто є особою схильною до спричинення тілесних ушкоджень. Крім того, апеляційний суд враховує й висновки стаціонарної судово-психічної експертизи, відповідно до яких висловлювання ОСОБА_6 про те, що він не пам`ятає скоєного не носять хворобливого характеру, а є симулятивними, так як вони надумані, ізольовані, надаються в умисній формі.
Таким чином, з огляду на фактичні обставини цієї справи, перебування обвинуваченого у стані сильного алкогольного сп`яніння, характер, кількість та локалізацією тілесних ушкоджень нанесених потерпілому ОСОБА_9 , особу обвинуваченого, колегія суддів, вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 були спрямовані саме на спричинення смерті потерпілому, а тому доводи сторони захисту про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого та відсутність мотиву на вбивство є неспроможними.
Посилання обвинуваченого на відсутність у нього захисника під час досудового розслідування спростовується матеріалами кримінального провадження, з яких слідує, що на момент затримання обвинуваченого, яке мало місце 02 липня 2021 року о 07 годині 20 хвилин, обвинувачений був забезпечений захисником ОСОБА_7 , який здійснював його захист протягом всього досудового розслідування, судового розгляду в суді першої та апеляційної інстанції.
Апеляційний суд вважає неприйнятними доводи обвинуваченого в тій частині, що його покази, надані під час досудового розслідування не можуть вважатись належними та допустимими, оскільки вони були надані в шоковому стані з огляду на ту обставину, що вказані покази не були предметом оцінки судом першої інстанції з огляду на положення ст. 23 КПК України та не покладені в основу доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що доводи обвинуваченого та його захисника, які є аналогічними позиції сторони захисту під час розгляду справи судом першої інстанції, щодо спричинення обвинуваченим ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, не знайшли свого підтвердження, як в ході розгляду справи судом першої інстанції так і під час апеляційного перегляду справи, не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами у їх сукупності, а тому апеляційні скарги обвинуваченого та захисника не підлягають задоволенню.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначене у відповідності з положеннями ст. ст. 50, 65 КК України з належним врахуванням тяжкості кримінального правопорушення, відомостей про особу обвинуваченого, що відповідає принципам законності, співмірності та справедливості і не оскаржуються в апеляційних скаргах.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для зміни або скасування оскарженого судового рішення, при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що вирок ухвалений у відповідності до вимог кримінального процесуального закону та правильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим відсутні підстави для його зміни або скасування, а доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника є необґрунтованими, а відтак їх апеляційні скарги задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 серпня 2022 року стосовно ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а для особи, яка утримується під вартою в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4