Справа № 577/4104/22
Провадження № 1-кп/577/405/22

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 грудня 2022 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
головуючого судді ОСОБА_1
судового засіданні ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
01.09.2016 року на підставі ст.ст. 19, 20, 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.2 п.18, ч.3 п.42, ч.4 п.81 «Положення про проходження громадянами України військової служби в Збройних силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, ОСОБА_5 добровільно уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, строком на три роки.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби зокрема вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.
За наказами командира військової частини НОМЕР_1 від 11.11.2016 року № 346 ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення та призначено на посаду радіотелефоніста радіостанції взводу управління начальника ППО військової частини НОМЕР_1 , а - від 16.07.2018 року № 301 ОСОБА_5 призначено командиром відділення радіолокаційної станції П-19 взводу управління начальника протиповітряної оборони військової частини НОМЕР_1 .
Згідно із наказами командира військової частини НОМЕР_1 від 23.04.2019 року № 315 ОСОБА_5 надано щорічну основну відпустку тривалістю 10 діб (одна доба святкова) з 23.04. по 03.05.2019 року, а за наказом від 06.05.2019 року № 321 ОСОБА_5 надана відпустка за сімейними обставинами тривалістю 11 діб (одна доба святкова) з 04.05. по 13.05.2019 року.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.05.2019 № 328 ОСОБА_5 вважається незаконно відсутнім на службі з 13.05.2019 року.
Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» № 15/2015 від 14.01.2015 року, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 113-VIII від 15.01.2015 року, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 106, ст. ст. 17, 112 Конституції України та ст. ст. 4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993 року, оголошено проведення часткової мобілізації та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.
За положеннями ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-XII від 06.12.1991 року та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993 року особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Рішення про демобілізацію приймає Президент України, яким на теперішній час відповідних рішень не прийнято.
Тобто, особливий період розпочався з моменту набрання чинності Указом Президента України № 15/2015 від 14.01.2015 року на визначених територіях України та продовжується на цих територіях до оголошення (набрання чинності) окремого рішення Президента України про демобілізацію, яке станом на 29.04.2020 року оголошене не було.
За наказами командира військової частини НОМЕР_1 від 17.04.2020 року № 63-РС ОСОБА_5 з 17.04.2020 року увільнено від займаної посади, призупинена військова служба і дія контракту про проходження військової служби, а - від 29.04.2020 року № 33 ОСОБА_5 29.04.2020 року звільнено з військової служби і виключено зі списків особового складу частини. Облікові документи направлено до Полтавського МВК м. Полтави.
Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом молодший сержант ОСОБА_5 достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.
Проте, 13.05.2019 року ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин, на порушення вищезазначених нормативних актів, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, в умовах особливого періоду не з`явився вчасно на службу без поважних причин із щорічної відпустки до свого підрозділу військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та незаконно перебував за межами місця служби до 29.04.2020 року, де проводив час на власний розсуд.
Отже, ОСОБА_5 був незаконно відсутній у військовій частині НОМЕР_1 у період з 13.05.2019 року по 29.04.2020 року.
У вказаний час ОСОБА_5 перебував за місцем свого проживання де займався побутовими і іншими справами. За час незаконної відсутності у військовій частини НОМЕР_1 Цілюрик ОСОБА_6 правоохоронними органами не затримувався, на лікуванні не знаходився.
Таким чином ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України - самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначеною в частині 2 цієї статті, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав себе винним і підтвердив факт самовільного залишення військової частини під час проходження служби у в/ч НОМЕР_1 за обставин і в спосіб викладених вище. У вчиненому кається і просить суворо не наказувати.
Врахувавши, що показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, визнав не доцільним дослідження доказів щодо обставин обвинувачення викладених в обвинувальному акті, роз`яснивши, що у такому випадку відсутнє право оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Переконавшись у добровільності повного визнання обвинуваченим винуватості та правильному розумінні його суті, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання.
Обставин, що обтяжує покарання не встановлено.
До пом`якшуючих - слід віднести щире каяття у вчиненному та активне сприяння розкриттю злочину, позитивно характеризується за місцем колишньої військової служби, є учасником бойових дій, має на утриманні малолітню дитину, був відзначений нагородами та подяками в період проходження служби, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
З урахуванням викладеного, беручи до уваги висновок органу пробації за яким мається середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, а виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства можливе, суд дійшов переконання, що міру покарання необхідно призначити в межах санкції статті із застосуванням ст.75 КК України.
Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись: ст.ст. 368, 370, 371 КПК України,-
УХВАЛИВ:
Визнати винним ОСОБА_5 за ч.4 ст.407 КК України та призначити покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.
На підставі статей 75, 76 КК України звільнити засудженого від відбування основного покарання, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Заставу, внесену ОСОБА_7 19.10.2022 року в розмірі 52 000 грн. повернути заставодавцю.
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1