Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/739/22
Провадження № 1-кп/499/61/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2022 року смт Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Іванівка Березівського району Одеської області обвинувальний акт кримінального провадження №0000276 внесеного до ЄРДР від 04.07.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, українка, уродженка м. Постдам, Німеччина, зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 , з повною середньою освітою, не працююча, не одружена, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судима, у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачена ОСОБА_4 03.07.2022 року приблизно о 19:00 год., точний час судом не встановлено, перебувала у своїх знайомих потерпілого ОСОБА_5 та його дружини ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 , де вони спільно вживали алкогольні напої. Перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у обвинуваченої ОСОБА_4 виник умисел на викрадення банківської картки АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , яка належала ОСОБА_5 , про наявність якої та її місце зберігання було відомо обвинуваченій заздалегідь. ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, в умовах воєнного стану, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу зайшла до однієї з кімнат будинку за адресою АДРЕСА_2 та реалізуючи свій протиправний умисел, дістала з карману штанів ОСОБА_5 , який залишив їх у кімнаті, банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , після чого з викраденою карткою залишила місце злочину та розпорядилася нею на власний розсуд, а саме викрала з банківського рахунку потерпілого грошові кошти у розмірі 913,00 грн. шляхом покупки товарів.

Таким чином, своїми протиправними діями обвинувачена ОСОБА_4 спричинила потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 913,00 грн.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України визнала у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаялася, повністю підтвердила фактичні обставини вчинення злочину, надала покази щодо місця, часу, способу вчинення кримінальних правопорушень так, як вони встановлені судом.

Під час допиту, у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 показала суду, що дійсно 03.07.2022 року приблизно о 19:00 год. вона перебувала у своїх знайомих потерпілого ОСОБА_5 та його дружини ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 , де вони спільно вживали алкогольні напої. Коли у них закінчилися алкогольні напої, вона та дружина потерпілого хотіли продовжити їх вживати та попросили у ОСОБА_5 картку, щоб купити їх, однак він їм відмовив. З метою продовження вживання алкогольних напоїв та враховуючи що вона не мала грошових коштів, але достовірно знала, що в іншій кімнаті будинку у штанах потерпілого знаходиться його банківська картка, на рахунку якої є грошові кошти, вона вирішила викрасти дану картку. Пішовши до даної кімнати та впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, вона дістала з карману штанів ОСОБА_5 банківську картку жовтого кольору, таємно забрала її та в подальшому розраховувалася нею за продукти харчування двічі, на суму 614,00 грн. та на суму 299,00 грн.

Також у судовому засіданні обвинувачена вказала, що просила вибачення у потерпілого та хотіла повернути йому викрадені з картки грошові кошти, однак потерпілий з нею на контакт не йде, вибачення не приймає.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності її позиції.

Потерпілий у судове засідання не з`явився, однак раніше надав до суду заяву, відповідно до якої просив суд слухати справу у його відсутність, вказав, що потерпіла вибачення у нього не просила, викрадені кошти йому не повернуто, просив призначити потерпілій покарання на розсуд суду.

Враховуючи пояснення обвинуваченої, її згоду на розгляд справи у порядку ст.349 КПК України, повне визнання нею своєї вини, а також те, що вона не заперечує фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, тому відповідно до ч. 3 ст.349 КПК України суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченої, дослідженням письмових доказів в частині відомостей, які характеризують особу обвинуваченої та відомостей про речові докази по справі.

На виконання вимог ч. 3 ст.349КПК України учасникам судового провадження роз`яснено про позбавлення права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 357 КК України, тобто викрадення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів та за ч.4 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Суд вважає обґрунтованою таку кваліфікацію дій обвинуваченої та такою, що знайшла своє підтвердження в судовому засіданні. При таких обставинах, підстав для зміни правової кваліфікації дій обвинуваченої або його виправдання, суд не вбачає.

При призначенні покарання суд у відповідності до Кримінального Кодексу України виходячи із загальних засад призначення покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме що ОСОБА_4 у відповідності до ст.12 КК України вчинила нетяжкий та тяжкий злочини, особу винної раніше не судима, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, характеризується посередньо, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, шкода завдана кримінальним правопорушенням не відшкодована.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , суд відповідно до ст.66ККУкраїни визнає її щире каяття, яке виразилось у повному визнанні своєї вини, правдивій розповіді про обставини скоєного злочину, критичній оцінці своєї протиправної поведінки, висловленої нею в судовому засіданні, а також активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, оскільки потерпілий ОСОБА_5 1956 року народження.

Дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинувачену ОСОБА_4 , а саме досудової доповіді, встановлено, що вона офіційно не працює, раніше не судима, має зареєстроване місце проживання.

Відповідно до висновку, викладеного у досудовій доповіді про обвинувачену у кримінальному провадженні, виправлення ОСОБА_4 можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк, та не становитиме небезпеки для суспільства, оскільки ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, а ризик небезпеки для суспільства як низький.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 65 КК України, а також роз`ясненнями абз. 2 п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», поряд з наведеними вище даними про особу обвинуваченої, враховуючи обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставини справи, ставлення обвинуваченої до вчиненого, ту обставину, що обвинувачена не працює, висновок досудової доповіді, враховуючи принцип пропорційності покарання переслідуваній меті, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 357 КК України у виді двох років обмеження волі та в межах санкції ч.4 ст.185 КК України у виді п`яти років позбавлення волі, з застосуванням положення ч.1 ст.70 КК України, яке є достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів можливо без ізоляції від суспільства, а відтак, наявні підстави для застосування ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_4 від відбування основного покарання з іспитовим строком. На період іспитового строку слід покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись: ст. 374, 377, 395, 532 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України та призначити їй покарання:

за ч.1 ст.357 КК України обмеження волі строком на 2 (два) роки;

за ч.4 ст.185 КК України позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України шляхом повного поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

На підставі ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: банківську картку «Ощадбанк» жовтого кольору з № НОМЕР_2 повернути власнику ОСОБА_5 .

Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід не обирати.

Вирок може бути оскаржений з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_7