Київський апеляційний суд
Провадження № 11-кп/824/3432/2022 Головуючий в першій інстанції:ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 758/5332/22 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія справи: ч. 4 ст. 185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Подільського районного суду м. Києва від 26 липня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки та з покладенням на нього передбачених ст. 76 КК України обов`язків, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця мешкання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Судом вирішено питання щодо речового доказу у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком, 23 червня 2022 року приблизно о 15 годині 30 хвилин, в умовах оголошеного в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану, ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні магазину «МАФ» « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою: АДРЕСА_3 , керуючись злочинним умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, впевнившись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав дублікатор домофонних ключів, що був на столі, вартістю 5740,00 гривень, який належить ОСОБА_9 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальної шкоди в указаному розмірі.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеності винуватості ОСОБА_7 у його вчиненні, правильності правової кваліфікацій його дій та призначеного за ч. 4 ст. 185 КК України покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, просить вирок змінити в частині покладених на обвинуваченого обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.
А саме, апелянт звертає увагу на те, що в оскаржуваному вироку суд на підставі ст. 76 КК України, серед іншого, зобов`язав ОСОБА_7 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця мешкання та роботи. Однак, зазначена норма закону не містить такого поняття як «місце мешкання», натомість передбачає можливість покладення на обвинуваченого обов`язку повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг на вирок суду першої інстанції не надійшло.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_8 в підтримку доводів і вимог апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 , який у вирішенні апеляційної скарги покладався на розсуд суду, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглянуто судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

У зв`язку із цим висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану, за викладених у вироку фактичних обставин, які ніким з учасників судового розгляду не оспорювалися і докази стосовно яких в судовому засіданні не досліджувалися, апеляційним судом не перевіряються згідно з правилами ч. 2 ст. 394, ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених та викладених судом у вироку фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, що також ніким не заперечується.

Не оскаржується в апеляційній скарзі і призначене судом ОСОБА_7 за даним законом покарання та рішення про звільнення від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, а тому колегією суддів не переглядається також.

Що стосується вимог апеляційної скарги прокурора про зміну вироку з тих підстав, що суд, при звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та покладенні на нього передбачених ст. 76 КК України обов`язків, неправильно вказав про зобов`язання обвинуваченого повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну «місця мешкання», то вони задоволенню не підлягають, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 17 серпня 2022 року було виправлено описку, допущену в резолютивній частині оскаржуваного прокурором вироку щодо ОСОБА_7 , а саме вказівку про зобов`язання обвинуваченого на підставі ст. 76 КК України повідомляти уповноважений орган з питань пробації «про зміну місця мешкання» виправлено та постановлено вважати правильним «про зміну місця проживання».

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції в порядку ст. 379 КПК України було виправлено описку в резолютивній частині вироку щодо ОСОБА_7 та покладений на нього обов`язок, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, приведений у відповідність до точного тексту цієї норми закону, на чому і наголошує апелянт, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги прокурора про зміну вироку для того, щоб повторно виправити цю описку.

Порушень норм матеріального або процесуального права, які були б підставою для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 26 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4