Справа № 516/316/22
Провадження № 1-кп/516/25/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 рокум.Теплодар

Теплодарський міський суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Теплодар матеріали кримінального провадження № 0000210 від 28 листопада 2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грабів Рівненського району Рівненської області, українця, громадянин України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, з професійно-технічною освітою, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, бойового медика 3 піхотного взводу 9 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 , молодшого сержанта,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України,-

встановив:

Судом визнано доведеним, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2022 за № 7, військовослужбовця військової служби за мобілізацією ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини, призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника 1 піхотного відділення 3 піхотного взводу 9 піхотної роти цієї ж військової частини, в подальшому ОСОБА_4 присвоєно військову звання молодший сержант та призначено на посаду бойового медика 3 піхотного взводу 9 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. ст. 19, 68 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Згідно з указом Президента України Володимира Зеленського № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому неодноразово продовжено, востаннє з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 12 серпня 2022 року № 573/2022.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статуту), повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Проходячи військову службу у зазначеній посаді, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 49, 58, 59 Статуту, ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, молодший сержант ОСОБА_4 зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників), подавати підлеглим приклад зразкового виконання військового обов`язку; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Лейтенант ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді командира 9 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 , являвся начальником за посадою та військовим званням для молодшого сержанта ОСОБА_4 , перебуваючого на посаді бойового медика 3 піхотного взводу 9 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

У відповідності до ст. 37 Статуту військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Разом з цим, молодший сержант ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, порядок віддання та виконання наказів та відповідальність за невиконання наказів начальника, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, 28.10.2022 року, близько 10 годин 00 хвилин, перебуваючи у базовому таборі 3 піхотного взводу 9 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 , який на той час дислокувався поблизу АДРЕСА_2 , командиром 9 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_6 доведено молодшому сержанту ОСОБА_4 наказ начальника, а саме бойовий наказ командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_7 від 24 жовтня 2022 року № 10 та віддано усний наказ щодо висування до лісосмуги в районі с. Трифонівка Бериславського району Херсонської області, з метою зайняття оборонних позицій та утримання оборони до окремого розпорядження.

Отримавши вказаний наказ, у цей же час, перебуваючи в тому ж місці, молодший сержант ОСОБА_4 , діючи умисно, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 4, 11, 16, 49, 58, 59, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в умовах воєнного стану, з мотивів боягузтва та слабкодухості, відкрито відмовився виконати накази начальників усний наказ командира 9 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_6 , а також бойовий наказ командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_7 від 24 жовтня 2022 року № 10 висування до лісосмуги в районі с. Трифонівка Бериславського району Херсонської області, з метою зайняття оборонних позицій та утримання оборони до окремого розпорядження, про що відкрито заявив своєму прямому начальнику командиру 9 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 лейтенанту ОСОБА_6 , та, як наслідок, не виконав вказані накази, хоча об`єктивно повинен був і міг їх виконати.

При цьому, відмова молодшого сержанта ОСОБА_4 виконати накази призвела до того, що особовий склад 9 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 виконував бойові завдання з відсічі збройної агресії РФ без участі ОСОБА_4 , що призвело до зниження боєздатності підрозділу.

Дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч.4 ст. 402 КК України як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні 23 грудня 2022 року сторони повідомили суд про укладання угоди про визнання винуватості від 30 листопада 2022 року у даному кримінальному проваджені між прокурором та обвинуваченим згідно з якою останній повністю визнав свою вину у зазначеному діянні та погоджується з визначенним покаранням.

Сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 402 КК України з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, оскільки обвинувачений приймає безпосередньо участь в забезпеченні, проведенні і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом відсічі збройної агресії з боку Російської Федерації проти України, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, наявність передбачених ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, тобто декілька обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

З урахуванням викладеного сторони дійшли згоди щодо можливості застосування ст. ст. 53, 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 402 КК України, а саме призначення ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в розмірі 9000 (дев`ять тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 153000 (сто п`ятдесят три тисячі) гривень.

В угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання та сторони у в судовому засіданні підтвердили розуміння таких наслідків.

Прокурор окремо не заперечує проти затвердження угоди про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_4 під час підготовчого судового засідання вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, визнав повністю, розкаявся у вчиненому. Просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Захисник також просив затвердити угоду.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких та тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 402 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Зміст укладеної сторонами угоди відповідає вимогам ст. 471 КПК України, а також КК України, підстави для відмови в її затвердженні, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України, відсутні.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені п. 2 ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Також судом встановлено, що умови цієї угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права та інтереси сторін, або інших осіб, відсутні підстави вважати, що обвинувачений не виконає взяті на себе зобов`язання, а тому угода підлягає затвердженню судом.

Суд також вважає, що зазначена в угоді міра покарання відповідає обставинам справи, характеристиці особи, що вчинила злочин, його тяжкості та ступеню суспільної небезпеки як самої особи, так і вчиненого нею діяння.

Підстави для застосування ст. 69 КК України мають місце.

На підставі викладеного суд вважає, що угода, укладена сторонами у даному кримінальному провадженні підлягає затвердженню.

Згідно ч. 1 ст. 377 КПК України, суд звільняє обвинуваченого з-під варти в залі судового засідання у зв`язку з засудженням до покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

З урахуванням наведеного та керуючись п.1 ч.3 ст. 314, ч.2 ст. 373,ст..ст. 374,474-475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Херсонської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 від 30 листопада 2022 року у кримінальному провадженні № 0000210 від 28.11.2022 за ч. 4 ст. 402 КК України.

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України призначити визначене угодою покарання у вигляді штрафу в розмірі 9000 (дев`ять тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 153000 (сто п`ятдесят три тисячі) гривень.

Звільнити обвинуваченого з-під варти в залі судового засідання у зв`язку з засудженням до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинувачений має право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Копія вироку негайно після судового засідання вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя