Справа №390/57/23
Провадження №1-кп/390/258/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2023 року м. Кропивницький

Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000110 від 28.10.2022, стосовно

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кіровограді, громадянин України, на момент вчинення правопорушення проходив службу за призовом під час мобілізації на посаді водія відділу головного механіка в/ч НОМЕР_1 у військовому званні «старший солдат», до мобілізації працював водієм ТОВ «Зерноком», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

встановив:

1. Стислий опис провадження.

17.01.2023 до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_4

27.02.2023 до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області надійшла угода про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ..

2. Формулювання обвинувачення.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується у наступному.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 52 від 05.03.2022 відповідно до Указу Президента України «Про проведення загальної мобілізації» № 69/2022 від 24.02.2022 та згідно з мобілізаційним призначенням за мобілізаційним планом старшого солдата ОСОБА_4 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 05.03.2022 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення, з сніданку 06.03.2022 на котлове забезпечення, та визнано таким, який призначений на посаду водія-слюсаря групи складання та регламенту складальної бригади.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Таким чином, станом на 05.03.2022 ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу, та приступив до виконання військового обов`язку проходження військової служби.

У подальшому наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 36-РС від 21.06.2022 відповідно до п. 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України для більш доцільного використання за фахом старшого солдата ОСОБА_4 увільнено від займаної посади водія-слюсаря групи складання та регламенту складальної бригади і призначено водієм відділу головного механіка.

Відповідно до п.п. 1-3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Проходячи військову службу на посаді водія відділу головного механіка військової частини НОМЕР_1 , старший солдат ОСОБА_4 як військовослужбовець відповідно до ст.ст. 11, 16-17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України був зобов`язаний, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, а також спеціальні обов`язки; бездоганно і неухильно додержуватися порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України; усвідомлювати та свідомо ставитися до виконання свого військового обов`язку; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно зі ст.ст. 2, 127-128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України старший солдат ОСОБА_4 також був зобов`язаний, зокрема, захищати Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України; точно та вчасно виконувати покладені на нього обов`язки і поставлені йому завдання; зразково виконувати свої службові обов`язки; бути готовим до виконання завдань за призначенням; додержуватися військової дисципліни; своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни; неухильно виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників); у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Крім того, ст. 1 Закону України «Про оборону України» визначено поняття воєнного стану як особливого правового режиму, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, а також визначено момент набрання чинності Указом одночасно з набранням чинності Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні». При цьому моментом набрання чинності Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24.02.2022 визначено день його опублікування.

24.02.2022 Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ від 24.02.2022 опубліковано в № 37 від 24.02.2022 офіційного друкованого видання «Голос України», а відтак з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Надалі Указами Президента України продовжено строк дії воєнного стану в Україні, зокрема, до 19 лютого 2023 року та до 20 травня 2023 року.

Незважаючи на викладене, о 08 годині 00 хвилин 10.09.2022 ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на посаді водія відділу головного механіка військової частини НОМЕР_1 , умисно діючи в порушення вимог ст.ст. 2, 11, 16-17, 127-128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та в інших місцях, ухилявся від проходження військової служби до 27.12.2022, використовуючи виниклий у зв`язку з цим вільний час на власний розсуд, що не було пов`язано з виконанням його обов`язків з військової служби.

3. Відомості про угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 ..

27.02.2023 між прокурором Кропивницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості.

За змістом угоди формулювання та обсяг обвинувачення, а також правова кваліфікація дій ОСОБА_4 із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, є тотожними формулюванню обвинувачення та кваліфікації, наведеним в обвинувальному акті.

В угоді міститься інформація про беззастережне визнання ОСОБА_4 винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушеня.

Відповідно до вимог ст. 472 КПК України сторони також узгодили покарання, яке підлягає призначенню обвинуваченому ОСОБА_4 у разі затвердження угоди.

Угодою визначені наступні вид та розмір покарання, яке підлягає призначенню ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 407 КК України, враховуючи те, що відповідно до положень ч. 4 ст. 12 КК України обвинуваченим вчинено тяжкий злочин, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, має постійне місце проживання, сталі соціальні зв`язки, призваний до лав Збройних Сил України, ставши на захист держави на початку широкомасштабного вторгнення РФ, наявність обставин, які пом`якшують відповідальність та істостно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та беззастережне визнання винуватості, сторони вважають за можливе при призначенні покарання застосувати норми ст. 69 КК України, та погоджуються на призначення останньому більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 5 ст. 407 КК України, у виді арешту строком на 6 місяців.

Окрім зазначеного, в угоді передбачені наслідки її укладення і затвердження, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

4. Позиції учасників судового провадження.

Щодо укладеної угоди

Обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив добровільність свого наміру щодо укладення угоди та просив суд її затвердити. Зазначив, що він у повному обсязі підтверджує викладені в обвинувальному акті обставини, погоджується з формулюванням обвинувачення, зазначеним в угоді, і беззастережно визнає свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 угоду про визнання винуватості, укладену між його підзахисним та прокурором, підтримав і просив суд її затвердити.

Прокурор ОСОБА_3 подану угоду про визнання винуватості підтримав та просив суд про її затвердження.

Щодо вирішення питань, передбачених ч. 5 ст. 474 КПК України

Обвинувачений ОСОБА_4 повідомив, що він цілком розуміє, що має право на повний судовий розгляд, у якому прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, і він при цьому має право мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення, допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь. Підтвердив, що йому зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, визначені у ст. 473 КПК України. При цьому запевнив, що він розуміє характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, та дав згоду на застосування погодженого виду та розміру покарання.

5. Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угод вимогам КПК України та закону про кримінальну відповідальність.

Проаналізувавши зміст обвинувального акта та угоди про визнання винуватості, дослідивши надані сторонами матеріали, суд дійшов наступних висновків.

Щодо відповідності умов угоди вимогам КПК України та/або закону про кримінальну відповідальність.

Судом встановлено, що укладена між прокурором та обвинуваченим угода містить формулювання обвинувачення, яке прокурор вважав доведеним щодо обвинуваченого, та правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому, сформульоване в угоді обвинувачення відображає істотні обставини цього кримінального провадження, які відповідають формулі кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 .. Зокрема, це виявляється у посяганні злочинної поведінки обвинуваченого на ті суспільні відносини, які становлять об`єкт інкримінованого кримінального правопорушення; участі обвинуваченого у вчиненому злочині; суб`єктному складі учасників; спрямованості та реалізації умислу обвинуваченого; направленості мотиву та інших значущих для кваліфікації за відповідною статтею КК України обставинах.

Таким чином, формулювання обвинувачення, зазначене в угоді, обставини, описані в обвинувальному акті, а також підтвердження обвинуваченим ОСОБА_4 цих обставин дають можливість суду дійти висновку про існування фактичних підстав для визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

У п. 9 ч. 2 ст. 52 КПК України вказано, що у разі укладення угоди про визнання винуватості участь захисника є обов`язковою та забезпечується з моменту ініціювання укладення угоди.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні, зокрема, щодо нетяжких та тяжких злочинів, до яких згідно зі ст. 12 КК України належить злочин, вчинений ОСОБА_4 ..

Щодо відповідності умов угоди інтересам суспільства

Кримінальний процесуальний закон зобов`язує прокурора при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості враховувати наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті, в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень (ст. 470 КПК України).

Так, за своєю правовою природою угода про визнання винуватості являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів: з одного боку держави (публічний, або суспільний інтерес), з іншого обвинуваченого.

Суспільний інтерес є абстрактним оціночним поняттям і в узагальненому виді являє собою інтерес суспільства або усередненого представника цієї спільноти, пов`язаний із забезпеченням його благополуччя, стабільності, безпеки та сталого розвитку.

В угоді наявність суспільного інтересу обґрунтована (1) сприянням у швидкому судовому провадженні, яке зможе забезпечити своєчасне та невідворотнє покарання обвинуваченого, а також (2) запобіганням повторному вчиненню кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим ОСОБА_4 , так і іншими особами.

Затвердження угоди істотно скорочує часовий проміжок від моменту скоєння кримінального правопорушення до ухвалення підсумкового рішення судом, зменшує строки судового розгляду, у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях, а також витрати на забезпечення судового процесу, знижує навантаження на судові органи та прокуратуру.

Отже, із урахуванням того, що укладення угод у цьому кримінальному провадженні матиме вплив на усвідомлення іншими особами караності злочинних діянь, сприятиме прагненню суспільства до правослухняної поведінки, гарантуватиме невідворотність покарання, а також забезпечить справедливе та в розумні строки вирішення кримінального провадження, то суд вважає, що за таких обставин цілі та завдання кримінального провадження будуть досягнуті при мінімальних затратах ресурсів.

До того ж, на думку суду, було б недоцільним застосовувати загальний порядок кримінального провадження до обвинуваченого ОСОБА_4 , враховуючи беззаперечне визнання ним своєї вини. На переконання суду, характер та тяжкість інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, особа винного, його ставлення до вчиненого, сприяння здійсненню судового розгляду вказує на його бажання виправитись.

Щодо відповідності умов угоди вимогам закону в частині призначення покарання.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , є триваючим. З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину 10.09.2022 і ухилявся від проходження військової служби до 27.12.2022. Отже, часом вчинення кримінального правопорушення в цьому випадку є час самовільного залишення військової частини 10.09.2022. На момент вчинення кримінального правопорушення діяла наступна редакція ч. 1 ст. 69 КК України: «За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу».

Отже, за правилом ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Закон, який обмежує можливість застосування при призначенні покарання за ст. 407 КК України положень ст. 69 КК України, погіршує становище особи. Таким чином, суд вважає, що сторонами була правильно застосована редакція ст. 69 КК України, яка діяла до редакції від 13.12.2022.

Згідно із ч. 2 ст. 60 КК України військовослужбовці відбувають арешт на гауптвахті.

Тому, на думку суду, сторони дотрималися вимог Кримінального кодексу України при узгодженні покарання.

Так, зі змісту угоди вбачається, що при узгодженні сторонами покарань ОСОБА_4 було враховано і дотримано, а саме врахувавши тяжкість злочину, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що його обтяжують, сторони узгодили покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Як вбачається із обвинувального акту та матеріалів справи, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні самовільного залишення військової частини, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах воєнного стану, за що передбачена відповільність за ч. 5 ст. 407 КК України.

Раніше ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно, не перебуває на обліках у лікаря-нарколога та психіатра.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_4 є: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Отже, із урахуванням цього у суду є достатні підстави вважати, що узгоджене сторонами покарання за своїм видом та розміром відповідає загальним засадам призначення покарання.

Щодо порушення умовами угод прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб.

Судом не встановлено обставин, які б могли свідчити, що умови угод порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Щодо добровільності укладення угоди.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив суду свій намір щодо укладення угоди та просив суд її затвердити.

Прокурор вказав на спільну узгодженість усіх викладених в угоді умов, підтвердивши добровільність її укладення як з боку прокурора, так і з боку обвинуваченого.

На підставі цього суд переконався, що укладення угоди обвинуваченим є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин ніж ті, що передбачені угодою.

Щодо можливості виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань

Відповідно до п. 4 угоди про визнання винуватості обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою винуватість у судовому засіданні.

6. Висновки.

З урахуванням вищенаведених обставин суд констатує, що укладена у цьому кримінальному проваджені угода про визнання винуватості відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства та закону України про кримінальну відповідальність.

Також судом не встановлено підстав для відмови в їх затвердженні, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України.

З огляду на вказане суд приходить до висновку про необхідність її затвердження шляхом ухвалення вироку та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

На підставі викладеного та керуючись ст. 314, 373-376, 469-475 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 27.02.2023 між прокурором Кропивницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000110 від 28.10.2022.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та на підставі угоди про визнання винуватості, застосовуваши ч. 1 ст. 69 КК України ( в редакції від 29.06.2021) призначити йому покарання за ч. 5 ст. 407 КК України у виді арешту на строк 6 (шість) місяців із відбуванням арешту на гауптвахті.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, та з урахуванням обмежень, визначених ч. 2 ст. 473 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський районний суд Кіровоградської області до Кропивницького апеляційного суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити учасникам провадження, що згідно зі ст. 476 КПК України у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цих кримінальних правопорушень.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_1