Номер провадження: 11-кп/813/1984/22
Справа № 522/7307/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

01.11.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі: ОСОБА_5
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2022р. про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

З матеріалів кримінального провадження, які надійшли до апеляційного суду вбачається, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003379 від 10.05.2015р. за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 307 КК України.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.09.2022р. задоволено клопотання прокурора та обрано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 198 480 грн. Строк дії ухвали складає 60 днів, з 28.09.2022 по 26.11.2022р.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник адвокат ОСОБА_8 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, в якій просить її скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що прокурором не було доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Обставини на які посилається прокурор, як на підставу для обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не відповідають дійсності, оскільки про призначення судом судових засідань на 28.03.2022р., 11.05.2022р., 8.06.2022р. останній не був повідомлений, і в матеріалах справи такі відомості відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, та ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу з мотивів наведених в ній, скасувати ухвалу суду та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Водночас, при здійсненні апеляційного перегляду колегія суддів, крім норм Конституції України, національного законодавства, в тому числі і кримінального процессуального законодавства керується Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477 від 23.02.2006 року, ст. 2, 17 якого передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як обов`язкове джерело права. Основним джерелом правозастосовної діяльності ЄСПЛ є Конвенція «Про захист прав людини та основоположних свобод», якою на міжнародному рівні закріплені головні принципи права на свободу та особисту недоторканість, за яким особа може бути позбавлена свободи виключно на підставах передбачених законом, права на справедливий публічний розгляд справи незалежним та безстороннім судом, права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання виникнення ризиків, передбачених частиною першою цієї статті.

Ухвалюючи рішення про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен врахувати наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити всі обставини, у тому числі, передбачені ст.178 КПК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, які надійшли до суду апеляційної інстанції, Приморським районним судом м. Одеси здійснюється судовий розгляд кримінального провадження №0003379 від 10.05.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст. 307 КК України.
Вирішуючи питання доцільності обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні у вчиненні якого він обвинувачується, вік, стан його здоров`я, відсутність стійких соціальних зв`язків, суспільний інтерес у забезпеченні швидкого, ефективного та об`єктивного кримінального провадження щодо злочину у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, та наявність ризиків передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, у відповідності до порядку, передбаченого ст.ст. 178, 183 КПК України, дійшов висновку, що застосування більш м`якого виду запобіжного заходу не зможе забезпечити виконання покладених на нього обов`язків.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 307 КК України за ознаками: незаконне зберігання з метою збуту психотропних речовин та незаконний збут психотропних речовин та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України за ознаками: незаконне зберігання з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів та психотропних речовин у великих розмірах, за які передбачено призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років з конфіскацією майна.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст.178, 331 КПК, які регламентують обрання запобіжного заходу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві України, тому, виходячи з положень ч.5 ст.9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, відображеної у п. 175 рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).
Апеляційний суд вважає, що вид запобіжного заходу у виді тримання під вартою є пропорційним ризикам у кримінальному провадженні за ч.1, ч.2 ст.307 КК України, оскільки ОСОБА_7 систематично не з`являвся в судові засідання, був відсутній за місцем проживання та реєстрації, що унеможливило виконання ухвали про привід та стало підставою для оголошення його розшуку та порушення прокурором клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу, а тому реальним є ризик того, що обвинувачений надалі буде порушувати покладені на нього процесуальні обов`язки та переховуватись від суду.

Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину пов`язаного з розповсюдженням наркотичних засобів та психотропних речовин, не працює, не має офіційного джерела доходу, стійких соціальних зв`язків, що свідчить про наявність ризику передбаченого п.5 ч. 1 ст. 177 КК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення, або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про застосування строку тримання підвартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду не встановлено, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги адвоката, колегія суддів не знаходить.

Враховуючи вище зазначене, колегії суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неможливість застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такий вид запобіжного заходу не буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, та на даний час не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки обвинувачений без поважних причин не з`являвся в судові засідання, у зв`язку з чим Приморським районним судом м. Одеси прийнята ухвала у про примусовий його привід, а в подальшому про оголошення його розшуку.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі «Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії»§ 145, «Гарицьки проти Польщі»§ 47, «Храїді проти Німеччини» § 40, «Ілійков проти Болгарії»§§ 80-81).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій.
Відповідно до положень ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.
Враховуючи те, що обвинувачений систематично не з`являвся в частину судових засідань, був підданий примусовому приводу, а потім оголошений у розшук, тяжкість покарання у виді позбавлення волі, що йому може загрожувати у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, його особу, відсутність стійких соціальних зв`язків, офіційного джерела доходу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що наведені обставини у своєму взаємозв`язку дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, чи іншим чином перешкоджати к кримінальному провадженню.
Посилання захисника ОСОБА_8 про те, що обвинувачений ОСОБА_7 втратив контакт та зв`язок з попереднім захисником, та у який саме час, є необґрунтованими і при цьому ніяким чином не можуть вплинути на його особисту процесуальну поведінку щодо виконання обов`язків передбачених КПК України, у тому числі щодо добросовісного їх виконання у статусі обвинуваченого.
Апеляційний суд вважає, що судове рішення про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як зазначає Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Будь яких інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, матеріали провадження, які надійшли до апеляційного суду, не містять, та в судовому засіданні судом апеляційної інстанції не встановлено.

Надані стороною захисту в судовому засіданні суду апеляційної інстанції документи, які характеризують ОСОБА_7 , приймаються до уваги судом апеляційної інстанції, проте вони не спростовують висновку суду першої інстанції щодо обрання стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, з визначенням альтернативного виду запобіжного заходу у виді застави.

Враховуючи обсяг обвинувачення ОСОБА_7 у сукупності із тяжкістю можливого покарання, дані про його особу, наявність ознак справжнього суспільного інтересу, а також те, що на теперішній час наявні ризики, передбачені п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави вважати, що застосування саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з визначенням альтернативного виду запобіжного заходу у виді застави є обґрунтованим.
В ході розгляду справи судом апеляційної інстанції не було встановлено обставин, передбачених ч.2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також обвинуваченим ОСОБА_7 , та його захисником адвокатом ОСОБА_8 , в ході розгляду справи в апеляційному суді, поза розумним сумнівом, не наведено обставин, які могли бути підставою для відмовити у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого.

Враховуючи вище зазначене, судом апеляційної інстанції не встановлено істотних порушень положень КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали та відмови у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначення стосовно ОСОБА_7 альтернативного виду запобіжного заходу у виді застави у розмірі, визначеному п.2 ч.5 ст. 182 КПК України, 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 198 480 грн.

Враховуючи тяжкість вчиненого злочину, тяжкість покарання у виді позбавлення волі, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчинені злочину в якому обвинувачується, відсутність стійких соціальних зв`язків та постійного джерела доходу, наявність ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір застави, згідно до п.2 ч.5 ст.182 КПК України, є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Отже висновок суду про наявність достатніх підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави, є законним та обґрунтованим, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Керуючись ч. 2 ст. 376, 177, 178, 183, 196, 404, 405, 407,422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2022р. - залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2022р., якою відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням застави у розмірі 198 480 грн.- залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст ухвали оголошено 02 листопада 2022 року.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4