ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/250/23 Справа № 178/515/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 (приймає участь в режимі

відеоконференції), ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0000020 за апеляційною скаргою прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 , який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 листопада 2021 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Жовті Води Дніпропетровської області, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м. Жовті Води Дніпропетровської області, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнати винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, та призначити покарання кожному: - за п.п. 6, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією майна; - за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна; - за ч.3 ст.289 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією майна; до обрання чинності вироком суду залишити запобіжний захід ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою; зарахувати строк попереднього ув`язнення у строк покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII; цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задовольнити та стягнути з кожного обвинуваченого на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 30 014,36 грн та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 100 000 грн; стягнути з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 солідарно загальну вартість проведених експертиз у розмірі 527,36 грн; долю речових доказів у провадженні вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України, а саме: - опечатаний спецпакет з пальтом ОСОБА_9 - повернути ОСОБА_9 ; - опечатаний п/е пакет з джинсовими брюками ОСОБА_9 - повернути ОСОБА_9 ; - куртку ОСОБА_10 у спецпакеті № 191 9059 - повернути ОСОБА_10 ; - джинсові брюки, пару кросівок, джинсові брюки, спідні чоловічі штани, чохол від автомобіля, футболка, джемпер, чохол з автомобіля, чохол з автомобіля, чохол з автомобіля, які зберігаються у камері схову Кам`янського ВП ГУ НП у Дніпропетровській області згідно квитанції 002656, - залишити на праві власності потерпілому ОСОБА_11 ; - вилучені у ОСОБА_12 светр, дві кепки, ключ від автомобіля, мобільний телефон «Нокіа», 2 патрони 7,72мм., 2 патрони 5,45мм. - повернути ОСОБА_12 ; - виявлені під час огляду колодязного люка по вул. Промисловій м. Жовті Води: куртка чорна з матеріалу, схожого на шкіру; дві в`язані шапки, кепка темного кольору, ганчірка з нашаруванням РБК, панель таксі (шашка) білого кольору, дві металеві обручки -повернути потерпілому ОСОБА_11 ; - портмоне чоловічий чорного кольору, дві купюри номіналом 5000 рублів РФ, учнівський квиток, сім карта оператора «Київстар» - повернути потерпілому ОСОБА_11 ; - ніж мисливський саморобний, ніж з написом на лезі TDS - повернути ОСОБА_9 ; - зразок крові ОСОБА_9 , зразок крові ОСОБА_10 , відбитки пальців правої руки (спецпакет № 3570940), відбитки пальців лівої руки (спецпакет № 3570941), зрізи з нігтів з обох рук (спецпакет № 357042), аркуш зошиту «у клітину» формату A4 з рукописним текстом - знищити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що висновки суду щодо сформованості у обвинувачених умислу саме на вбивство потерпілого без розбійного нападу на останнього суперечать дослідженим матеріалам судового провадження.

Так, відповідно до протоколу слідчого експерименту від 13.01.2017 року за участю підозрюваного ОСОБА_9 , на який посилається суд як на належний допустимий доказ, на питання ОСОБА_10 «як вчинити з водієм?» ОСОБА_9 відповів: «це там вже».

Вказане свідчить, що умисел у обвинувачених було спрямовано передусім на заволодіння транспортним засобом. Щодо умислу на спричинення шкоди здоров`ю потерпілого чи його вбивство, він залишався невизначеним і остаточно сформувався вже у процесі вчинення злочину. Допитані у судовому засіданні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 свою вину у вчиненні злочину фактично визнали частково, заперечуючи при цьому попередню змову на вчинення злочину та факт спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень потерпілому.

Виходячи з викладеного, вважає, що дії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час досудового розслідування кваліфіковано правильно за ч.4 ст. 187, п.п. 6,12 ч.2 ст. 115, ч.З ст. 289 КК України, тому судом обвинувачених безпідставно виправдано за ч.4 ст. 187 КК України.

Крім того, при винесенні вироку ОСОБА_9 та ОСОБА_10 неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що оскільки максимальний розмір покарання у виді позбавлення волі на певний строк становить 15 років, то суд не мав права перевищувати його при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів. Тобто, за сукупністю злочинів остаточно суд повинен призначити 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі як інший вид покарання.

Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 листопада 2021 року: - ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено покарання: - за п.п. 6, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією всього належного йому майна; - за ч.3 ст.289 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього належного йому майна; на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно ОСОБА_9 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 17 років з конфіскацією всього належного йому майна; за обвинуваченням по ч.4 ст.187 КК України ОСОБА_9 визнано невинуватим та виправдано; - ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено покарання: - за п.п. 6, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією всього належного йому майна; - за ч.3 ст.289 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього належного йому майна; на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно ОСОБА_10 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 17 років з конфіскацією всього належного йому майна; за обвинуваченням по ч.4 ст.187 КК України ОСОБА_10 визнано невинуватим та виправдано; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

Цим же вироком з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 стягнуто солідарно на користь: - ОСОБА_11 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 25 498,36 грн; - ОСОБА_13 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 100 000 грн.

За обставин, викладених у вироку, 08.01.2017 року, приблизно о 06.00 годині, ОСОБА_9 разом з раніше знайомим ОСОБА_10 , перебував у м. Дніпро, де з корисливих мотивів, у останніх виник спільний злочинний умисел спрямований на вчинення умисного вбивства водія таксі з метою заволодіння його транспортним засобом та заволодіння належним тому майном.

На виконання зазначеного умислу, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 попередньо домовились, що для полегшення вчинення нападу на власника автомобіля, співучасник ОСОБА_9 розміститься на задньому лівому пасажирському сидінні безпосередньо за спиною водія та візьме на себе основну роль у вчиненні злочинних дій, а ОСОБА_10 сяде на переднє пасажирське сидіння та буде вживати усіляких заходів для полегшення їх вчинення.

Далі, ОСОБА_9 продемонстрував ОСОБА_10 ніж, який збирався застосовувати при нападі, а ОСОБА_10 надав свою згоду на його застосування стосовно водія після чого вони домовилися про спосіб вчинення злочину шляхом замовлення вигаданої поїздки на таксі до іншого міста з метою вчинення вбивства у менш людному місці, і таким чином обидва співучасники злочину досягали взаємної між собою домовленості, тобто вступили у попередню злочинну змову.

Приблизно о 06.30 годині, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перебуваючи на автостоянці біля центрального автовокзалу м. Дніпра, по вул. Курчатова, 10, звернули увагу на автомобіль таксі «Деу Сенс», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням раніше не знайомого водія ОСОБА_14 , і, обравши якого об`єктом злочинних дій, з метою реалізації свого спільного злочинного умислу, замовили останньому поїздку до міста Кам`янського Дніпропетровської області, обумовивши оплату, яку вони згодом здійснять. На вказану пропозицію водій таксі ОСОБА_15 погодився.

У відповідності з попередніми домовленостями, співучасники злочину ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , розмістилися в автомобілі під управлінням ОСОБА_14 за раніше розробленим планом, а саме: ОСОБА_9 сів на заднє пасажирське сидіння безпосередньо за спиною водія, а ОСОБА_10 на передньому пасажирському сидінні праворуч.

Реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення особливо тяжких умисних злочинів, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , приблизно о 09.00 годині, прибувши до міста Кам`янського та з метою пошуку безлюдного місця для вчинення вбивства, ввели водія автомобіля ОСОБА_14 в оману стосовно оплати наданих ним послуг, і запропонували останньому проїхати на АДРЕСА_2 , де ОСОБА_9 його знайомі нібито повинні передати гроші, при цьому ОСОБА_9 для створення уяви потерпілого про дійсність їх намірів, імітував розмову по мобільному телефону, виходив з машини, підходив та заходив до під`їзду вказаного будинку, а ОСОБА_10 залишався у машині разом з водієм.

Переконавшись на місці, що у м. Кам`янському відшукати безлюдне місце для вчинення вбивства складно, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи узгоджено, під приводом здійснення розрахунку за проїзд і пошуку необхідної суми грошей, переконали водія таксі ОСОБА_14 проїхати до більш віддаленого населеного пункту - до смт. Кринички Криничанського району Дніпропетровської області.

Цього ж дня, у першій половині дня, під час слідування на автомобілі у напрямку м. Жовті Води, в районі с. Ульянівка Криничанського району Дніпропетровської області, ОСОБА_14 будучи невдоволеним ситуацією, що складається, став наполягати на оплаті проїзду.

Усвідомлюючи, що ОСОБА_14 обурений і може відмовитися від подальшої поїздки, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 бажаючи реалізувати свій злочинний умисел, під вигаданим приводом переконали водія проїхати на виїзд з с. Ульянівка та зупинити автомобіль нібито з метою очікування їх знайомих, які мали передати необхідні для оплати послуг таксі грошові кошти. На вказану пропозицію водій таксі ОСОБА_14 погодився.

Приблизно о 13 годині цього ж дня, співучасники злочину ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , знаходячись в автомобілі на узбіччі автодороги у напрямку с. Ульянівка, впевнились, що поблизу відсутні сторонні особи та за їх діями ніхто не спостерігає, реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на вбивство водія з метою незаконного заволодіння транспортним засобом та належним йому майном, діючи з корисливих мотивів, позбавили життя потерпілого ОСОБА_14 за наступних обставин.

ОСОБА_9 , знаходячись на пасажирському сидінні салону автомобіля, розташувавшись позаду крісла водія ОСОБА_14 , тримаючи ніж у своїй руці, діючи з метою позбавлення життя потерпілого, з силою наніс ОСОБА_14 два удари ножем у шию, тобто життєво важливий орган, з їх локалізацією справа ближче до правої вушної раковини та зліва, а також один удар ножем в область правої половини грудної клітки по нижньому краю правої ключиці, після чого в хаотичному порядку продовжив наносити тому удари ножем, завдавши при цьому в область тулуба потерпілого не менше 8-ми ударів та не менше 5-ти ударів по його верхніх кінцівках.

ОСОБА_10 , побачивши, що потерпілий ОСОБА_14 почав чинити опір і активно захищатися від нападу, уникаючи ударів ОСОБА_9 ножем робив спроби його вихопити та покинути салон автомобіля, виконуючи відведену йому роль, з метою утримання дверей із зовнішньої сторони, вийшов з авто, і коли потерпілому з метою самозахисту і втечі вдалося відчинити їх, ОСОБА_10 руками заштовхнув ногу потерпілого у салон автомобіля, закрив двері та знову повернувся до салону.

Сівши на переднє пасажирське сидіння автомобіля, ОСОБА_10 побачив у потерпілого в руках ніж, після чого він діючи узгоджено з ОСОБА_9 та бажаючи довести свій злочинний умисел до кінця, з урахуванням свого більш зручного положення в салоні відносно потерпілого, вихопив ніж з його руки і, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_14 , наніс тому невизначену кількість ударів у праву сторону тулуба з невизначеною локалізацією, після нанесення яких останній втратив свідомість та перестав подавати ознаки життя.

Внаслідок зазначених умисних дій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , потерпілому ОСОБА_14 нанесено не менше як 17 ударів ножем, та заподіяні тілесні ушкодження:

- від чотирьох ударів ножем у вигляді колото-різаної рани правої половини грудної клітки безпосередньо по нижньому краю правої ключиці, яка проникає в праву плевральну порожнину з пораненням верхньої частки правої легені і колапсом правої легені, колото-різаної рани правої бокової поверхні тулуба в проекції 5-го ребра по середній підпахвовій лінії з пораненням ребра, яка проникає в праву плевральну порожнину з пораненням нижньої частки правої легені і колапсом правої легені, колото-різаної рани лівої бокової поверхні шиї, майже паралельно напрямку грудинно-ключично-сосцеподібного м`язу, з пораненням загальної лівої сонної артерії та колото-різаної рани внутрішнього краю правої вушної раковини, яка сягає порожнині скронево-нижньощелепового суглоба, з пораненням скроневої артерії, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчиться смертю, і які саме знаходяться в прямому причинному-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_14 , що настала на місці вчинення злочину;

- колото-різаної рани передньої поверхні лівої половини грудної клітки в проекції другого ребра, дном якої є зовнішня поверхня 2-го ребра, поверхневої лінійної подряпини надшкір`я правої половини підборіддя, різаної поверхневої (в межах шкіри) рани задньої поверхні середньої третини правого плеча, колото-різаної рани правої половини підборіддя, дном якої є м`язи підборіддя і кістка нижньої щелепи, колото-різаної рани правої передньо-боковій поверхні шиї з пораненням м`яких тканин шиї, яка сліпо закінчується на задній стінці трахеї, колото-різаної рани правої бокової поверхні шиї, дном якої є м`язи бокової поверхні шиї, дві колото-різані рани правої половини спини, які сліпо закінчуються в м`яких тканинах спини, колото-різаної рани тильної поверхні нижньої третини лівого передпліччя, колото-різаної рани тильної поверхні лівої кисті в проекції дистальної половини 5-ї п`ясної кістки, різаної рани внутрішньої поверхні лівого передпліччя, колото-різаної рани правої долоні в проекції середньої третини 1-ї п`ясної кістки, різаної рани тильної поверхні середньої фаланги 3-го пальця правої кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Переконавшись, що від отриманих тілесних ушкоджень настала смерть потерпілого ОСОБА_14 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння транспортним засобом та заволодіння майном потерпілого, діючи з корисливих мотивів, протиправно заволоділи належним ОСОБА_14 майном, яке знаходилося при ньому, а саме: двома мобільним телефонами «Нокіа» вартістю 200 грн кожен на загальну суму 400 грн, грошовими коштами у розмірі 1100 грн та 10 000 рублів РФ, що станом на час вчинення злочину складало 4 334 грн, тобто на загальну суму 5 834 грн, а також незаконно заволоділи автомобілем «Деу Сенс», державний номер НОМЕР_1 , вартістю 84 120 грн, а всього на загальну суму 89 954 грн, після чого на зазначеному вище транспортному засобі залишили місце вчинення злочину, та направилися до міста Жовті Води Дніпропетровської області.

Діставшись м. Жовті Води, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 діючи за попередньою змовою, проїхали до безлюдного району по вул. Промисловій, де зупинивши автомобіль, з метою приховування слідів вчинених злочинів, витягли труп ОСОБА_14 з автомобіля, сховали його у каналізаційному колодязі, після чого на автомобілі потерпілого переїхали на території автостоянки, розташованої по АДРЕСА_3 , де його і залишили.

Заволодівши вищевказаним майном ОСОБА_14 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 розпорядилися ним на власний розсуд.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, обвинувачених та їх захисників, які частково підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно із вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів вважає такими, що знайшли підтвердження при здійсненні апеляційного розгляду.

Так, органами досудового розслідування дії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , окрім п. 6, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289 КК України, кваліфіковані за ч.4 ст.187 КК України, за ознаками нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що визнане судом доведеним формулювання обвинувачення щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 фактично повністю відтворює формулювання обвинувачення відносно обвинувачених, яке зазначено в обвинувальному акті, в тому числі і за ч.4 ст.187 КК України, оскільки у третьому абзаці встановлених судом обставин зазначено, що Ожог продемонстрував Гордінському ніж, який збирався застосувати при нападі, а ОСОБА_16 надав свою згоду на його застосування стосовно водія, таким чином вступили у попередню злочинну змову, а також суд першої інстанції встановив, що обвинувачені реалізували єдиний злочинний умисел, направлений на вбивство водія з метою незаконного заволодіння транспортним засобом та належним йому майном.

Також суд першої інстанції як на належний та допустимий доказ винуватості обвинувачених посилається на протокол слідчого експерименту від 13.01.2017 року за участю підозрюваного ОСОБА_9 , відповідно до якого, на питання «як збиралися вчинити з водієм?» ОСОБА_9 відповів: «це там вже».

Таким чином, виходячи із доказів та обвинувачення, визнаного судом доведеними, характеру діяння та способу його вчинення, встановлено, що дії обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були спрямовані на досягнення визначеної ним мети, а саме, на напад на невизначену особу з метою заволодіння транспортним засобом та належним їй майном.

Встановивши умисел осіб на розбійний напад, зазначивши про його реалізацію в ході умисного вбивства, суд першої інстанції мав дотриматись п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи №2 від 07.02.2003 р., відповідно до якого, у разі вчинення умисного вбивства під час розбійного нападу, вимагання, незаконного заволодіння транспортним засобом дії винного кваліфікуються за п.6 ч.2 ст.115 КК і статтею, якою передбачено відповідальність за злочинне заволодіння майном (ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, ч.3 ст.262, ч.3 ст.308, ч.3 ст.312, ч.3 ст.313, ч.3 ст.289 КК).

Отже, суд першої інстанції, при кваліфікації дій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 припустився помилки, а саме безпідставно виправдав обвинувачених за ч.4 ст.187 КК України, у зв`язку з чим доводи прокурора в цій частині заслуговують на увагу та вирок суду щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підлягає скасуванню, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині виправдання обвинувачених за ч.4 ст.187 КК України, з ухваленням нового вироку на підставі п. 1, 3 ч.1 ст.420 КПК України в цій частині.

Судом апеляційної інстанції встановлено такі ж обставини, як і судом першої інстанції, однак з урахуванням такої ознаки як «напад з метою заволодіння чужим майном», що знайшло своє підтвердження в ході апеляційного перегляду:

08.01.2017 року, приблизно о 06.00 годині, ОСОБА_9 разом з раніше знайомим ОСОБА_10 , перебував у м. Дніпро, де з корисливих мотивів, у останніх виник спільний злочинний умисел спрямований на вчинення умисного вбивства водія таксі шляхом вчинення на нього розбійного нападу з метою заволодіння його транспортним засобом та заволодіння належним тому майном.

На виконання зазначеного умислу, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 попередньо домовились, що для полегшення вчинення нападу на власника автомобіля, співучасник ОСОБА_9 розміститься на задньому лівому пасажирському сидінні безпосередньо за спиною водія та візьме на себе основну роль у вчиненні злочинних дій, а ОСОБА_10 сяде на переднє пасажирське сидіння та буде вживати усіляких заходів для полегшення їх вчинення.

Далі, ОСОБА_9 продемонстрував ОСОБА_10 ніж, який збирався застосовувати при нападі, а ОСОБА_10 надав свою згоду на його застосування стосовно водія після чого вони домовилися про спосіб вчинення злочину шляхом замовлення вигаданої поїздки на таксі до іншого міста з метою вчинення вбивства у менш людному місці, і таким чином обидва співучасники злочину досягали взаємної між собою домовленості, тобто вступили у попередню злочинну змову.

Приблизно о 06.30 годині, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перебуваючи на автостоянці біля центрального автовокзалу м. Дніпра, по вул. Курчатова, 10, звернули увагу на автомобіль таксі «Деу Сенс», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням раніше не знайомого водія ОСОБА_14 , і, обравши якого об`єктом злочинних дій, з метою реалізації свого спільного злочинного умислу, замовили останньому поїздку до міста Кам`янського Дніпропетровської області, обумовивши оплату у розмірі 500 грн, яку вони згодом здійснять. На вказану пропозицію водій таксі ОСОБА_15 погодився.

У відповідності з попередніми домовленостями, співучасники злочину ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , розмістилися в автомобілі під управлінням ОСОБА_14 за раніше розробленим планом, а саме: ОСОБА_9 сів на заднє пасажирське сидіння безпосередньо за спиною водія, а ОСОБА_10 на передньому пасажирському сидінні праворуч.

Реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення особливо тяжких умисних злочинів, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , приблизно о 09.00 годині, прибувши до міста Кам`янського та з метою пошуку безлюдного місця для вчинення вбивства, ввели водія автомобіля ОСОБА_14 в оману стосовно оплати наданих ним послуг, і запропонували останньому проїхати на АДРЕСА_2 , де ОСОБА_9 його знайомі нібито повинні передати гроші, при цьому ОСОБА_9 для створення уяви потерпілого про дійсність їх намірів, імітував розмову по мобільному телефону, виходив з машини, підходив та заходив до під`їзду вказаного будинку, а ОСОБА_10 залишався у машині з разом водієм.

Переконавшись на місці, що у м. Кам`янському відшукати безлюдне місце для вчинення вбивства складно, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи узгоджено, під приводом здійснення розрахунку за проїзд і пошуку необхідної суми грошей, переконали водія таксі ОСОБА_14 проїхати до більш віддаленого населеного пункту - до смт. Кринички Криничанського району Дніпропетровської області.

Цього ж дня, у першій половині дня, під час слідування на автомобілі у напрямку м. Жовті Води, в районі с. Ульянівка Криничанського району Дніпропетровської області, ОСОБА_14 будучи невдоволеним ситуацією, що складається, став наполягати на оплаті проїзду.

Усвідомлюючи, що ОСОБА_14 обурений і може відмовитися від подальшої поїздки, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 бажаючи реалізувати свій злочинний умисел, під вигаданим приводом переконали водія проїхати на виїзд з с. Ульянівка та зупинити автомобіль нібито з метою очікування їх знайомих, які мали передати необхідні для оплати послуг таксі грошові кошти. На вказану пропозицію водій таксі ОСОБА_14 погодився.

Приблизно о 13 годині цього ж дня, співучасники злочину ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , знаходячись в автомобілі на узбіччі автодороги у напрямку с. Ульянівка, впевнились, що поблизу відсутні сторонні особи та за їх діями ніхто не спостерігає, реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на вбивство водія з метою незаконного заволодіння транспортним засобом та належним йому майном, діючи з корисливих мотивів, позбавили життя потерпілого ОСОБА_14 за наступних обставин.

ОСОБА_9 , знаходячись на пасажирському сидінні салону автомобіля, розташувавшись позаду крісла водія ОСОБА_14 , тримаючи ніж у своїй руці, діючи з метою позбавлення життя потерпілого, з силою наніс ОСОБА_14 два удари ножем у шию, тобто життєво важливий орган, з їх локалізацією справа ближче до правої вушної раковини та зліва, а також один удар ножем в область правої половини грудної клітки по нижньому краю правої ключиці, після чого в хаотичному порядку продовжив наносити тому удари ножем, завдавши при цьому в область тулуба потерпілого не менше 8-ми ударів та не менше 5-ти ударів по його верхніх кінцівках.

ОСОБА_10 , побачивши, що потерпілий ОСОБА_14 почав чинити опір і активно захищатися від нападу, уникаючи ударів ОСОБА_9 ножем робив спроби його вихопити та покинути салон автомобіля, виконуючи відведену йому роль, з метою утримання дверей із зовнішньої сторони, вийшов з авто, і коли потерпілому з метою самозахисту і втечі вдалося відчинити їх, ОСОБА_10 руками заштовхнув ногу потерпілого у салон автомобіля, закрив двері та знову повернувся до салону.

Сівши на переднє пасажирське сидіння автомобіля, ОСОБА_10 побачив у потерпілого в руках ніж, після чого він діючи узгоджено з ОСОБА_9 та бажаючи довести свій злочинний умисел до кінця, з урахуванням свого більш зручного положення в салону відносно потерпілого, вихопив ніж з його руки і, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_14 , наніс тому невизначену кількість ударів у праву сторону тулуба з невизначеною локалізацією, після нанесення яких останній втратив свідомість та перестав подавати ознаки життя.

Внаслідок зазначених умисних дій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , потерпілому ОСОБА_14 нанесено не менше як 17 ударів ножем, та заподіяні тілесні ушкодження:

- від чотирьох ударів ножем у вигляді колото-різаної рани правої половини грудної клітки безпосередньо по нижньому краю правої ключиці, яка проникає в праву плевральну порожнину з пораненням верхньої частки правої легені і колапсом правої легені, колото-різаної рани правої бокової поверхні тулуба в проекції 5-го ребра по середній підпахвовій лінії з пораненням ребра, яка проникає в праву плевральну порожнину з пораненням нижньої частки правої легені і колапсом правої легені, колото-різаної рани лівої бокової поверхні шиї, майже паралельно напрямку грудинно-ключично-сосцеподібного м`язу, з пораненням загальної лівої сонної артерії та колото-різаної рани внутрішнього краю правої вушної раковини, яка сягає порожнині скронево-нижньощелепового суглоба, з пораненням скроневої артерії, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчиться смертю, і які саме знаходяться в прямому причинному-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_14 , що настала на місці вчинення злочину;

- колото-різаної рани передньої поверхні лівої половини грудної клітки в проекції другого ребра, дном якої є зовнішня поверхня 2-го ребра, поверхневої лінійної подряпини надшкір`я правої половини підборіддя, різаної поверхневої (в межах шкіри) рани задньої поверхні середньої третини правого плеча, колото-різаної рани правої половини підборіддя, дном якої є м`язи підборіддя і кістка нижньої щелепи, колото-різаної рани правої передньо-боковій поверхні шиї з пораненням м`яких тканин шиї, яка сліпо закінчується на задній стінці трахеї, колото-різаної рани правої бокової поверхні шиї, дном якої є м`язи бокової поверхні шиї, дві колото-різані рани правої половини спини, які сліпо закінчуються в м`яких тканинах спини, колото-різаної рани тильної поверхні нижньої третини лівого передпліччя, колото-різаної рани тильної поверхні лівої кисті в проекції дистальної половини 5-ї п`ясної кістки, різаної рани внутрішньої поверхні лівого передпліччя, колото-різаної рани правої долоні в проекції середньої третини 1-ї п`ясної кістки, різаної рани тильної поверхні середньої фаланги 3-го пальця правої кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Переконавшись, що від отриманих тілесних ушкоджень настала смерть потерпілого ОСОБА_14 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння транспортним засобом та заволодіння майном потерпілого, діючи з корисливих мотивів, протиправно заволоділи належним ОСОБА_14 майном, яке знаходилося при ньому, а саме: двома мобільним телефонами «Нокіа» вартістю 200 грн кожен на загальну суму 400 грн, грошовими коштами у розмірі 1100 грн та 10 000 рублів РФ, що станом на час вчинення злочину складало 4 334 грн, тобто на загальну суму 5 834 грн, а також незаконно заволоділи автомобілем «Деу Сенс», державний номер НОМЕР_1 , вартістю 84 120 грн, а всього на загальну суму 89 954 грн, після чого на зазначеному вище транспортному засобі залишили місце вчинення злочину, та направилися до міста Жовті Води Дніпропетровської області.

Діставшись м. Жовті Води, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 діючи за попередньою змовою, проїхали до безлюдного району по вул. Промисловій, де зупинивши автомобіль, з метою приховування слідів вчинених злочинів, витягли труп ОСОБА_14 з автомобіля, сховали його у каналізаційному колодязі, після чого на автомобілі потерпілого переїхали на території автостоянки, розташованої по АДРЕСА_3 , де його і залишили.

Заволодівши вищевказаним майном ОСОБА_14 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 розпорядилися ним на власний розсуд.

Вказані дії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кваліфікуються:

- за п. 6, 12 ч.2 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (умисне вбивство), вчинене з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб;

- за ч. 3 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого;

- за ч. 4 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Також заслуговують на увагу доводи прокурора про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність в частині призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченим, оскільки з вироку суду вбачається, що судом обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 призначено покарання за п. 6, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289, ч.1 ст.70 КК України у виді позбавлення волі строком на 17 років з конфіскацією майна, однак відповідно до ч.2 ст.63 КК України позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу, також згідно із ч.2 ст.70 КК України при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є умисним тяжким або особливо тяжким злочином, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Таким чином, оскільки максимальний розмір покарання у виді позбавлення волі на певний строк становить 15 років, то суд не мав права перевищувати його при призначенні остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим, допустив, відповідно до п.4 ч.1 ст.409, п.3 ч.1 ст.413 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у неправильному тлумаченні закону, яке суперечить його точному змісту.

Призначаючи ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання, колегія суддів згідно із вимогами ст. 65 КК України враховує: ступінь тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів; дані про особи обвинувачених, а саме, що: - ОСОБА_9 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та колишнього місця навчання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, мав ІІ групу інвалідності, пов`язану з бойовими діями в зоні АТО, з 2016 року групу інвалідності не продовжував; - ОСОБА_10 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, колишнього місця навчання та роботи, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває; обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинувачених, - не встановлено.

У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів дійшла висновку, що покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повинно бути призначено у виді позбавлення волі, у межах санкції ч.4 ст.187 КК України, та за п. 6, 12 ч.2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК України на строк, визначений судом першої інстанції, що не оскаржується прокурором, з конфіскацією майна та з урахуванням положень ч.1 ст.70 КК України у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією майна, у зв`язку з чим, апеляційна скарга прокурора в цій частині підлягає задоволенню.

На думку колегії суддів, саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення нових злочинів.

Вимоги прокурора щодо застосування до обвинувачених ч.5 ст.72 КК України є безпідставними, оскільки вказане питання було вирішено судом першої інстанції при ухваленні вироку.

Також вимоги прокурора щодо повного задоволення цивільного позову ОСОБА_11 до ОСОБА_9 в частині стягнення матеріальної шкоди не можуть бути взяті до уваги, оскільки з вироку суду вбачається, що позов потерпілого ОСОБА_11 був розглянутий відповідно до вимог ст.128 КПК України, ст. 1166, 1167 ЦК України, окрім того, відповідно до матеріалів провадження, потерпілий ОСОБА_11 апеляційну скаргу на вирок суду не подавав, що свідчить про те, що він погодився з ухваленим щодо обвинувачених рішенням, в тому числі, в частині вирішення цивільного позову.

Вимоги прокурора щодо солідарного стягнення з обвинувачених вартості проведених експертиз не заслуговують на увагу, оскільки солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено, при цьому суд першої інстанції, ухвалюючи щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувальний вирок обгрунтовано зазначив щодо стягнення з обвинувачених судових витрат в рівних долях.

Окрім того, вимоги прокурора щодо вирішення долі речових доказів є безпідставними, оскільки необгрунтовані, при цьому колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції відповідно до ст. 100 КПК України вирішив питання щодо речових доказів по даному кримінальному провадженню.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що вирок щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в частині виправдання обвинувачених за ч.4 ст.187 КК України та призначеного покарання на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підлягає скасуванню, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, оскільки інші вимоги апеляційної скарги є необгрунтованими.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 , який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 листопада 2021 року задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 листопада 2021 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в частині виправдання обвинувачених за ч.4 ст.187 КК України та призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким: - ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, та призначити покарання: - за п.п. 6, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією майна; - за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна; - за ч.3 ст.289 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією майна; - ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, та призначити покарання: - за п.п. 6, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією майна; - за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна; - за ч.3 ст.289 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією майна.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Негайно після проголошення вручити копію вироку обвинуваченим, прокурору.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4