КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

09 листопада 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0001662 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 13 січня 2020 року, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 13 січня 2020 року ОСОБА_6 визнано не винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та виправдано, у зв`язку з недоведеністю вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України.
Цим же вироком, судом вирішено питання щодо речових доказів.

Як зазначено у вироку суду, згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_6 23.02.2018 року приблизно об 11 годині 00 хвилин в торгівельному залі супермаркету «Фозі» ТОВ «Експансія», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 37, маючи злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, взяла з полиці магазину машинку для стрижки «Арт» в кількості 1-на штука, вартістю 398 грн. 05 коп., та помістивши її до своєї сумки, яку мала при собі, направилася до виходу із вказаного магазину, пройшла касу, не сплативши за вказаний товар, але на виході з магазину була затримана працівниками охорони, у зв`язку з чим, не довела свій злочинний умисел до кінця з причин, які не залежали від її волі, вчинивши при цьому всі дії, які вважала за необхідне. Своїми злочинними діями ОСОБА_6 мала намір завдати матеріальних збитків супермаркету «Фозі» ТОВ «Експансія» на загальну суму 398 грн. 05 коп.

Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, прокурор у кримінальному провадженні прокурор Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 13.01.2020 року, за яким ОСОБА_6 визнано невинуватою у предявленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) та виправдано на підставі ст.ст. 370, 374 КПК України, скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, прокурор у кримінальному провадженні посилається на те, що оскаржуваний вирок є незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Як вважає апелянт, вина обвинуваченої підтверджується показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також письмовими доказами сторони обвинувачення, а саме: заявою про вчинення злочину (т.1 а.с. 55-57), довідкою (т.1 а.с. 59-62), постановою про визнання речовим доказом та розпискою про передачу його на зберігання (т. 1 а.с. 67-68), протоколом огляду місця події від 23.02.2018 року (т. 1 а.с. 63-65).

Крім цього, прокурор звертає увагу на те, що суд першої інстанції виніс рішення керуючись своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин справи, що не відповідає дійсності.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та просив її задовольнити; пояснення обвинуваченої та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченої; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, вирок суду, яким ОСОБА_6 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та виправдано, у зв`язку з недоведеністю, що остання вчинила зазначене кримінальне правопорушення, в повній мірі відповідає вимогам закону, оскільки це судове рішення є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Згідно вимог, передбачених ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення, в даному випадку кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, вчинено обвинуваченою.

У мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи виправданою, як це передбачено п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, повинно бути зазначено: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, судом першої інстанції були повністю дотримані наведені вище вимоги кримінального процесуального закону при ухваленні виправдувального вироку щодо ОСОБА_6 , передбачені Главою 29 КПК України, а тому доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні про те, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а також про те, що суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, не можуть бути визнані обґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до вимог, передбачених ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: 1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; 2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; 3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; 4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Незважаючи на твердження прокурора про те, що висновки суду, викладені у вироку суду щодо ОСОБА_6 не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вони не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, колегія суддів вважає його безпідставним, виходячи з того, що докази сторони обвинувачення, на які прокурор посилається у своїй скарзі, не доводять наявність в діях ОСОБА_6 складу інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Зокрема, посилання прокурора на те, що вина обвинуваченої підтверджується показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також письмовими доказами сторони обвинувачення, а саме: заявою про вчинення злочину, довідкою, постановою про визнання речовим доказом та розпискою про передачу його на зберігання, протоколом огляду місця події від 23.02.2018 року, не можуть бути визнані достатніми підставами для скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового вироку, оскільки, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, жоден з цих доказів не спростовує версію обвинуваченої ОСОБА_6 про те, що вона не мала наміру на таємне викрадення машинки для стрижки «Арт», вартістю 398 грн. 05 коп. та не виносила її межі касової зони, як безпідставно зазначено в обвинувальному акті, що беззаперечно підтверджується речовим доказом відеозаписом з камер відеоспостереження супермаркету «Фозі», який було досліджено, як під час судового розгляду в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду в суді апеляційної інстанції.

Більш того, ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції, надав належну правову оцінку всім доказам сторони обвинувачення з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а також з точки зору їх достатності та взаємозвязку для прийняття відповідного процесуального рішення, яка дозволила зробити правильний висновок про відсутність доказів того, що ОСОБА_6 діючи умисно і таємно, помістивши товар, зокрема машинку для стрижки, до своєї сумки, направилася до виходу із магазину та пройшла касу, не сплативши за вказаний товар, але на виході з магазину була затримана працівниками охорони, тобто вчинила закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку).
Колегія суддів погоджується з наведеною вище оцінкою суду першої інстанції доказів сторони обвинувачення, оскільки вона ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження та дозволила суду, з урахуванням вимог, передбачених ст. 62 Конституції України, про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, зробити обґрунтований висновок щодо недоведеності вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та наявності підстав для ухвалення щодо неї виправдувального вироку.
Більш того, в ході повторного дослідження, за клопотанням прокурора, обставин, встановлених під час кримінального провадження, відповідно до вимог, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України, судом апеляційної інстанції не було отримано будь-яких даних, які б дозволили надати будь-яку іншу правову оцінку доказам сторони обвинувачення ніж та, яку їм надав суд першої інстанції.

Навпаки, аналізуючи досліджені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів переконалася в тому, що, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, висновки суду, наведені в оскаржуваному судовому рішенні, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки у вироку наведені достатні правові підстави для виправдання обвинуваченої із зазначенням мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення.

У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для висновку про те, що ухвалене судом першої інстанції рішення є необґрунтованим або невмотивованим, оскільки воно ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України та з наведенням у вироку належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав, передбачених ст.ст. 409 та 420 КПК України, для скасування оскаржуваного судового рішення через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалення нового вироку з підстав необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції.

За таких обставин, приймаючи рішення за наслідками апеляційного розгляду за скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 13 січня 2020 року, ухваленийщодо ОСОБА_6 , колегія суддів вважає необхідним залишити вказаний вирок без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 13 січня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_6 визнано не винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та виправдано, у зв`язку з недоведеністю вчинення вказаного кримінального правопорушення, без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 752/5554/18

Номер провадження: 11-кп/824/246/2022

Категорія: ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_12

Доповідач - суддя ОСОБА_1