Справа № 175/157/23
Провадження № 1-кс/175/30/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2023 року смт Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої: слідчої судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого слідчого відділення відділення поліції № 8 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000023 про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшло клопотання про арешт майна.

Клопотання мотивовано тим, що 12 січня 2023 року надійшло повідомлення про те, що в період часу з 28 березня 2022 року по 27 грудня 2022 року збройні сили Російської Федерації, порушуючи закони та звичаї війни, що передбачені міжнародними договорами, викрали належний ОСОБА_5 автомобіль марки «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, який зберігався в гаражному кооперативі «Лісний» за адресою: Донецька область, м. Бахмут, вул. Івкіна, 57.

Відомості про зазначене кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000023, правова кваліфікація правопорушення ч. 1 ст. 438 КК України.

В клопотанні слідчий просить накласти арешт шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження майна на: автомобіль марки «Chevrolet», моделі «Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , в кузові сріблястого кольору, 2004 року випуску, який належить ОСОБА_5 ..

В судове засідання слідчий та прокурор не з`явилися, однак від прокурора надійшла заява про розгляд клопотання за їх відсутності, на задоволенні клопотання наполягає.

В судове засідання особа, зазначена в клопотанні як володілець майна, не з`явився, з невідомої суду причини, про час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, однак його неявка не перешкоджає розгляду клопотання по суті.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, в зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали клопотання, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню за такими підставами.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, враховуючи наведені вище положення КПК України, вбачається, що, вирішуючи питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у кожному випадку розгляду відповідного клопотання слідчий суддя зобов`язаний: сумлінно і принципово здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, діяти у межах і відповідно до вимог закону; перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається автор клопотання, без застосування цих заходів.

Як встановлено в ході судового розгляду клопотання, місцезнаходження автомобіля марки «Chevrolet», моделі «Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , в кузові сріблястого кольору, на цей час невідомо. Цей транспортний засіб відсутній в наявності у сторони обвинувачення як речовий доказ. Тому вбачається, що наразі вказаний в клопотанні транспортний засіб лише формально визнаний слідчим речовим доказом.

Разом із цим, в клопотанні зазначено, що у зв`язку з воєнними діями та військовою агресією Російської Федерації проти України встановити місцезнаходження транспортного засобу та його тимчасово вилучити наразі неможливо. Однак, жодних відомостей щодо того, що слідчий, прокурор вжили всіх необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема того, що оголошено розшук вказаного у клопотанні транспортного засобу, матеріали клопотання не містять. При цьому поза увагою слідчого і прокурора залишились ті обставини, що наявність транспортного засобу у розшукових обліках Міністерства внутрішніх справ у зв`язку з його викраденням є перепоною для користування та розпорядження таким транспортним засобом та підставою для його тимчасового вилучення. А виявлення та розшук майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, не є завданням такого арешту, тому питання про арешт цього транспортного засобу має вирішуватися після його розшуку.

Тобто, під час судового розгляду клопотання ані слідчим, ані прокурором не надано жодних доказів на підтвердження необхідності накладення арешту на вказаний вище транспортний засіб та наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України. Відсутні такі докази й в матеріалах клопотання.

При цьому суд звертає увагу на ті обставини, що відповідно до положень ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в поданому клопотанні. Тобто, суд приходить до висновку, що відсутні достатні підстави для такого ступеня втручання, як застосування заходу забезпечення кримінального провадження накладення арешту на майно.

Крім того, суд враховує й приписи кримінально-процесуального законодавства щодо підслідності та місця проведення досудового розслідування цього кримінального провадження. Так, положення ч. 2 ст. 216 КПК України визначають, що досудове розслідування вказаної категорії кримінальних правопорушень відноситься до підслідності слідчих органів безпеки. А положеннями ч. 1 ст. 218 КПК України визначено, що досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення. Як вбачається з клопотання, місцем вчинення кримінального правопорушення є м. Бахмут Донецької області. Проте, матеріали клопотання не містять ані відповідної постанови щодо визначення підслідності у цьому кримінальному провадженні прокурором, ані письмового повідомлення слідчого, який повідомив прокурора про те, що розслідування цього кримінального правопорушення не віднесене до його компетенції. Так само до клопотання не додано відповідної вмотивованої постанови генерального прокурора (особи, яка виконує його обов`язки), керівника обласної прокуратури, їх перших заступників чи заступників про доручення здійснення досудового розслідування цього кримінального провадження іншому органу досудового розслідування, а саме відділенню поліції № 8 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, яка могла б бути винесена у разі неефективного досудового розслідування або наявності об`єктивних обставин, що унеможливлюють функціонування відповідного органу досудового розслідування чи здійснення ним досудового розслідування в мовах воєнного стану. Вказані обставини свідчать про недотримання приписів ч. 2 ст. 216, ч. 1, ч. 2 ст. 218 КПК України та ставлять під сумнів повноваження слідчого, який здійснює досудове розслідування цього кримінального провадження і звернувся з відповідним клопотанням до слідчого судді.

Таким чином, вбачається, що ані слідчим, ані прокурором, на яких покладається відповідний обов`язок з доведення обґрунтованості та необхідності клопотання, не було доведено підстави необхідності накладення зазначеного в клопотанні арешту.

На підставі вищевикладеного, суд не вбачає передбачених законом підстав для задоволення клопотання та приходить до висновку, що в задоволенні клопотання про арешт майна необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 170 173, 175, 309 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання слідчого слідчого відділення поліції № 8 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000023 про арешт майна відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії ухвали. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідча суддя: