Справа № 747/176/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/128/23
Категорія - ч. 2 ст. 289 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника - адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові одночасно в режимі відео конференції з Прилуцьким міськрайонним судом, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000456 від 14 червня 2022 року, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Талалаївського районного суду Чернігівської області від 11 жовтня 2022 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Глухів Сумської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , зі слів проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту його фактичного затримання, з 14 червня 2022 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 5097 грн. 06 коп. процесуальних витрат на залучення експерта.

Питання про долю речових доказів і документів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як установив суд, 14 червня 2022 року, близько 06 години, ОСОБА_6 прибув до господарства по АДРЕСА_3 , де через незамкнену хвіртку без дозволу власника проник на огороджену територію господарства, відкрив замикаючий пристрій на гаражі ключем, який викрав напередодні, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом з метою його використання у своїх цілях, користуючись відсутністю власника та сторонніх осіб, проник до гаража звідки із застосуванням фізичної сили рук викотив мотоцикл марки «Forte FT200-23» червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 18 781 грн. 58 коп., який належав ОСОБА_9 та залишив територію домогосподарства.

В подальшому, за допомогою ключа, який був залишений власником у замку запалювання, запустив двигун мотоцикла і поїхав на ньому, розпорядившись викраденим мотоциклом на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 18 781 грн. 58 коп.

В апеляційні скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду щодо ОСОБА_6 змінити, застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити її підзахисного від відбування покарання з випробуванням, з визначенням іспитового строку.

Вказує на те, що ОСОБА_6 повністю визнав свою провину, у скоєному щиро розкаявся, однак, при обранні міри покарання суд не прийняв до уваги позицію сторони захисту, замість цього суд неодноразово послався на ту обставину, що йому оголошено про підозру в інших кримінальних провадженнях, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Заслухавши доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали доводи апеляційної скарги про пом`якшення покарання, прокурора, яка не погодилася з доводами сторони захисту, звернула увагу на дані про особу винного, який хоча раніше і не притягувався до кримінальної відповідальності, на даний час є обвинуваченим в кількох кримінальних провадженнях в різних областях, при тому, що кримінальне правопорушення у даному провадженні він вчинив в той час, коли щодо нього було обрано міру запобіжного заходу у виді домашнього арешту, тому просила не пом`якшувати покарання та в порядку ч.2 ст.404 КПК України, вирок суду змінити, виключити кваліфікуючу ознаку повторність, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у незаконному заволодінні транспортним засобом потерпілого ОСОБА_9 , вчиненому повторно, з проникненням у сховище, відповідають фактичним обставинам справи, зібраним та перевіреним у судовому засіданні доказам, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому в апеляційному порядку не перевіряються. Розгляд справи в суді першої інстанції відбувався за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до ст. ст. 50,65 КК України, особі,яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості злочинця.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити з їх класифікації, що передбачена нормами ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета,спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо кримінальне правопорушення вчинене групою, осіб характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Отже, справедливість розглядається як рівновага між вчиненим кримінальним правопорушенням і наслідками для особи, яка його вчинила, тобто між вчинком і покаранням.

На несправедливість призначеного вироком суду першої інстанції покарання має вказувати істотна (очевидна диспропорція (порушення рівноваги) між визначеним судом видом та розміром покарання, і видом та розміром покарання, яке б мало бути призначено, з урахуванням усіх обставин, що повинні враховуватись при призначенні покарання.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, призначаючи ОСОБА_6 покарання, яке той має відбувати реально, суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до тяжкого кримінального правопорушення, дані про особу винного, який посередньо характеризується за місцем проживання. Врахував обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відсутність обставин, які б його обтяжували.

При цьому, суд вірно врахував, що ОСОБА_6 повідомлено про підозру в інших кримінальних провадженнях, в тому числі і поза межами Чернігівської області. Ці обставини були враховані, як дані, що характеризують особу винного, а не як обставини, що обтяжують покарання, як помилково вважає сторона захисту. Сам лише факт, що особа може бути причетна до вчинення інших кримінальних правопорушень вказує на негативні якості цієї особистості, що її поведінка не відповідає загально прийнятим нормам поведінки у суспільстві, а тому звільнення від покарання з випробуванням буде недієвим та недостатнім для виправлення засудженого.

Вказуючи на суворість та несправедливість призначеного судом покарання, захисник в апеляційній скарзі не наводить жодної обставини, яка б позитивно характеризувала ОСОБА_6 , не вказує, які саме відомості про особу її підзахисного надають підстави судити, що він зможе виправитися без ізоляції від суспільства.

Обвинувачений ОСОБА_6 є особою працездатного віку, яка не зайнята суспільно-корисною працею, не має родини та постійного місця проживання.

Сама лише інформація про адміністративну практику щодо ОСОБА_6 міститься на кількох аркушах кримінального провадження, що характеризує обвинуваченого виключно з негативного боку, вказує на його схильність до правопорушень.

Більш того, кримінальне правопорушення у цьому провадженні, було вчинено ОСОБА_6 у той період, коли в іншій області та в іншому провадженні йому було обрано міру запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, який він порушив та прибувши в Чернігівську область викрав транспортний засіб ОСОБА_9 ..

Посилання захисника на щирість каяття та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення були враховані судом першої інстанції, що і дало підстави для призначення мінімального строку покарання у виді позбавлення волі, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 289 КК України, та без додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, при призначенні покарання суди мають враховувати обставини, встановлені у кожному конкретному провадженні, та дані про особу винного, які є суто індивідуальними та при однакових обставинах, за наявності даних про особу винного покарання буде різним, з огляду на те, чи зможе особа виправитись при призначенні їй більш м`якого покарання ніж позбавлення волі. У даному провадженні, за встановлених даних про особу обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку про неможливість його виправлення при призначенні більш м`якого покарання та без ізоляції від суспільства.

Разом з тим, в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України, вирок суду підлягає зміні, через відсутність ознаки повторності під час незаконного заволодіння транспортним засобом.

Під повторністю, передбаченою ч. 2 ст. 289 КК України розуміють вчинення таких дій особою, яка раніше вчинила незаконне заволодіння транспортним засобом або кримінальне правопорушення, передбачене статтями 185, 186, 187, 189-191, 262, 290, 410 Кримінального Кодексу України.

На час направлення обвинувального акту суду таких відомостей у сторони обвинувачення не було.

Виключення ознаки повторності не змінює кваліфікації кримінального правопорушення, оскільки залишається ознака проникнення в інше сховище, не зменшує суспільної небезпечності кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, який заздалегідь викрав ключі від гаража та скориставшись відсутністю власника заволодів його мотоциклом.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 408, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

На підставі ч.2 ст. 404 КПК України, вирок Талалаївського районного суду Чернігівської області від 11 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_6 , змінити.

Виключити з вироку посилання на кваліфікуючу ознаку під час незаконного заволодіння транспортним засобом, повторність.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а для засудженого, який перебуває під вартою, в той же строк з дня вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали буде проголошений о 14 год. 30 хв. 06.01.2023.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4