ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/754/23 Справа № 193/732/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року м.Кривий Ріг

25 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг в режимі відео конференції клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2022 року, якою клопотання засудженого задоволено та звільнено умовно-достроково засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина якого складає 8 місяців 29 днів, -

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до ухвали Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2022 року, 25 серпня 2022 року до суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 , який наразі відбуває покарання у виді позбавлення волі в Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 45)», згідно якого останній просив застосувати відносно нього умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2022 року, клопотання засудженого задоволено та звільнено умовно-достроково засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина якого складає 8 місяців 29 днів.

На вказану ухвалу суду прокурором ОСОБА_6 подана апеляційна скарга, в якій він просить ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2022 рокускасувати та постановити ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Звертає увагу, що засуджений ОСОБА_5 раніше був 6 раз засуджений, по даній справі засуджений у період іспитового строку вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.02.2020 року за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі, раніше ОСОБА_7 вже звільнявся умовно-достроково, однак належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став та після цього вчинив ще 2 корисливі злочини. Зазначає, що 21.07.2022 року на засіданні комісії установи ОСОБА_5 було відмовлено в умовно-достроковому звільненні, оскільки засуджений не довів своє виправлення, на що судом І інстанції не надано жодної оцінки. Вказує, що судом І інстанції також не з`ясовано чому засуджений ОСОБА_5 , який є працездатною особою, не залучався у виправній колонії до оплачуваної праці, враховуючи, що за вироком суду має невідшкодований цивільний позов у розмірі 6949,1 грн.

Прокурор ОСОБА_6 до Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг не з`явився, будучиповідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, та надав заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, думку засудженого ОСОБА_5 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2020 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 3 років і 7 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання: 04.02.2020 року, кінець такого строку: 04.09.2023 року.

Станом на момент розгляду справи засуджений відбув, визначені п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України 2/3 призначеного судом строку покарання (2 роки, 04 місяці і 20 днів). Невідбута частина покарання складає 08 місяців і 29 днів позбавлення волі.

Під час відбування покарань засудженим з 05.02.2020 в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань № 4», останній вимог режиму утримання не порушував. Заохочень та стягнень не мав.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України однією із основних підстав для застосування умовно дострокового звільнення від відбування покарання є наявність даних, які свідчать про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, підставою умовно дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведенням засудженим свого виправлення. Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових кримінальних правопорушень.

Виправлення засудженого має бути підтверджене сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Пленум ВСУ у п. 17 Постанови від 26.04.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», вказав на те, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Верховний Суд України та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ неодноразово звертали увагу судів на те, що під час вирішення питання про сумлінну поведінку та ставлення до праці в разі вирішення питання про можливість застосування до засудженого ст. 81 КК України, слід відрізняти пристосовування засуджених до вимог адміністрації колонії з метою отримання пільг або уникнення покарання від виправлення засуджених.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що в порушення вказаних вимог закону, суд І інстанції помилково не взяв до уваги, що 21.07.2022 року на засіданні комісії установи ОСОБА_5 було відмовлено в умовно-достроковому звільненні, оскільки засуджений не довів своє виправлення.

Колегія суддів також погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що судом І інстанції не взято до уваги, що ОСОБА_5 , який є працездатною особою, не залучався у виправній колонії до оплачуваної праці, враховуючи, що за вироком суду має невідшкодований цивільний позов у розмірі 6949,1 грн., які він навіть не намагався відшкодувати.

Колегія суддів звертає увагу, що засуджений ОСОБА_5 раніше був 6 раз засуджений, по даній справі засуджений у період іспитового строку вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.02.2020 року за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі, раніше ОСОБА_7 вже звільнявся умовно-достроково, однак належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став та після цього вчинив ще 2 корисливі злочини, тобто з його дій не вбачається, що він виправився та заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора є слушною та обґрунтованою, а ухвала суду І інстанції про звільнення засудженого умовно-достроково підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою слід відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2020 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2022 року відносно ОСОБА_5 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2020 року відмовити.

Ухвалу є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: