Справа № 638/6967/21
Провадження №1-кп/638/643/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н

15 березня 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали кримінального провадження № 0000635 від 02 жовтня 2020 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Балаклеї Харківської області, українки, громадянки України, із вищою освітою, не заміжня, офіційно не працевлаштована, зареєстрована та фактично мешкає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимої, інвалідності, хронічні захворювання спростовує, за вчинення кримінального проступку передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,-

встановив:

30 вересня 2020 року близько 23.20 години ОСОБА_4 , перебувала біля квартири АДРЕСА_2 , де зустріла свого сусіда ОСОБА_5 , з яким у останньої почалася розмова. Під час спільної розмови, між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виник словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, в ході якого у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажання їх настання, ОСОБА_4 , стоячи в положенні ліворуч від потерпілого ОСОБА_5 , який в цей час заходив до своєї квартири, наблизилась до потерпілого та нанесла один удар долонею правої руки в область лівої скроневої із переходом до тім`яної ділянки ліворуч та потиличної ділянки ліворуч. Вказаними протиправними діями ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_5 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синця на голові, що відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Скориставшись ст. 63 Конституції України ОСОБА_4 відмовилась давати пояснення по суті подій, які відбулися. У судових дебатах не визнала себе винною, просила виправдати.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 повідомив, що за вказаною адресою він мешкає з 2016 року. З ОСОБА_4 в нього поруч квартири. Конфлікт відбувся у вечері 30 вересня 2020 року, коли йому ОСОБА_4 вчинила скандал, почала нецензурно висловлюватися, а потім рукою нанесла йому удар по голові. В цей час потерпілий зрозумів, що не має сенсу продовжувати розмову і він забіг до своєї квартири. Просив задовольнити позов та призначити покарання відповідно до вимог КК України.

Незважаючи на повне невизнання своєї провини, вина ОСОБА_4 доведена показаннями свідків, письмовими доказами .

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 09-3124/2020 від 10 жовтня 2020 року тілесні ушкодження у вигляді синця на голові спричинили за собою незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше шести днів, і за своєю ознакою відповідно до п.п. 2.3.2. « б» « Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 07 жовтня 2020 року встановлені обставини нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 ОСОБА_4 .

Відповідно до протоколу огляду предмета 07 жовтня 2020 року з доданими фототаблицями встановлено момент нанесення тілесних ушкоджень.

Сторона захисту 15 лютого 2022 року надала до суду клопотання про визнання доказів не допустимими.

01 березня 2023 року ОСОБА_4 звернулась зі схожим клопотанням та просила визнати докази не допустимими.

Суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати, зокрема, й матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні).

Приписами ст. 373 КПК України встановлено, що обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).

Суд, дослідивши докази надані сторонами кримінального провадження, оцінивши кожний доказ за своїм внутрішнім переконанням, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку про винуватість ОСОБА_4 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".

Вивченням особи обвинуваченої встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судима, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря - нарколога не перебуває, утриманців не має, не заміжня, офіційно не працює.

Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачена вчинитила кримінальнйи проступок.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, судом не встановлено, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Визначаючи вид та міру покарання суд керується положеннями частини 2 статті 50 КК України відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи те, що відповідно до зазначеної норми Закону суд призначає більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин лише у разі якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів, тому за таких обставин суд вважає виправлення ОСОБА_4 з призначенням їй міри покарання, у межах санкцій інкримінованої йому статті КК України.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки, як два роки, у разі вчинення кримінального правопорушення проступку.

ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України яке відповідно ст. 12 КК України класифікується як кримінальний проступок, події відбулися 30 вересня 2020 року, тобто два роки з моменту вчинення пройшли.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказазів у справі необхідно визначити в порядку ст. 100 КПК України.

Позовні вимоги заявлені.

Так ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та просить стягнути з ОСОБА_4 суму моральної шкоди у розмірі 45000 ( сорок п`ять тисяч) гривень. Вказує, що діями ОСОБА_4 йому завдані моральні страждання, він переніс фізичний біль, пережив емоційний стрес, тривогу, страх за своє здоров`я та життя. У нього погіршилися стосунки з рідними, все це вплинуло на його загальний емоційний стан.

За ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

За ч. 4 ст. 128 КПК України форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

За ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні частково доведено суму позовних вимог. Суд вважає вказані вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Моральна шкода позивачеві була завдана порушенням його права на безпеку життя та здоров`я та виявилась у втратах немайнового характеру.

Ситуація, що стала підставою цього позову, за звичайних умов суспільного життя є неодмінно психотравмуючою за своєю сутністю. Вона створює переживання, емоційну напруженість, порушує життєві плани та змінює звичайний життєвий устрій (необхідність участі в судовій тяганині, відвідування експертних, судових органів). Відстоювання своїх прав займає в потерпілого тривалий час, потребує значних фізичних та психологічних сил. Внаслідок обставин, що є предметом розгляду в цій справі, потерпілий зазнав значних матеріальних збитків, які, в свою чергу обумовлюють порушення звичайного темпу, змісту та цілеспрямованості його життєдіяльності, професійної діяльності. При цьому, суд вважає, що заявлена позивачем сума компенсації моральної шкоди в розмірі 45000,00 гривень не є співмірною з тими негативними наслідками, що наступили для позивача, та не відповідає критерію розумності. Оцінивши встановлені у судовому засіданні фактичні обставини, суд дійшов висновку, що достатньою та справедливою для компенсації моральних страждань потерпілого буде сума в розмірі 10000,00 ( десять тисяч) гривень.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370-371, 373-376 КПК України, суд, -

ухвалив:

Визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити їй покарання у вигляді двохсот годин громадських робіт.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Запобіжний захід не обирався.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення суми - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_5 ІПН НОМЕР_2 суму моральної шкоди у розмірі 10000 ( десять тисяч) гривень.

В задоволенні в іншій частині позовних вимог- відмовити.

Речовий доказ - диск, зберігати з матеріалами кримінального провадждення.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок відповідно до ст.ст. 393, 395 КПК України може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду, протягом 30 діб з моменту проголошення, а засудженою ОСОБА_4 , в той же строк, з моменту вручення йому копії вироку.

Згідно зі ст. 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Дзержинському райсуді м. Харкова копію цього вироку, подавши відповідну заяву.

Вирок надруковано в нарадчої кімнаті в одному примірнику.

Головуюча суддя ОСОБА_1 .