УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21лютого 2023 року

м. Київ

справа № 639/2199/22

провадження № 51-1060ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 серпня 2022 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року щодо

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Січкарівка Дніпропетровської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого у цьому АДРЕСА_2 , раніше судимого - за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 березня 2021 року за ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді арешту на строк 2 місяці 5 днів.,

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185; ч. 4 ст. 185 КК.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 серпня 2022 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК на строк 5 років, за ч. 4 ст. 185 цього Кодексу - 6 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 6 років.

На підставі статей 71, 72 КК за сукупністю вироків ОСОБА_4 до призначеного покарання, ухвалено приєднати невідбуте покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 березня 2021 року, та остаточно призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 2 місяці 5 днів.

Цим же вироком вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження і процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з детально наведеними у вироці фактичними обставинами, ОСОБА_4 у період дії введеного на території України воєнного стану, в кінці травня 2022 року із складського приміщення ТОВ «Будівельне монтажне управління № 460», що розташоване просп. Любові Малої, 2-а у м. Харкові, таємно викрав 2 металеві теплоізольовані труби діаметром 108x200 довжиною 1 м кожна, на загальну суму 3580,66 грн, спричинивши вказаному товариству матеріальну шкоду на зазначену суму.

Крім цього, ОСОБА_4 07 червня 2022 року близько 02:22, тобто у період дії введеного на території України воєнного стану, відчуваючи безкарність за раніше вчинене правопорушення, цілеспрямовано прибув у домоволодіння на АДРЕСА_3, намагався викрасти велосипед марки «PROFI Y16321 Inspirer», однак не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки його протиправні дії були помічені та надалі припинені громадянином ОСОБА_5 , який проживає за цією адресою. У разі доведення злочину до кінця ОСОБА_4 міг би спричинити ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 1233, 33 грн.

Харківський апеляційний суд ухвалою від 28 листопада 2022 року вказаний вирок місцевого суду залишив без змін.

Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі

У касаційній скарзі засуджений, неоспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації його дій, просить змінити судові рішення, та призначити більш м`яке покарання.

Суть доводів засудженого зводиться до того, що суди під час вирішення питання щодо призначення покарання не в повній мірі врахували його особу та обставини, які пом`якшують покарання.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі та копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оспорюються.

Твердження касатора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Згідно з принципами співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Виходячи з указаної мети й вищезазначених принципів, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Як убачається із оскаржуваних судових рішень вказаних вимог закону суди попередніх інстанцій дотримались.

Місцевий суд з урахуванням обставин справи, характеру вчиненого діяння, особи обвинуваченого, того, що він не працює, не одружений, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, раніше судимий, має постійне місце реєстрації та мешкання, керуючись ст. 65 КК, виходячи з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів, взяв до уваги характер і ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, обставину, яка пом`якшує покарання, дійшов висновку про те, що для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним нових злочинів необхідно призначити йому покарання пов`язане з ізоляцією від суспільства.

За наслідками апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції не установив порушень, допущених місцевим судом, під час призначення покарання, погодився з його висновками та зазначив мотиви з яких залишив апеляційну скаргу засудженого без задоволення.

На переконання колегії суддів, рішення судів попередніх інстанцій обгрунтовані.

Колегія суддів уважає призначене ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк, який є наближеним до мінімальних меж санкції ч. 4 статті 185 КК, відповідає вимогам статей 50, 65 КК.

Крім цього, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, взяв до уваги, що ОСОБА_4 , будучи засудженим за 1 ст. 309 КК до 2 місяців 5 днів арешту та, не відбувши це покарання, скоїв новий злочин, а тому призначив обвинуваченому покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК, застосовуючи принцип повного приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, що ґрунтується на вимогах кримінального закону.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що судові рішення відповідають вимогам ст. 370 КПК, є законними та обґрунтованими.

Обставини, на які посилається в касаційній скарзі засуджений не є безумовними і достатніми для зміни чи скасування судових рішень.

Отже, Суд вважає, що покарання, призначене місцевим судом засудженому і залишене без змін судом апеляційної інстанції, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними в касаційній скарзі, Суд не вбачає.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, вмотивованість їх висновків з питання призначення засудженому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, засуджений у касаційній скарзі не навів.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги засудженого та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 серпня 2022 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3