ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/4104/22 Справа № 191/3384/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинувачений ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 000035 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2022 року застосовано обвинуваченому ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 03.02.2023 року включно, без визначення розміру застави.

В обґрунтування прийнятого рішення, суд першої інстанції зазначив, що 17.11.2022 ухвалою Дніпровського апеляційного суду задоволено апеляційну скаргу прокурора Синельниківської окружної прокуратури ОСОБА_8 та до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 07.12.2022 включно.

Суд взяв до уваги такі обставини, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, його репутацію, який ніде не працює, тобто не має постійного джерела доходів, а тому прийшов до висновку про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, оскільки обвинувачений залишаючись на волі може переховуватися від суду, що негативно впливати на здійснення судового розгляду, та/або продовжити інші злочинні дії, впливати на свідків, а тому застосування у даному випадку більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, визначеним ст. 177 КПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2022 року про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відмовити у задоволенні клопотанні прокурора.

Захисник зазначає, що вказана ухвала суду першої інстанції була прийнята в порушення норм законодавства, оскільки вказане клопотання сторони обвинувачення не підтверджує заявленими ризиками, у зв`язку з чим суд першої інстанції виніс вказане рішення з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Адвокат вбачає, що стороною обвинувачення також були порушені норми законодавства (процесуальні строки), у зв`язку із чим ним було подано до суду саме клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а не його продовження.

Апелянт зазначає, що суд в порушення вимог 331 КПК України розглянув клопотання сторони обвинувачення про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при тому не звернув увагу, що дія попередньої ухвали Дніпровського апеляційного суду від 17.11.2022, якою обвинуваченому було застосовано вказаний запобіжний захід має строк до 07.12.2022 включно та безпідставно було обрано ОСОБА_7 запобіжний захід, а не продовжено, як те передбачає чинне законодавство.

Не може залишити поза уваги й те, що суд не взяв до уваги позитивну характеристику ОСОБА_7 , відсутність у нього судимостей, наявність постійного місця проживання та реєстрації, родину (матір пенсіонерка, яка має онкологічне захворювання, цивільну дружину, яка на даний час у перебуває у стані вагітності).

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги, просили їх задовольнити у повному обсязі. Ухвалу суду першої інстанції вважали незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Прокурор в судове засідання не з`явився, Тому на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України апеляційний суд здійснює розгляд без його участі.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого, захисника, перевіривши надані матеріали контрольного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції зазначені вимоги кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 були дотриманні в повній мірі.

В провадженні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 263 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.12.2022 обвинуваченому ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 06.12.2022 було заявлено клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 з тих підстав, що на даний час існують ризики передбачені ст. 177 КПК України.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Цей висновок узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутого щодо ОСОБА_7 обвинувачення, державні органи могли виправдано вважати, що такі ризики існують.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

На підставі наведеного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Тому, враховуючи вищевикладене, а також те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Твердження сторони захисту про недоведеність встановлених судом ризиків не заслуговують на увагу, оскільки сукупність даних про тяжкість злочину у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_7 , обставини провадження та стадію розгляду провадження беззаперечно вказує на їх існування.

Крім того колегія суддів зазначає, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме збут 3 бойових гранат з запалами Ф-1, 3-х ручних протитанкових гранатометів «BULSPIKE-АТТ-1-22 OLVP-22 Т-1-22», 1 ручної штурмової гранати «РШГ-2 56-8-16 ЛП- 30 Т, ОКФОЛ У-505 533-2-16 7/1 TP ВА», 1 ручного протитанкового гранатомету «РПГ-22 3-89», а також патронів 5,45 мм загальною кількістю 4 320 штук.

За вказані боєприпаси ОСОБА_7 отримав в якості оплати грошові кошти загальною сумою 115 500 гривень, які у останнього були вилучені під час затримання працівниками правоохоронних органів.

Доводи захисника про наявність в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання та реєстрації, у зв`язку з чим на думку апелянта дане є підставою для відмови сторони обвинувачення у вказаному клопотанні, враховуючи сукупністю фактичних обставин справи не дає підстав для застосування вищезазначеного запобіжного заходу.

При цьому, вище вказані дані стороною захисту нівелюються іншими даними, які містяться в матеріалах контрольного кримінального провадження, з яких вбачається, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти громадської безпеки.

Вказані обставини свідчать про високу ступінь суспільної небезпечності обвинуваченого та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності його поведінку, а відтак застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 виправдано наявністю конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Доводи сторони захисту, що суд в порушення норм КПК України розглянув клопотання прокурора про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а не його продовження, оскільки строк попередньої ухвали, якою було обвинуваченому обрано даний вид запобіжного заходу спливав 07.07.2022 - є такими, що заслуговують на увагу, однак вказане не є суттєвим порушенням, що тягло б за собою скасування судового рішення в цілому.

При обранні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції обґрунтовано з`ясував виклад обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики прокурором у вказаному клопотанні не зменшилися.

Тобто, з вказаного слідує, що обраний запобіжний захід на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява № 28969/04, від 16 травня 2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Будь-яких порушень КПК України при постановлені оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2022 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 О ОСОБА_9 В ОСОБА_10