У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2022 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтави клопотання старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_6 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000425 від 01.12.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук, Полтавська обл., українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, перебуваючого у військовому званні «солдат», на посаді номера обслуги відділення охорони 5 взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 16.08.2022 за ч. 5 ст. 407 КК України до штрафу в розмірі 1765 н.м.д.г., що становить 30005 грн. ,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся до суду із зазначеним клопотанням, в обґрунтування якого зазначав, що Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000425 від 01.12.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 №68 від 17.03.2022, солдат ОСОБА_4 , вважається таким, що зарахований до списків військової частини та призначений на посаду номера обслуги відділення охорони 5 взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_1 , з 17.03.2022.

Відповідно до приписів ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на момент вчинення злочинів, солдат ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом.

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують солдата ОСОБА_4 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.

Пунктом 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог ст.ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2119-IX від 15.03.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

21.04.2022 Верховна Рада прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 19.04.2022 №259/2022 до 25.05.2022 року.

22.05.2022 Верховна Рада прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17.05.2022 № 341/22 на 90 діб.

15.08.2022 Верховна Рада прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12.08.2022 № 573/2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні на 90 діб до 21.11.2022 року.

18.11.2022 Верховна Рада прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.11.2022 № 757/2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні на 90 діб.

Однак, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів, вирішив стати на злочинний шлях.

Так, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Однак, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді номера обслуги відділення охорони 5 взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно ухилитися від неї, не маючи об`єктивних та поважних підстав для самовільного залишення розташування військової частини без поважних причин, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, за відсутності поважних причин, 06.11.2022, близько 17.00 год., самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), та перебував за місцем проживання своєї знайомої за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

16.11.2022 близько 09.00 год. солдат ОСОБА_4 добровільно та з власної ініціативи прибув до розташування військової частини НОМЕР_1 , де зустрівся із командиром підрозділу капітаном ОСОБА_7 та повідомив про себе і вчинений ним злочин.

Таким чином, 06.11.2022, близько 17.00 год., солдат ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , в умовах воєнного стану та незаконно перебував за її межами до 16.11.2022.

У подальшому, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді номера обслуги відділення охорони 5 взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно ухилитися від неї, не маючи об`єктивних та поважних підстав для нез`явлення вчасно до розташування військової частини після лікування з медичного закладу (КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька»»), в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, за відсутності поважних причин, не з`явився вчасно до розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) після лікування з медичного закладу (КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька»»), в умовах воєнного стану, а проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

09.12.2022 о 15.07 год. солдат ОСОБА_4 був затриманий уповноваженою службовою особою в порядку ст. 208 КПК України.

Таким чином, 24 листопада 2022 року солдат ОСОБА_4 умисно не з`явився вчасно після лікування з медичного закладу (КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька»»), без поважних причин, до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , в умовах воєнного стану та незаконно перебував за її межами до 09 грудня 2022 року, поки не був затриманий уповноваженою службовою особою в порядку ст. 208 КПК України.

У вчиненні зазначених кримінальних правопорушень обґрунтовано підозрюється: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кременчук, Полтавська обл., українець, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, перебуваючий у військовому званні «солдат», на посаді номера обслуги відділення охорони 5 взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 16.08.2022 за ч. 5 ст. 407 КК України до штрафу в розмірі 1765 н.м.д.г., що становить 30005 грн.

В діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 5 ст. 407 КК України, тобто кримінальних правопорушень, за які передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років та які, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

09.12.2022 о 15 год. 07 хв. ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України.

10.12.2022 органом досудового розслідування складено письмове повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України, яке відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України вручено останньому.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України, підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: Повідомленням про кримінальне правопорушення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.11.2022; Актом службового розслідування від 17.11.2022; Протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 07.12.2022; Протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 07.12.2022; Протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 07.12.2022; Протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 07.12.2022;

Іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Крім того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то це поняття означає існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Окрім того, Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

На теперішній час стороною обвинувачення вживаються заходи щодо встановлення всіх обставин кримінальних правопорушень у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 , у тому числі допити свідків, відшукання речей та документів, які можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні.

Аналізуючи поведінку підозрюваного ОСОБА_4 та матеріали кримінального провадження, сторона обвинувачення приходить до наступних висновків:

1. Так, ОСОБА_4 через тяжкість інкримінованих йому кримінальних правопорушень може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, в тому числі і на тимчасово окупованій території України, оскільки кримінальні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 407 КК України є тяжкими, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Той факт, що у разі засудження за вчинення даних кримінальних правопорушень, до ОСОБА_4 , як основне покарання, судом може бути застосоване покарання у виді позбавленні волі строком від п`яти до десяти років, сам по собі є одним з ризиків, який може свідчити про неналежну процесуальну поведінку ОСОБА_4 у майбутньому, чим може перешкоджати встановленню істини по справі.

Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, переховування від органів досудового розслідування та суду.

Підозрюваний ОСОБА_4 може впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, які до теперішнього часу не допитані, як особисто, так і через третіх осіб з числа діючих співслужбовців військової частини НОМЕР_1 , на учасників кримінального провадження, з метою запобігання надання ними правдивих показань, зокрема, на свідка ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 чи інших свідків, з мотивів помсти їм за надані в ході досудового розслідування показання, чи з метою схилити їх у будь-який спосіб до зміни або відмови від раніше наданих ними показань.

Крім того, недопитані на даний час свідки у кримінальному проваджені є колегами підозрюваного ОСОБА_4 , що також свідчить про те, що останній, знаходячись на свободі, може впливати на вказаних осіб та схиляти їх до дачі показань на його користь, що може перешкодити встановленню істини по справі.

Враховуючи викладене, існує ризик здійснення реального тиску на вказаних осіб з боку ОСОБА_4 . Вказана обставина свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, незаконний вплив на свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні.

3. Підозрюваний ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, шляхом уникнення від явок до органу досудового розслідування та суду, а також не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, що також свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відтак у сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваного ОСОБА_4 інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Окрім того, відповідно до ч. 7 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою, що унеможливлює застосування до підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням підозрюваного ОСОБА_4 під вартою.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав, викладених у клопотанні.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували, просили обрати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Заслухавши пояснення прокурора, підозрюваного та захисника дослідивши матеріали клопотання, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків , а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому же кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

10.12.2022 органом досудового розслідування складено письмове повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України, яке відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України вручено останньому.

09.12.2022 о 15 год. 07 хв. ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України.

За вчинення злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, який є тяжким злочином, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Статтею 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст.177 цього Кодексу.

При цьому, згідно ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, слідчий суддя на підставі наданих сторонами матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, що стосуються тяжкості покарання та вагомості доказів вчинення кримінального правопорушення, особу підозрюваного.

У обґрунтування клопотання, як на підставу застосування вказаного запобіжного заходу, слідчий посилається на наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, тобто запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Проаналізувавши доводи прокурора в обґрунтування обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою відносно ОСОБА_4 слідчий суддя вважає, що ризики, визначені п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а саме: через усвідомлення втрати свободи, за скоєння ним злочину підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; може вчинити інше кримінальне правопорушення, крім того слідчий суддя бере до уваги те, що останній, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти років до десяти років.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Відповідно до ч. 7 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Беручи до уваги дані про особу підозрюваного, стан його здоров`я, наявність повідомлення про підозру, інші обставини справи, та з урахуванням тяжкості вчиненого, наявності ризиків, визначених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, які є доведеними прокурором, слідчий суддя дійшов до висновку про неможливість застосувати більш м`який запобіжний захід.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-184, 186, 193-194, 196, 197, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_6 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000425 від 01.12.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук, Полтавська обл., українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, перебуваючого у військовому званні «солдат», на посаді номера обслуги відділення охорони 5 взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 16.08.2022 за ч. 5 ст. 407 КК України до штрафу в розмірі 1765 н.м.д.г., що становить 30005 грн. - задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб.

Строк тримання під вартою рахувати з 09 грудня 2022 року з 15 год. 07 хв.

Строк дії ухвали до 15 год. 07 хв. 07 лютого 2023 року.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Слідчий суддя : ОСОБА_1