справа № 631/962/22
провадження № 1-кп/631/111/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2022 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з боку сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_3 ,

з боку сторони захисту:

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 приміщення суду в селище міського типу Нова Водолага справу за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 січня 2022 року під № 0000089 щодо обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Малинівка Чугуївського району Харківської області, громадянки України, зі середньо-спеціальною освітою, маючій на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

20 січня 2022 року ОСОБА_6 разом зі своєю дружиною, ОСОБА_4 , перебували за місцем їхнього фактичного спільного мешкання за адресою: АДРЕСА_2 .

Так, 20 січня 2022 року близько 21 години 00 хвилин, більш точного часу як в ході досудового розслідування, так і в суді встановити не видалось можливим, ОСОБА_4 на побутовому ґрунті вчинила сварку з ОСОБА_6 , в ході якої у неї виник умисел на навмисне заподіяння останньому тілесних ушкоджень невизначеного ступеню тяжкості, та вона взяла в руки кухонний ніж з довжиною леза 14,5 см.

Цього ж дня, а саме 20 січня 2022 року близько 21 години, більш точного часу як в ході досудового розслідування, так і в суді встановити не видалось можливим, перебуваючи у кімнаті будинку вищевказаного домоволодіння, в ході конфлікту з ОСОБА_6 , ОСОБА_4 з метою реалізації свого протиправного умислу, спрямованого на протиправне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з мотивів неприязні до останнього, ОСОБА_4 , заздалегідь взятим із кухні будинку кухонним ножем, загальною довжиною 26,5 см. та довжиною леза 14,5 см., який тримала у правій руці, зі значною силою нанесла один удар ОСОБА_6 в область живота, заподіявши йому колото-різане ушкодження живота з шкірною раною на передній черевній стінці, зліва від середньої лінії живота, проникаюче в черевну порожнину, з ушкодженням великого сальника та попереково-ободочної кишки, з внутрішньочеревною кровотечею, яке утворилося від дії знаряддя, що володіло колюче-ріжучими властивостями, в передньо-задньому напрямку, та нанесла один удар ОСОБА_6 в область грудної клітки, заподіявши колото-різану рану на передній стінці грудної клітки, не проникаючу в грудну порожнину, яка також утворилася від дії знаряддя, що володіло колюче-ріжучими властивостями і, яким міг бути той же ніж № 1.

В результаті своїх протиправних дій ОСОБА_4 спричинила потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 12-14/1-НВ/22 від 07 лютого 2022 року, за ступенем тяжкості: ушкодження живота, котрі проникли в черевну порожнину, у тому числі і без ушкодження внутрішніх органів, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознаками небезпечних для життя (пункти 2.1.2, 2.1.3 «к» «Правил судово-медичного встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6); за ступенем тяжкості рана на грудній клітці це легке тілесне ушкодження (пункти 2.3.2. «б», 2.3.5 «Правил судово-медичного встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6).

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 на пропозицію суду щодо призначення їй захисника відмовилась від останнього, зазначивши, що буде самостійно здійснювати захист своїх інтересів, при цьому, винною себе визнала повністю, пояснивши, що дійсно скоїла інкриміноване їй в вину кримінальне правопорушення при вищевикладених обставинах.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченою своєї провини, а також те, що вона не ставить під сумнів фактичні обставини справи, а також правильність розуміння нею змісту цих обставин, у суду не виникає сумніву в добровільності та істинності позиції ОСОБА_4 .

Прокурор у судовому засідання посилаючись на те, що обвинувачена не оспорює фактичних обставин у справі, висловив думку про недоцільність досліджування під час судового розгляду справи усіх доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином відповідно до приписів Кримінального процесуального кодексу України. На адресу суду потерпілий ОСОБА_6 направив заяву, що була зареєстрована за вхідним № 3933/22 вх. від 06 грудня 2022 року, відповідно до якої просив розгляд справи провести за його відсутності, зазначивши, що не оспорює фактичні обставини кримінального правопорушення та не заперечує проти розгляду справи в порядку, передбаченому частиною 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, просив призначити обвинуваченій покарання, що не пов`язане з позбавлення волі.

У судовому засіданні у порядку, передбаченому статтею 325 Кримінального процесуального кодексу України, судом, з урахуванням думки учасників судового провадження, було вирішено питання про проведення судового розгляду без участі потерпілого, адже є можливим за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, з огляду на те, що цивільний позов в рамках кримінального провадження заявлений не був.

У зв`язку із безсумнівним та добровільним, тобто без будь-якого впливу із чиєї б то не було сторони, визнанням у повному обсязі ОСОБА_4 своєї вини в інкримінованому їй органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодженні з кваліфікацією вчиненого нею діяння, підтвердженням нею фактичних обставин, відсутності жодних заперечень щодо них з боку сторони обвинувачення, усвідомленням і правильним розумінням, роз`ясненого судом положення частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України про те, що у випадку визнання ними змісту даних фактичних обставин, сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржувати їх в апеляційному порядку, відсутністю їх заперечень проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються, суд ухвалив дослідити докази, обмежившись показаннями обвинуваченої, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують її особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів та процесуальних витрат, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченої, у відповідності до положень Кримінального кодексу України.

При цьому, з урахуванням висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладеного у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих статтею 91 Кримінального процесуального кодексу України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені статтею 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, в рішенні від 19 жовтня 2006 року у справі «Коваль проти України», відповідно до пункту 113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у межах кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

Також, в рішеннях від 28 жовтня 2010 року у справі «Леонід Лазаренко проти України» та від 16 грудня 2010 року у справі «Боротюк проти України» зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80 відповідно).

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 у вільній формі дала суду свої пояснення, зазначивши, що дійсно за наведених в обвинувальному акті обставин та відображеного алгоритму, наприкінці січня 2022 року, більш точної дати вона не пам`ятає, близько 21 години 00 хвилин, разом зі своїм чоловіком ОСОБА_6 перебували вдвох дома за місцем їхнього фактичного мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , де у них на побутовому ґрунті виник конфлікт. В цей час вона перебувала на кухні та в ході сварки взяла в руки кухонний ніж та нанесла один удар ОСОБА_6 , який знаходився в дверному проймі, в область живота. Зі слів ОСОБА_4 , яка нанесла другий удар в область грудної клітки, остання не пам`ятає, оскільки перебувала у стресовому стані. У вчинені кримінального правопорушення ОСОБА_4 щиро кається та виразила готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини, запевнивши суд, що такого більше ніколи не допустить.

Покази обвинуваченої в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння нею змісту обставин, добровільності та істинності її позиції.
Згідно із статтею 84 Кримінального процесуального кодексу України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Тобто, докази це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, про це наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 28 березня 2019 року у справі з єдиним унікальним № 154/3213/16.

У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (частина 2 статті 84 Кримінального процесуального кодексу України).

В свою чергу, з досліджених судом у судовому засіданні документів, що були надані стороною обвинувачення, судом встановлено наступне.

26 січня 2022 року ОСОБА_6 , будучи повідомленим під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтею 383 Кримінального кодексу України, звернувся до Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області з заявою, відповідно до якої просив притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка 20 січня 2022 року близько 21 години 00 хвилин за місцем їх мешкання в АДРЕСА_2 , спричинила йому тілесні ушкодження.

Протоколом огляду місця події від 21 січня 2022 року та фототаблицею до нього, складених слідчим СВ Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_7 за участю спеціаліста ОСОБА_8 , у присутності понятих: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , зафіксовані обстановка та обставини нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Протоколом огляду місця події від 21 січня 2022 року, складеного слідчим СВ Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_7 , за участю спеціаліста ОСОБА_8 , у присутності понятих: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , зафіксовані обставини виявлення та вилучення в приміщенні оглядового кабінету Мереф`янської центральної районної лікарні спортивних штанів чорного кольору, на яких мається нашарування речовини бурого кольору, різнокольорового светру, на якому маються нашарування речовини бурого кольору.

Відповідно до постанови старшого слідчого СВ Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітана поліції ОСОБА_13 від 21 січня 2022 року, вилучені в ході проведення огляду місця події від 21 січня 2022 року у приміщенні оглядового кабінету Мереф`янської центральної районної лікарні, за адресою: Харківська область, Харківський район, місто Мерефа, вулиця Дніпровська, будинок № 148, штани спортивні чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору та светр різнокольоровий зі слідами речовини бурого кольору, а також вилучені в ході проведення огляду місця події від 21 січня 2022 року у приміщенні приватного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , змив речовини бурого кольору зі зливного бачку унітазу, змив речовини бурого кольору з підлоги кімнати № 3, змив речовини бурого кольору з підлоги кухні, сорочку білого кольору зі слідами речовини бурого кольору, футболку бордового кольору із отвором на передній часині та слідами речовини бурого кольору, кухонний ніж зі руків`ям жовто-коричневого кольору визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 січня 2022 року під № 0000089 та передано на зберігання до Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 24 січня 2022 року у справі з єдиним унікальним номером № 635/452/22 накладено арешт з забороною відчуження, розпорядження та користування майном, а саме на штани спортивні чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору, светр різнокольоровий зі слідами речовини бурого кольору, змиви речовини бурого кольору зі зливного бачку унітазу, змиви речовини бурого кольору з підлоги кімнати № 3, змиви речовини бурого кольору з підлоги кухні, сорочку білого кольору зі слідами речовини бурого кольору, футболку бордового кольору із отвором на передній часині та слідами речовини бурого кольору, кухонний ніж зі руків`ям жовто-коричневого кольору.

З висновку експерта № 12-14/1-НВ/22, складеного 07 лютого 2022 року судово-медичним експертом районного відділення судово-медичної експертизи обласного бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_14 , убачається, що у ОСОБА_6 мало місце колото-різане ушкодження живота з шкірною раною на передній черевній стінці, зліва від середньої лінії живота, проникаюче в черевну порожнину, з ушкодженням великого сальника та попереково-ободочної кишки, з внутрішньочеревною кровотечею, яке утворилося від дії знаряддя, що володіло колюче-ріжучими властивостями, в передньо-задньому напрямку. Враховуючи розміри шкіряної рани, таким знаряддям, найбільше вірогідно, міг бути наданий на дослідження ніж № 1. Виявлена колото-різану рану на передній стінці грудної клітки, не проникаючу в грудну порожнину, яка також утворилася від дії знаряддя, що володіло колюче-ріжучими властивостями і, яким міг бути той же ніж № 1. Час утворення вищевказаних ушкоджень можливий 20 січня 2022 року, способом на який вказує потерпілий. За ступенем тяжкості, ушкодження живота, котрі проникли в черевну порожнину, у тому числі і без ушкоджень внутрішніх органів, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознаками небезпечних для життя відповідно до пунктів 2.1.2, 2.1.3 «к» «Правил судово-медичного встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6. За ступенем тяжкості рана на грудній клітці це легке тілесне ушкодження (пункти 2.3.2 «б», 2.3.5 «Правил судово-медичного встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6). Між спричиненими тілесними ушкодженнями і наслідками, що настали у ОСОБА_6 , мається причини й зв`язок.

Відповідно до висновку експерта № 12-14/2-НВ/22, складеного 02 лютого 2022 року судово-медичним експертом районного відділення судово-медичної експертизи обласного бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_14 , у ОСОБА_4 на момент проведення огляду будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено.

З протоколу проведення слідчого експерименту з 10 години 00 хвилин до 11 години 00 хвилин 02 лютого 2022 року, проведеним слідчим СВ Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_15 , на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , за участі потерпілого ОСОБА_6 та спеціаліста ОСОБА_14 , у присутності понятих: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , та фото таблиці до нього, убачається, як потерпілий ОСОБА_6 показує на статисті спосіб та механізм нанесення йому тілесних ушкоджень в область живота 20 січня 2022 року. Вказаний протокол підписаний усіма учасниками слідчої дії, а також понятими без будь яких зауважень та в цілому відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України в частині питання його оформлення.

З висновку експерта № 12-14/5-НВ/22 12-14/1-НВ/22, складеного 08 лютого 2022 року судово-медичним експертом районного відділення судово-медичної експертизи обласного бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_14 , убачається, що у ОСОБА_6 мало місце колото-різане ушкодження живота з шкірною раною на передній черевній стінці, зліва від середньої лінії живота, проникаюче в черевну порожнину, з ушкодженням великого сальника та попереково-ободочної кишки, з внутрішньочеревною кровотечею, яке утворилося від дії знаряддя, що володіло колюче-ріжучими властивостями, в передньо-задньому напрямку. Враховуючи розміри шкіряної рани, таким знаряддям, найбільше вірогідно, міг бути наданий на дослідження ніж № 1. Виявлена колото-різану рану на передній стінці грудної клітки, не проникаючу в грудну порожнину, яка також утворилася від дії знаряддя, що володіло колюче-ріжучими властивостями і, яким міг бути той же ніж № 1. Час утворення вищевказаних ушкоджень можливий 20 січня 2022 року. Виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_6 відповідають тому способу та механізму утворення, на який вказує сам потерпілий в ході проведення слідчого експерименту 02 лютого 2022 року.

Протоколом проведення слідчого експерименту з 11 години 05 хвилин до 12 години 00 хвилин 02 лютого 2022 року, проведеним слідчим СВ Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_15 , на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , за участі підозрюваної ОСОБА_4 та спеціаліста ОСОБА_14 , у присутності понятих: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , та фото таблиці до нього, убачається, як підозрювана ОСОБА_4 показує на статисті спосіб та механізм нанесення тілесних ушкоджень в приміщенні кухні ОСОБА_6 20 січня 2022 року. Вказаний протокол підписаний усіма учасниками слідчої дії, а також понятими без будь яких зауважень та в цілому відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України в частині питання його оформлення.

З висновку експерта № 12-14/4-НВ/22/12-14/1-НВ/22, складеного 08 лютого 2022 року судово-медичним експертом районного відділення судово-медичної експертизи обласного бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_14 , убачається, що у ОСОБА_6 мало місце колото-різане ушкодження живота з шкірною раною на передній черевній стінці, зліва від середньої лінії живота, проникаюче в черевну порожнину, з ушкодженням великого сальника та попереково-ободочної кишки, з внутрішньочеревною кровотечею, яке утворилося від дії знаряддя, що володіло колюче-ріжучими властивостями Також в ході проведення судово-медичної експертизи потерпілого, виявлена колото-різану рану на передній стінці грудної клітки, не проникаючу в грудну порожнину, яка також утворилася від дії знаряддя, що володіло колюче-ріжучими властивостями. Приймаючи до уваги наявність у ОСОБА_6 двох колото-різаних поранень, випливає той факт, що вони не могли утворитися від одноразової дії знаряддя, що володіло колюче-ріжучими властивостями, а значить підозрювана не розкрила спосіб і механізм утворення цих ушкоджень під час слідчого експерименту.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/121-22/2553-БД, проведеної 22 лютого 2022 року судовим експертом Харківського науково дослідного експертно криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України ОСОБА_16 вбачається, що встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка букального епітелію підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (об`єкт № 1.1).

Відповідно до постанови слідчого СВ Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітана поліції ОСОБА_15 від 10 лютого 2022 року, ніж кухонний загальною довжиною 32,5 см., з пластмасовим руків`ям булого кольору, яке має нашарування грязі, потертості, довжиною 11,5 см., шириною 1,9 см., зі стальним лезом довжиною 21 см., найбільша ширина біля руків`я 2,9 см. визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 січня 2022 року під № 0000089 та передано на зберігання під розписку власнику, ОСОБА_6 .

Згідно зберігаючої розписки від 10 лютого 2022 року ОСОБА_6 отримав від працівників поліції належний йому кухонний ніж та зобов`язався зберігати до вирішення питання по суті.

Оцінюючи висновки експертів з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку у сукупності з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами, суд визнає їх вірними, мотивованими достатньо переконливо та такими, що не суперечать іншими доказам у справі.

Надаючи оцінку усім письмовим доказам суд відмічає наступне.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (стаття 85 Кримінального процесуального кодексу України).

Приписами статті 86 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Отже, цими процесуальними джерелами доказів, у розумінні статті 84 Кримінального процесуального кодексу України, підтверджуються обставини, регламентовані статтею 91 вказаного нормативно правового акту України.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини справи підтверджені наявними у справі доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду справи, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, також визнає фактичні обставини справи доведеними.

При кваліфікації дій обвинуваченої суд ураховує, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05 квітня 2018 року у справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.
За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу України.
Розглядаючи кримінальне провадження відповідно до частини 1 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд дійшов висновку щодо доведеності стороною обвинувачення вчинення ОСОБА_4 інкримінованого їй в вину кримінального правопорушення злочину, оскільки своїми діями остання 20 січня 2022 року заподіяла ОСОБА_6 умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Отже, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в судовому засіданні у їхні сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_4 доведена повністю. Дії її відповідають складу злочину, передбаченого частиною1 статті 121 Кримінального кодексу України, і правильно кваліфіковані, як умисне тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Підстав, у відповідності до частини 3 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 зазначив, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації кримінальних правопорушень, передбаченої статтею 12 Кримінального кодексу України, особливостей та обставин його вчинення, й приходить до висновку, що обвинуваченою скоєно кримінальне правопорушення, яке відносяться до тяжкого злочину.

Вивчаючи особу винної шляхом з`ясування стану її здоров`я, поведінки до вчинення злочину, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що ОСОБА_4 зі слів офіційно не працевлаштована, заміжня, має неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стан здоров`я ОСОБА_4 задовільний, зі слів хронічних хвороб не має, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, що свідчить про її осудність, до осіб з інвалідністю не належить. Має постійне місце реєстрації та проживання, де характеризується задовільно, раніше не судима, що підтверджується довідкою ОСК Головного управління Національної поліції в Харківській області № 27-25012022/63090 від 26 січня 2022 року.

З досудової доповіді, складеної 06 грудня 2022 року провідним інспектором Харківського районного сектору № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_17 щодо ОСОБА_4 вбачається, що орган пробації вважає, що є середній ризик ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній. Орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе лише за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для її виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, а саме проводити заходи із залученням соціальних працівників. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробування, орган пробації вважає доцільним покладення на обвинуваченого обов`язків відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1, пункту 2 частини 3 статті 76 Кримінального кодексу України.

В силу пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 зі суд визнає повне визнання вини та щире каяття, а також активне сприяння розкриттю злочину.

Щире каяття в даному випадку полягає у визнанні в суді обставин регламентованих пунктом 1 частини 2 статті 91 Кримінального процесуального кодексу України щодо події кримінального правопорушення, у тому числі часу, місця, способу вчинення. Адже, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки.
Обвинувачена висловила щирий жаль з приводу учинених дій та осуд своєї поведінки.
Активне сприяння розкриттю злочину виразилось у активному сприянні у встановленні обставин регламентованих статтею 91 Кримінального процесуального кодексу України та розгляду справи у порядку, визначеному частиною 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України, судом не установлено.

Відповідно до вимог статей 50, 65 Кримінального кодексу України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

У статті 65 Кримінального кодексу України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. За змістом статті 75 Кримінального кодексу України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність оцінювання представниками судових органів визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченій, суд виходить з положень частини 2 статті 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, керується вимогами статті 65 Кримінального кодексу України, а саме: враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до тяжкого злочину, особу винної, яка повністю визнала свою провину і усвідомила негативні наслідки своєї поведінки, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має на утриманні малолітню дитину, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також враховує позицію прокурора, який просив призначити покарання обвинуваченій у виді позбавлення волі на строк 5 років, із застосуванням положень статті 75 Кримінального кодексу України щодо звільнення від відбуття покарання із встановленням іспитового строку на 2 роки.
Виходячи з приписів статті 50 Кримінального кодексу України, згідно з яких метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає за необхідно призначити ОСОБА_4 покарання в межах, встановлених санкцією частини 1 статті 121 Кримінального кодексу України, у виді позбавлення волі на певний строк, із застосуванням приписів статті 75 Кримінального кодексу України про її звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Запобіжний захід під час досудового розслідування обвинуваченій не обирався, ніяких клопотань з цього приводу під час судового розгляду справи не надходило, тому до вступу вироку в законну силу ОСОБА_4 запобіжний захід не обирати.

Питання щодо арешту майна, накладеного на стадії досудового розслідування, суд вирішує у відповідності до статті 174 Кримінального процесуального кодексу України.
Долю речових доказів по справі слід вирішити в порядку, визначеному частиною 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Цивільний позов в рамках даного кримінального провадження не заявлявся.

Частина 1 статті 126 Кримінального процесуального кодексу України покладає на суд обов`язки вирішити питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалі суду.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 118 Кримінального процесуального кодексу України до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які в силу приписів частини 1 та 2 статті 122 цього ж кодифікованого процесуального закону України несе сторона кримінального провадження, яка залучила експерта. При цьому у разі залучення експертів спеціалізованих державних установ стороною обвинувачення, це здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Частина 2 статті 124 Кримінального процесуального кодексу України зобов`язує суд у разі ухвалення обвинувального вироку стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Як вказано у обвинувальному акті під час досудового розслідування кошти на проведення експертиз не витрачались.

На підставі викладеного, враховуючи положення частини 2 статті 61 Конституції України, керуючись статтями 12, 50, 63, 65 67, 75 76, частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України, а також статтями 84, 91, 100, частиною 3 статті 349, статтями 368 371, 373 376, 392, 393, 395, 532 535 Кримінального процесуального кодексу України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України, і призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до частини 1 статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування основного покарання у виді позбавлення волі із встановленням іспитового строку на 2 (два) роки та покладенням на неї обов`язків, передбачених частиною 1 та пунктом 2 частиною 3 статті 76 Кримінального кодексу України, а саме:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком суду законної сили не обирати.
Речові докази у кримінальному провадженні № 0000089, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 січня 2022 року:

штани спортивні чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору, светр різнокольоровий зі слідами речовини бурого кольору, сорочку білого кольору зі слідами речовини бурого кольору, футболку бордового кольору із отвором на передній часині та слідами речовини бурого кольору, кухонний ніж зі руків`ям жовто-коричневого кольору, які передано на зберігання до Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області повернути власнику після набрання вироком законної сили;

змив речовини бурого кольору зі зливного бачку унітазу, змив речовини бурого кольору з підлоги кімнати № 3, змив речовини бурого кольору з підлоги кухні, які зберігаються у Відділі поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області знищити після набрання вироком законної сил;

ніж кухонний загальною довжиною 32,5 см., з пластмасовим руків`ям білого кольору, яке має нашарування грязі, потертості, довжиною 11,5 см., шириною 1,9 см., зі стальним лезом довжиною 21 см., найбільша ширина біля руків`я 2,9 см., який передано на зберігання під розписку власнику, ОСОБА_6 залишити останньому за належністю.

Арешт накладений згідно ухвали слідчого судді Харківського районного суду Харківської області, постановленою 24 січня 2022 року у справі з єдиним унікальним № 635/452/22, на майно, а саме на штани спортивні чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору, светр різнокольоровий зі слідами речовини бурого кольору, змиви речовини бурого кольору зі зливного бачку унітазу, змиви речовини бурого кольору з підлоги кімнати № 3, змиви речовини бурого кольору з підлоги кухні, сорочку білого кольору зі слідами речовини бурого кольору, футболку бордового кольору із отвором на передній часині та слідами речовини бурого кольору, кухонний ніж зі руків`ям жовто-коричневого кольору, скасувати.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, потерпілому та прокурору.

Копію цього судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні при його проголошенні.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених статтею 394 Кримінального процесуального кодексу України, до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1