Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

29 листопада 2022 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 04 червня 2021 року, якою скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням засудженому ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 04 червня 2021 року задоволено подання старшого інспектора Рівненського міськрайонного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Рівненській області.

Скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_6 та направлено засудженого для відбування покарання, призначеного вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 05 червня 2019 року за ч.2 ст.309 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки.

Мотивував своє рішення суд тим, що ОСОБА_6 протягом іспитового строку систематично вчиняв адміністративні правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення, і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить вказану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання.

На обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначив, що місцевий суд не з`ясував чи перед внесенням даного подання проводилась індивідуальна профілактична бесіда працівниками органу пробації із засудженим ОСОБА_6 , чи відбирались у нього письмові пояснення із зазначенням обставин вчинення адміністративних правопорушень, чи проводилась соціально-виховна робота із засудженим.

Крім того, апелянт вказав, що місцевим судом було порушено його право на захист, оскільки йому не було забезпечено можливості залучити до участі при розгляді подання іншого адвоката, адже він відмовився від послуг адвоката ОСОБА_7 у зв`язку з неналежним виконанням нею своїх обов`язків.

Також вважає, що суд в повній мірі не врахував наявність у ОСОБА_6 інвалідності ІІІ групи та статусу учасника бойових дій. його сімейний стан, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Заслухавши суддю-доповідача, міркування прокурора ОСОБА_4 про безпідставність апеляційних вимог та залишення ухвали без змін, перевіривши матеріали за клопотанням органу пробації, матеріали особової справи, а також доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить таких висновків.

Доводи апелянта щодо порушення права на захист колегія суддів визнає позбавленими підстав, оскільки вони жодним чином не підтверджені та не доведені. Так з матеріалів провадження вбачається, що подання інспектора органу пробації було розглянуто місцевим судом за участі захисника - адвоката ОСОБА_7 , призначеного відповідно до доручення Регіонального центру з надання беоплатної вторинної правової допомоги у Рівненській області за клопотанням засудженого ОСОБА_6 . За даними журналу судового засідання та звукозапису, для узгодження спільної правової позиції засудженому та захиснику судом було відповідний час та оголошено перерву.

Що стосується посилання в апеляційній скарзі на дані про особу засудженого, то за приписом ст.65 КК України, такі враховуються при призначенні покарання, а тому вони не заслуговують на увагу.

Водночас апеляційний суд зауважує, що Законом України "Про пробацію" (далі - Закон) визначено мету, завдання, підстави, види пробації, правовий статус персоналу органу пробації та суб`єктів пробації (ст.1 Закону).

Як визачено ст.3 Закону, правову основу пробації та діяльності органу пробації становлять Конституція України, Кримінальний, Кримінальний процесуальний, Кримінально-виконавчий кодекси України, цей Закон та інші закони України, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Метою пробації є забезпечення безпеки суспільства шляхом виправлення засуджених, запобігання вчиненню ними повторних кримінальних правопорушень та забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинувачених, з метою прийняття судом рішення про міру їхньої відповідальності (ст.4 Закону).

За приписами ст.6 Закону, до завдань віднесено здійснення нагляду за засудженими до покарань у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, громадських робіт, виправних робіт, особами, яким покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк замінено покаранням у виді громадських робіт або виправних робіт, особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, звільненими від відбування покарання вагітними жінками і жінками, які мають дітей віком до трьох років; виконання певних видів покарань, не пов`язаних з позбавленням волі; направлення засуджених до обмеження волі для відбування покарання до виправних центрів; реалізація пробаційних програм стосовно осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням; проведення соціально-виховної роботи із засудженими; здійснення заходів з підготовки осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, до звільнення; реалізація інших заходів, спрямованих на виправлення засуджених та запобігання вчиненню ними повторних кримінальних правопорушень.

Згідно визначення ст.10 Закону, наглядова пробація - це здійснення наглядових та соціально-виховних заходів щодо засуджених до покарань у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, громадських робіт, виправних робіт, осіб, яким покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк замінено покаранням у виді громадських робіт або виправних робіт, осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, звільнених від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, а також направлення засуджених до обмеження волі для відбування покарання до виправних центрів.

Відповідно до приписів ст.18 Закону, орган пробації у межах своїх повноважень організовує здійснення нагляду за засудженими; виконання покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, громадських робіт, виправних робіт; реалізацію пробаційних програм стосовно осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням; соціально-виховну роботу із засудженими (ст.18 Закону).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 засуджений 05.06.2019 Рівненським міським судом Рівненської області за ч.2 ст.309 КК України на 3 роки позбавлення волі та на підставі ст.75 цього Кодексу звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та з покладенням, відповідно до ст.76 КК України, обов`язків: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Цей вирок набрав законної сили 08.07.2019.

01.08.2019 вказаний вирок був прийнятий органом з питань пробації до виконання та ОСОБА_6 був поставлений на облік.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання. Якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Із законодавчого визначення слідує, що несприятливі правові наслідки у виді направлення засудженого для реального відбування призначеного покарання визначаються його поведінкою протягом іспитового строку за умов невиконання покладених на нього обов`язків, недопущення систематичних правопорушень, що потягли за собою адміністративні стягнення, не вчинення нового злочину і цим самим доведено своє виправлення. У кожному конкретному випадку суд повинен з`ясувати причини невиконання законодавчо визначених умов.

Контроль за поведінкою засуджених осіб, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, та його порядок визначений Кримінально-виконавчим кодексом України.

Зокрема за приписом ч.5 ст.166 Кримінально-виконавчого кодексу України, у разі вчинення засудженим адміністративних правопорушень, що тягнуть за собою накладення адміністративних стягнень, із засудженим проводиться індивідуальна профілактична бесіда. Вимоги аналогічного змісту закріплені і в ч.2 ст.3 ІХ розділу Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 31.01.2019 за №120/33091, де передбачено, що у разі вчинення звільненим з випробуванням адміністративного правопорушення, що тягне за собою накладення адміністративного стягнення, з ним проводиться індивідуальна профілактична бесіда.

Проте, як вбачається з особової справи засудженого ОСОБА_6 , вказаних вимог закону дотримано не було - працівником органу пробації жодного разу з ним не проводилась індивідуальна профілактична бесіда у зв`язку з притягнення засудженого до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень.

У засудженого ОСОБА_6 лише відбирались письмові пояснення з приводу вчиненого ним, однак і ці пояснення не містять відомостей про те, що із засудженим було проведено бесіду відповідного змісту.

Разом з тим, зі змісту подання органу пробації вбачається, що підставою для його внесення стало саме систематичне вчинення ОСОБА_6 адміністративних правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення.

З огляду на вказане, колегія суддів приходить до переконання, що у поданні органу пробації про скасування звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 та направлення його для відбування покарання слід відмовити, оскільки органом пробації не було дотримано встановлену законодавцем процедуру внесення такого подання

Водночас, враховуючи те, що ОСОБА_6 під час іспитового строку неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126, ч.2 ст.126, ч.2 ст.130, двічі за ч.3 ст.130, ст.122-2, ст.121-5 КУпАП, що знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду, то, в силу вимог ч.6 ст.166 Кримінально-виконавчого кодексу України, орган пробації має право звернутись до суду із відповідним поданням, усунувши процедурні недоліки, встановлені апеляційним судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 04 червня 2021 року стосовно засудженого ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3