Справа № 303/2259/23
Провадження № 1-кп/303/718/23

УХВАЛА

21 березня 2023 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілих ОСОБА_9 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000980 від 02.11.2022 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, п.5 ч.2 ст. 115 та ч.1 ст.263 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Кримінальне провадження підсудне Мукачівському міськрайонному суду, підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п. 4-8 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України, немає.

Обвинувальний акт затверджений прокурором і відповідає вимогам ст.291 КПК України. Підстави для повернення обвинувального акта відсутні.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник не заперечили проти призначення судового розгляду.

Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_8 та їх представник підтримали думку учасників процесу та просили призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

З врахуванням думки учасників, суд вважає можливим судовий розгляд провести у відкритому судовому засіданні, колегіально судом у складі трьох професійних суддів. Підстав для здійснення судового розгляду в закритому судовому засіданні немає.

Всі питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду, передбачені ст. 315 КПК України, вирішені, визначено склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КПК України після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду.

Враховуючи вищенаведене, вислухавши думку учасників підготовчого провадження щодо можливості призначення судового розгляду, враховуючи, що відсутні підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд вважає за необхідне призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, п.5 ч.2 ст. 115 та ч.1 ст.263 КК України.

До обвинуваченого ОСОБА_6 на стадії досудового розслідування обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який діє по 23 березня 2023 року.

До початку підготовчого судового засідання від прокурора надійшло клопотання про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

Вказане клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи. Встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_6 може переховуватися від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення, а також незаконно впливати на свідків та потерпілих, які ще не допитані, вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, його виняткову зухвалість, характер дій обвинуваченого, є ризик, що він будь-яким способом може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом затягування проведення окремих слідчих дій, вчинити інше кримінальне правопорушення з метою приховування факту своєї причетності до вчинення кримінального правопорушення. Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який не вбачається, у зв`язку з чим обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Від захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , до суду надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу. Обгрунтовує його тим, що в даному випадку відсутня обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Зокрема, згідно висунутого ОСОБА_6 обвинувачення органом досудового розслідування не встановлено місце і час вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, тобто відсутня об`єктивна сторона, а відтак, відсутній склад даного злочину. Крім того, в обвинуваченні вказано, що ОСОБА_6 діяв з мотивів помсти та особистої неприязні, однак потерпілі стверджують, що взагалі обвинуваченого не знають. Відповідно, жодної помсти в даному випадку не могло буди, ніякого прямого умислу на вбивство потерпілих у обвинуваченого не було, тому в його діях відсутній склад злочину, передбачений ч.2 ст.15, п.5 ч.2 ст. 115 КК України.

Крім того, у поданому клопотанні захисник вказує на те, що обвинуваченого було незаконно затримано через кілька днів після вчиненого злочину, під час затримання йому було спричинено тілесні ушкодження, незаконно було проведено обшуки за місцем його проживання.

Прокурором не доведено, що до обвинуваченого не може бути застосовано більш-м`який запобіжний захід, доцільність тримання його під вартою на час розгляду справи не обґрунтовано, він характеризується позитивно, на утриманні має неповнолітню дитину, хворіє на хронічну хворобу, тому захисник просить обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства.

Прокурор в судовому засіданні підтримав дане клопотання з наведених в ньому підстав та просив його задовольнити. У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу просив відмовити.

Потерпілий ОСОБА_8 (2002 р.н.) в підготовчому судовому засіданні просив задовольнити клопотання прокурора, продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки вважає, що обвинувачений може виїхати за межі території України.

Потерпілий ОСОБА_8 (1966 р.н.) підтримав думку іншого потерпілого, просив задовольнити клопотання прокурора.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_9 , також просив задовольнити клопотання прокурора та продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого. Коли обирався даний запобіжний захід, все враховувалося та аргументувалося, наявні ризики не відпали і на даний час, обвинувачений може продовжувати злочинну діяльність, є загроза життю та здоров`ю його довірителям.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечив проти задоволення клопотання, пояснив, що немає підстав для тримання його під вартою. До нього вже застосовувався запобіжний захід у вигляді застави, був вдома 20 днів, з`являвся на всі засідання, нікуди не тікав та не збирається тікати, немає умислу шкодити потерпілим. Нічого поганого потерпілому ОСОБА_10 він не робив і не збирається цього робити.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 просила застосувати до її підзахисного більш м`який запобіжний захід, оскільки мають бути більш вагомі ризики, ніж ті, про які зазначив прокурор. Підтримала подане нею клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу.

Заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, дослідивши подані прокурором та захисником клопотання, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, п.5 ч.2 ст. 115 та ч.1 ст.263 КК України, - у зберіганні, придбанні бойових припасів без передбаченого законом дозволу та у закінченому замаху на умисне вбивство, вчиненому способом, небезпечним для життя багатьох осіб та у зберігання, придбанні вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Вирішуючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Так, при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому суд враховує наявність обвинувачення у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у його вчиненні, оскільки, кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.15, п.5 ч.2 ст. 115 та ч.1 ст.263 КК України, відповідно до ст.12 КК України є тяжким та особливо тяжким злочином, яке згідно з санкцією вказаних статтей карається позбавленням волі.

За таких обставин є підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинене ним діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення його вини у вчиненні вище вказаних злочинів, може незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть бути недостатніми для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Суд вважає, що на цей час, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, п.5 ч.2 ст. 115 та ч.1 ст.263 КК України, він, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від суду, тобто існує ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Крім того, суд вважає доведеним те, що існує реальна загроза того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може впливати на потерпілих та свідків, а тому існує ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих з метою зміни їх показів на свою користь, з метою уникнення кримінальної відповідальності, самостійно або через знайомих, шляхом вмовляння, погроз або іншим способом.

В зв`язку з цим суд вважає неможливим забезпечення контролю за поведінкою обвинуваченого в умовах, які не пов`язані з триманням під вартою та відповідно запобігання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілих слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків і потерпілого та дослідження їх судом.

Таким чином, наявність висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, п.5 ч.2 ст. 115 та ч.1 ст.263 КК України, - у зберіганні, придбанні бойових припасів без передбаченого законом дозволу та у закінченому замаху на умисне вбивство, вчиненому способом, небезпечним для життя багатьох осіб та у зберігання, придбанні вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, враховуючи співрозмірність вчиненого діяння його наслідкам, дає підстави для продовження запобіжного заходу стосовно обвинуваченого у виді тримання під вартою.

Щодо обґрунтованості застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, суд також вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 183 КПК України визначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Суд звертає увагу на мотив та спосіб вчинення кримінальних правопорушень, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлені наслідками для конкретних осіб, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, враховуючи наведене і зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок про необхідність застосування до обвинуваченого виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення вищевказаних ризиків.

Застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними у кримінальному процесуальному законі конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, у зв`язку з чим з плином часу інтереси слідства не втратили актуальності.

Відтак, виключно у сукупності з усіма наведеними вище обставинами, для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання спробам останнього переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, за відсутності доказів щодо неможливості тримання обвинуваченого під вартою, в тому числі за станом здоров`я, із врахуванням вимог щодо наявності наведених вище ризиків в їх сукупності, передбачених ст. 177 КПК України, а також того, що судовий розгляд не може бути закінченим до спливу строку дії попередньої ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, колегія суддів робить висновок про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою по 19 травня 2023 року включно, без визначенням розміру застави. До того ж такий строк перебування обвинуваченого під вартою не можна визнати таким, що є свавільним або таким, що порушує принцип справедливої співрозмірності. Продовжуючи тримання під вартою обвинуваченому, суд застосовує таке обмеження його права на свободу, виходячи з потреб цього судового розгляду, який несе за собою великий суспільний інтерес, як суворий виняток із загального правила презумпції на користь свободи та гарантій недопущення свавільного затримання і тримання під вартою, які з огляду на практику Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України») для суду залишається домінантним керівним принципом і в цьому випадку, враховуючи мету застосування запобіжного заходу - допровадження обвинувачених до компетентного судового органу, як того вимагають справжні інтереси суспільства щодо повного, неупередженого та як можливо швидкого у продовж розумного строку проведення цього судового розгляду.

Керуючись ст.314, 315, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, п.5 ч.2 ст. 115 та ч.1 ст.263 КК України, призначити до відкритого судового розгляду в залі судових засідань Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області на 10 год. 30 хв. 30 березня 2023 року.

Судовий розгляд провести колегіально судом у складі трьох суддів у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання викликати прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілих та представника потерпілих.

Клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , строк дії запобіжного захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів - по 19 травня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

В задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.

На ухвалу в частині продовження відносно обвинуваченого строку дії запобіжного заходу запобіжного заходу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_11 КОТУБЕЙ

Суддя ОСОБА_12

Суддя ОСОБА_13