Провадження № 1-кп/537/113/2023
Справа № 537/333/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2023 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , обвинуваченого - ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілої - ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000753 від 05.12.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, на утриманні малолітніх, непрацездатних, неповнолітніх дітей не маючого, інвалідом, депутатом, учасником бойових дій не являється, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого - 23.12.2022 року вироком Крюківського районного суду м. Кременчука за ч. 1 ст. 125 КК України, призначено покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

встановив:

В провадженні Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Від прокурора надійшло клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт. В обґрунтуванні клопотання вказано, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюються у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке кваліфікується як тяжке, що підтверджується зібраними у кримінальному провадження доказами в їх сукупності. Однак, зважаючи, що судом досліджені всі основні докази у кримінальному провадженні в тому числі і показання потерпілої та свідків, ризик незаконного впливу на них у цьому ж кримінальному провадженні відсутній. Також слід врахувати позицію обвинуваченого, який свою вину в інкримінованих кримінальних правопорушеннях визнає. Тож, з метою запобігання спробам вчинити інше кримінальне правопорушення та вчинення дій щодо переховування від суду, достатнім буде застосування запобіжного у вигляді домашнього арешту з 18.00 години до 07.00 години. При цьому, інші більш м`які запобіжні заходи не можливо застосувати до обвинуваченого у з в`язку з нездатністю їх запобігти вказаним ризикам.

Прокурор в судовому засіданні подане клопотання підтримала та прохала задовольнити.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні погодився з клопотанням прокурора, однак прохав визначити домашній арешт з 21.00 години до 06.00 години.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав думку свого захисника.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання прокурора.

Суд заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування ухвалою слідчого судді Крюківського районного суду м. Кременчука від 24.01.2023 року до ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Ухвалою суду від 08.02.2023 року обвинуваченому було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, строк дії якого закінчується 08.04.2023 року.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 331 КПК України суд під час судового розгляду за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першої цієї статті.

Згідно ч. 1 статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи питання щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу, суд виходить із вимог статті 29 Конституції України, якими передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Наведені Конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканість поєднується з такими ж вимогами статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), яка відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

У пункті 1 статті 1 цього Закону зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 Закону України «Про визнання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права» та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.

Європейський суд з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" закріпив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року вказано, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши запобіжний захід. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Вирішуючи клопотання щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, суд враховує наступне.

Обвинувачений ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, не одружений, раніше судимий, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти власності, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Вказані обставини вказують на ризик продовження обвинуваченим злочинної діяльності та спроб ухилення від явки до суду для уникнення покарання.

При цьому, суд враховує, що наразі свідки та потерпіла у даному кримінальному провадженні допитані, тож такі ризики, як незаконний вплив на свідків та потерпілу, з метою зміни ними показань для уникнення покарання, перестали існувати.

Суд також враховує, що можливість виникнення вказаних ризиків в разі застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з покладенням процесуальних обов`язків, зможе звести до мінімуму вказані ризики, а в разі сумлінного ставлення до них обвинуваченого взагалі їх виключити.

Суд також враховує, що в разі зміни обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт, останній має місце та засоби для перебування на домашньому арешті.

Також суд бере до уваги поведінку обвинуваченого та його відношення до його обвинувачення.

З огляду на наведене, суд вважає обґрунтованими наявність зазначених прокурором підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, при цьому менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

За викладених обставин, оцінюючи суспільну небезпечність та тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, з метою запобігання встановлених ризиків, що передбачені статтею 177 КПК України, а саме запобігання спробам переховуватися від суду, вчиняти повторно кримінальні правопорушення, суд вважає за можливе змінити відносно обвинуваченого запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183,194, 199, 315, 371, 372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт - задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт в період часу з 18.00 години до 07.00 години, строком на два місяці, а саме з 29.03.2023 року по 29.05.2023 року включно та встановити обвинуваченому наступні заборони та обов`язки:

заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 залишати житло у якому він проживає, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду;

зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 :

-прибувати до суду за викликом;

-не відлучатися з м. Кременчука, Полтавської області, без дозволу суду;

-повідомляти прокурора чи суд про зміну місця свого проживання.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст. 181 КПК України працівники Національної поліції України з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосовано більш суворий запобіжний захід.

Ухвалу направити для негайного виконання в частині застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого, зобов`язавши негайно поставити на облік обвинуваченого і повідомити про це Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області.

Ухвала окремо від вироку суду оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Повний текст ухвали складено та проголошено 30.03.2023 року о 10.00 год.