Справа № 626/2447/22
Провадження № 1-кп/626/75/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року м. Красноград

Красноградський районний суд Харківської області

в складі: головуючого -судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000271 по обвинуваченню: ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Лозова Харківської області, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, неодруженого, працюючого слюсарем інструментального цеху ТОВ "Стандарт вкуса", що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого Красноградським районним судом Харківської області 16.02.2018 року за ч.1 ст.185 КК України до 100 годин громадських робіт, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 389, ч.2 ст.342 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 засуджений вироком Красноградського районного суду Харківської області від 16 лютого 2018 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт. 10.04.2018 року ОСОБА_4 прибув до Красноградського районного відділу з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, де йому було роз`яснено порядок та умови відбування покарання, а також він був попереджений, що у разі ухилення від відбування покарання може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України, про що в цей же день він надав відповідну підписку. Після чого, ОСОБА_4 було надано направлення до Іванівської сільської ради Красноградського району для відбування покарання у виді громадських робіт, яке обвинувачений відмовився отримувати.

02.03.2020 року ОСОБА_4 за викликом повторно прибув до Красноградського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" в Харківській області, де йому було роз`яснено порядок та умови відбування покарання, а також він був попереджений, що у разі ухилення від відбування покарання може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України, про що в цей же день він надав відповідну підписку. Після чого, ОСОБА_4 було надано направлення до Іванівської сільської ради Красноградського району для відбування покарання у виді громадських робіт, яке обвинувачений повторно відмовився отримувати та надав письмове пояснення.

04.03.2020 року ОСОБА_4 повиненв був прибути до Іванівської сільської ради для відбування призначеного покарання, але на відпрацювання громадських робіт не з`являвся. Обвинувачений ОСОБА_4 без поважних причин, починаючи з 04 березня 2020 року, а також 05,06,10,11,12,13,16,17,18,19,20,23,24,25,26,27,30,31 березня 2020 року, умисно ухиляється від відбування покарання у виді громадських робіт, а саме не з`являвся до Іванівської сільської ради Красноградського району на відпрацювання громадських робіт без поважних причин, тим самим не виконує встановлені обов`язки та порушує порядок і умови відбування покарання. Невідбута частина покарання ОСОБА_4 складає 100 годин громадських робіт.

Крім того, ОСОБА_4 03 жовтня 2022 року приблизно о 00 годин 10 хвилин перебував поблизу блокпосту №1 "Берестовенька" за адресою: Харківська область Красноградський район с.Берестовенька, порушуючи комендантську годину (заборону перебування у певний період доби на вулицях та інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток та посвідчень), відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану". Керуючись раптово виниклим умислом та перебуваючи в нетверезому стані, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння , передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, на законну вимогу військовослужбовця відмовився надати для перевірки свої документи командиру відділення другого взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , який ніс службу у добовому наряді на блокпосту №1 "Берестовенька".

Після прохання військовослужбовця ОСОБА_5 вийти з транспортного засобу, двигун якого був ввімкнений, ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії та керуючись умислом спрямованим на опір військовослужбовцеві під час виконання обов`язків щодо охорони громадського порядку, свідомо знаючи наслідки своєї протиправної діяльності та бажаючи їх настання, почав погрожувати військовослужбовцеві фізичною розправою , хапати його за вогнепальну зброю та одяг. Під час сутички військовослужбовець ОСОБА_5 здійснив попереджувальний постріл вгору, однак ОСОБА_4 продовжив чинити опір та був затриманий військовослужбовцями, які приипинили його протиправні дії.

У пред`явленому обвинуваченні ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у скоєних кримінальних правопорушеннях визнав повністю, дати пояснення погодився. Не оспорював факти викладені в обвинувальному акті та показав, як викладено вище, підтвердивши обставини вчинених ним кримінальних правопорушень. Просив суворо його не карати, врахувати, що він розкаявся у скоєному.

Суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності їх позиції у суду відсутні. Окрім того, учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд прийшов до переконання, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати за ч.2 ст.389 КК України - ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт. Суд вважає доведеним, що обвинувачений також вчинив опір військовослужбовцеві під час виконання покладених обов`язків щодо охорони громадського порядку , тобто скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 342 КК України.

При обранні виду та розміру покарання, суд приймає до уваги ступінь суспільної небезпеки скоєних кримінальних правопорушень. Відповідно до ст.12 КК України, кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.389 КК України, є кримінальним проступком, а кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.342 КК України - нетяжкий злочин. Враховуються дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_4 на обліку у лікаря психіатра не перебуває, за місцем роботи характеризується позитивно.

Згідно ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Слід зазначити, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які пом`якшують та обтяжують його. З врахуванням роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Обставинами, які пом"якшують покарання, згідно зі ст.66 КК України , суд вважає те, що обвинувачений розкаявся у вчиненому, яке було висловлене у критичному ставленні до своєї протиправної поведінки, визнанні винуватості та готовності нести передбачену законом кримінальну відповідальність, сприянні суду в установленні дійсних обставин вчинених кримінальних правопопрушень. Обставинами, що обтяжують покарання згідно зі ст.67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та рецедив злочинів.

Визначаючи вид та міру покарання суд керується положеннями ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Стосовно висунутого обвинувачення за ч.2 ст.389 КК України, то з огляду на положення п.2 ч.1 ст. 49 КК України, строк притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за даною статтею минув.

Так, відповідно до ч.5 ст.74 КК України, особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Згідно п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

За санкцією ч.2 ст.389 КК України передбачене покарання у виді арешту на строк до шести місяців або обмеженням волі на строк до трьох років.

Події за висунутим обвинуваченням мали місце з березня 2018 року до березня 2020 року, а тому, з огляду на положення ч.5 ст.74 та п.2 ч.1 ст.49 КК України, у цій частині ОСОБА_4 має бути звільненийвід покарання.

Згідно правової позиції, викладеної у п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", у разі призначення покарання за кількома вироками суд на підставі ст.71 КК до покарання, призначеного за новим вироком, приєднує повністю або частково покарання (або його невідбуту частину), яке було призначене за попереднім вироком.

Як передбачено ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 не відбув покарання за вироком Красноградського районного суду Харківської області від 16 лютого 2018 року, та відсутні підстави для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування ч.3 ст.80 КК України, при призначенні покарання останньому необхідно застосувати положення ст.71 КК України та остаточно призначити покарання за сукупністю вироків, приймаючи до уваги положення ст.72 КК України.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано у строк два роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Зазначена норма кримінального процесуального закону передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання. Суд неодноразово зазначав, що правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Крім того, частиною третьою статті 80 КК України передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини 1 цієї статті, подвоюються. Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування статті 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Проте ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми, а саме лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Такі висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах Касаційного кримінального суду Верховного суду від 31 березня 2021 року (справа №201/604/20, провадження №51-6026 км 20) та від 20 жовтня 2021 року (справа №487/3326/15-к, провадження №51-4811 км 20).

Враховуючи обставини справи, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, зокрема його щире каяття, позицію обвинуваченого, який усвідомлює та жалкує про вчинене, зробив для себе належні висновки, суд вважає вірним звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання за ч.2 ст.342 КК України з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік та з покладенням відповідно до ч.1 ст.76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Питання про речові докази та документи суд вирішить відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-374 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.389 КК України та ч.2 ст.342 КК України.

Призначити обвинуваченому ОСОБА_4 за ч.2 ст.389 КК України покарання у виді одного року обмеження волі.

Звільнити ОСОБА_4 від покарання, призначеного за ч. 2 ст. 389 КК України, на підставі ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Призначити обвинуваченому ОСОБА_4 за ч.2 ст.342 КК України покарання у виді одного року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом приєднання до призначеного покарання частини невідбутої частини покарання за попереднім вироком Красноградського районного суду Харківської області від 16 лютого 2018 року, що відповідно до ст. 72 КК України відповідає 2 дням обмеження волі, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 1 (одного) року 2 (двох) днів обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік. Згідно з ч.1 ст.76 КК України, покласти на нього наступні обов"язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Скасувати арешт автомобіля марки ВАЗ 2101 із державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , який згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , адреса: Харківська область, Куп`янський район, с.Олексївка, та яким користувався ОСОБА_4 , накладений ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 05.10.2022.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Красноградський районний суд Харківської області впродовж 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку надати учасникам провадження: присутнім - вручити в суді, відсутнім - надіслати поштою.

Суддя