Справа № 166/495/22 Провадження №11-кп/802/94/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.125 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000066, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Ратнівського відділу Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 14 липня 2022 року, щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Луцьк та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого АДРЕСА_2 , з професійно-технічною освітою, непрацюючого, несудимого, одруженого, має неповнолітню дитину,

- визнано невинуватим у висунутому обвинуваченні за ч.1 ст.125 КК України та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеності його винуватості у вчиненні данного кримінального правопорушення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він 28 травня 2022 року, біля 08 години, перебуваючи на пасовищі, неподалік села Гірники Ковельського району Волинської області, у ході сварки, яка виникла на грунті особистих неприязних відносин, підійшов до ОСОБА_9 та умисно наніс йому один удар кулаком правої руки в область грудної клітки зліва, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді синці в ділянці лівої підключичної ділянки, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

У вироку зазначено, що стороною обвинувачення не доведено винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.1 ст.125 КК України і його слід виправдати.

В поданих апеляційних скаргах:

- прокурор вказує, що апеляційна скарга подається з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до безпідставного виправдання ОСОБА_7 та уникнення ним кримінальної відповідальності.

Ухвалюючи оскаржений вирок, судом, на думку прокурора, зроблено висновки, які не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, оскільки суд неповною мірою дослідив та надав неповну оцінку наявним доказам сторони обвинувачення, які підтверджували винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а саме: показанням обвинуваченого, потерпілого, свідка ОСОБА_12 , судово-медичного експерта, протоколам слідчих експериментів від 24.06.2022 та 08.06.2022 за участю обвинуваченого, потерпілого, висновку судово-медичної експертизи №102 від 31.05.2022. Вважає доводи суду щодо недопустимості протоколів проведення слідчих експериментів від 24.06.2022 та 06.06.2022 не засновані на приписах закону, а тому їх помилково не взято до уваги при прийнятті рішення. Також, звертає увагу, що судом допущено невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження при оцінці висновку судово-медичної експертизи №102 від 31.05.2022, оскільки поза увагою суду залишилися показання судово-медичного експерта ОСОБА_13 , який наголосив про можливість отримання тілесного ушкодження потерпілим ОСОБА_9 саме 28.05.2022, що підтверджується показаннями потерпілого та свідків. На переконання прокурора, наведені ним в апеляційній скарзі обставини свідчать про формальність, необґрунтованість і невмотивованість оскарженого вироку. Разом з цим, просить під час апеляційного розгляду у зв`язку із неналежною оцінкою доказів судом першої інстанції повторно дослідити протоколи слідчих експериментів від 08.06.2022 та 24.06.2022, висновок судово-медичної експертизи №102 від 31.05.2022, допитати потерпілого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_12 , судово-медичного експерта ОСОБА_13 . Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді 200 годин громадських робіт.

- потерпілий вказує про незаконність оскарженого судового рішення через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, шляхом незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зазначає, що під час досудового розслідування та судового розгляду давав правдиві та однакові показання на, які суд не звернув увагу. Крім того, суд першої інстанції безпідставно критично оцінив покази судово-медичного експерта ОСОБА_13 , який підтвердив висновок судово-медичної експертизи №102 від 31.05.2022 та пояснив його неточність допущеною опискою. Також апелянт вважає, що судом безпідставно визнано недопустими доказами протокол слідчого експерименту від 08.06.2022 та 24.06.2022, протоков огляду предметів від 08.06.2022, постанову про визнання та зберігання речових доказів від 08.06.2022, протокол огляду предметів від 24.06.2022, постанову про визнання та зберігання речових доказів від 24.06.2022 з мотивів, наведених у вироку, які не є переконливими.

Просить оскаржений вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і призначити йому покарання в межах санкції вказаної статті.

У поданому до суду запереченні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 просить залишити вирок щодо ОСОБА_7 без змін, а апеляційні скарги потерпілого та прокурора без задоволення. Звертає увагу, що залишається незрозумілим той факт чому потерпілий ОСОБА_9 отримавши тілесні ушкодження звернувся зі скаргою на дії обвинуваченого та з проханням провести обстеження наявних тілесних ушкоджень лише на третій день після події. Поміж тим, варто зауважити, що враховуючи період між подією і моментом дослідження експертом ушкоджень, можливо дійти висновку, що ушкодження у вигляді синця потерпілий міг отримати і в побутових умовах, нанести собі самостійно або випадково. Також, однією із обставин, яка спростовує висунуте обвинувачення ОСОБА_7 є той факт, що потерпілий та свідок ОСОБА_12 підтверджуєть те, що ОСОБА_7 відходячи від потерпілого ОСОБА_9 спіткнувся і впав на землю, тобто відходив від потерпілого з метою уникнення конфлікту.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, міркування прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, потерпілого, який підтримав свою апеляцію, обвинуваченого та його захисника, які апеляційні скарги прокурора і потерпілого заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.370 КПК Українисудове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст.94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Із цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно роз`яснень п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» N 5 від 29 червня 1990 року, висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути вмотивовано.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях вказує на необхідність аналізувати положення п.п. а п. 3 ст. 6 Конвенції у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п. 52 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25.03.1999; п. 58 рішення у справі «Матточіа проти Італії» від 25.07.2000; п. 34 рішення у справі «І.Н. та інші проти Австрії» від 20.04.2006).

Аналогічного висновку про необхідність «доведення винуватості особи у вчиненні злочину поза будь-яким розумним сумнівом», а відповідно і наведення його обґрунтованості у судовому рішенні, Верховний Суд України дійшов у постанові від 03.03.2014 у справі №5-49кс13, де зазначив про те, що необґрунтованість судових рішень є істотним порушенням таких засад судового провадження, як законність, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів, безпосередність дослідження показань та інших доказів. Ці порушення мають визнаватися достатніми і необхідними для визнання результатів розгляду обвинувачення сумнівними, недостовірними і такими, що не відповідають істині. За їх наявності судові рішення не можуть (не повинні) залишатися в силі.

Отже, судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції не дотримано належним чином зазначених вимог закону при розгляді провадження та ухваленні судового рішення, а тому вирок не може вважатися законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України, суд у вироку формально навів показання обвинуваченого, потерпілого та свідків, які вони давали в судовому засіданні й дослідив письмові докази, покладені в основу обвинувачення. Однак аналіз, оцінку і співвідношення доводів сторони обвинувачення із доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження суд не зробив, не усунув суперечностей, що в свою чергу викликає вірогідність наявності ряду припущень у вказаному провадженні, які є недопустимими при ухваленні вироку.

Крім того, всупереч вимогам пункту 2 ч.3 ст.374 КПК України, суд у вироку вибірково та неповно відобразив показання обвинуваченого, який фактично підтвердив факт нанесення потерпілому поштовху (удару долонею), взявши до уваги одні та без відповідного мотивування відкинувши інші, деякі з них не зазначивши у вироку взагалі.

Між тим, доказам суд належної оцінки не надав, й не навів у вироку переконливих мотивів чому він відкидає кожен з доказів обвинувачення окремо та у їх сукупності, внаслідок чого допустив неповноту судового розгляду.

Фактично суд ствердив, що невідомо чи були тілесні ушкодження отримані потерпілим 28.05.2022, тобто в день конфлікту, а якщо й були, то немає доказів того, що їх спричинив ОСОБА_7 .

Це твердження неясне і висновок суперечливий, оскільки крім ОСОБА_7 , ОСОБА_12 і потерпілого ОСОБА_9 ніхто участі в конфлікті не брав, підстав підозрювати ще когось у заподіянні потерпілому тілесних ушкоджень, немає, оскільки ОСОБА_7 не заперечив, що відштовхнув потерпілого.

У такому випадку належало пояснити в якості мотивів рішення те, звідки взялись тілесні ушкодження якщо не від дій ОСОБА_7 . Застосовуючи стандарт доказування «поза розумним сумнівом» суд першої інстанції не врахував того, що іншого пояснення виникнення у потерпілого тілесних ушкоджень, аніж це стверджується в обвинуваченні, матеріали провадження не містять.

Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

З оскарженого вироку видно, що мотивуючи свої висновки про наявність підстав для виправдання обвинуваченого, суд посилався на те що матеріали провадження не містять належних, допустимих та достовірних доказів, які б доводили винуватість ОСОБА_7 у пред`явленому йому обвинуваченні, зокрема, протокол слідчого експерименту від 24.10.2022 з участю потерпілого ОСОБА_9 та протокол слідчого експерименту від 24.06.2022 з участю обвинуваченого ОСОБА_7 визнано недопустимими доказами, оскільки вони проведені без спеціаліста, який здійснював фіксування вказаної слідчої дії, а також виготовлення копії відеозапису відбулося без залучення спеціаліста.

Апеляційний суд звертає увагу, що лише сам факт не зазначення в протоколі підпису статиста або відсутність оригінального технічного носія відеозапису, не є підставою для визнання його недопустимим доказом, й має оцінюватися судом у сукупності з усіма обставинами провадження, та встановленню чи впливають виявлені судом недоліки у ньому на достовірність відображених відомостей й чи призвело це до істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, зокрема прав обвинуваченого, в розумінні ст. 87 КПК України.

До того ж, суд вважав за необхідне, з урахуванням доктрини «плодів отруйного дерева» визнати недопустимими й протокол огляду предметів від 08.06.2022, постанову про визнання та зберігання речових доказів від 08.06.2022, протокол огляду предметів від 24.06.20222, постанову про визнання та зберігання речових доказів від 24.06.20222.

Водночас, колегія суддів зауважує що у постанові від 08 жовтня 2019 року (справа№ 639/8329/14-к) Верховний Суд вказав, що положення ст.87 КПК України можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті. При цьому, суд, визнаючи доказ недопустимим відповідно до частини 2 або 3 статті 87 КПК, має зазначити, який саме пункт цих положень став підставою для такого рішення.

При цьому, визнаючи вказані вище докази недопустимим доказом, суд послався на те, що вони не містять підписів усіх учасників слідчих експериментів, оригіналів електронного документа карти пам`яті «Kingston micro SD», проте, належним чином не мотивував, яким чином вказані недоліки впливають на забезпечення фундаментальних прав і свобод особи, та за якою підставою вважав за необхідне визнати їх недопустимими.

Разом з цим, у постанові від 25 вересня 2018 року (справа № 210/4412/15-к, провадження № 51-80 км 17) Верховний Суд зауважив, що в кожному конкретному випадку суд, оцінюючи допустимість того чи іншого доказу, повинен враховувати істотність допущених порушень кримінального процесуального закону та важливість кожного доказу для встановлення обставин кримінального провадження. Тому кожний доказ повинен оцінюватися автономно, оскільки його безумовне виключення може призвести до негативних наслідків, що виражатимуться в ухваленні незаконного, необґрунтованого та несправедливого судового рішення.

Разом з цим, суд не надав належної оцінки тому, що висновком експерта № 102 від 31.05.2022 встановлено, що у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці лівої підключичної ділянки, які утворилися від дії тупого твердого предмету, з обмеженою травмуючою поверхнею, можливо при обставинах вказаних в описовій частині постанови, терміном не більше 1-2 доби до моменту обстеження, мінімальною кількістю контактів не менше одного та ступеню тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, тобто які утворилися 29.05.2022. При цьому із звукозапису судового засідання від 14.07.2022 вбачається, що судово-медичний експерт ОСОБА_13 пояснив, що ним було допущено описку щодо терміну утворення тілесних ушкоджень, проте неоднозначному поясненню експерта не надано належної оцінки.

Неясно, чи суд його прийняв як доказ, чи відхилив, чи ще якось оцінив. Тобто, дані експертного висновку, судом не проаналізовані, не оцінені з точки зору їх належності (ст.85 КПК України).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не з`ясував всі обставини, які мають істотне значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення, не перевірив належним чином доводи як сторони обвинувачення, сторони захисту, так і потерпілого, та яким чином встановлені судом недоліки впливають на належність та допустимість доказів у провадженні, внаслідок чого дійшов до передчасного висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 .

Згідно п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Виправити це суд апеляційної інстанції не може, позаяк суд першої інстанції належно не дослідив і невмотивовано відхилив докази обвинувачення, у тому числі матеріали слідчих експериментів.

З огляду на вищенаведені обставини, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

При новому розгляді провадження суду необхідно усунути зазначену вище неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та порушення кримінального процесуального закону, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини провадження, перевірити усі доводи, які викладені в апеляційних скаргах, й прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Подані прокурором та потерпілим апеляційні скарги підлягать частковому задоволенню, оскільки містять вимогу про скасування вироку.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 412 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Ратнівського відділу Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 14 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Головуючий:

Судді: