Справа № 466/4032/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/735/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові у режимі відео конференції кримінальне провадження № 466/4032/22 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Белз Сокальського району Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 4 ст. 185 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 12 липня 2022 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 12 липня 2022 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Строк відбування покарання визначено рахувати з моменту затримання 15.06.2022.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 07.06.2022 близько 12:00 год., перебуваючи у приміщенні готелю «Тревел», що на вул. Б.Хмельницького, 131 у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи, що в Україні введений воєнний стан відповідно до Указу Президента від 24.02.2022, діючи повторно, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, із технічного приміщення готелю викрав із сумки потерпілого ОСОБА_9 належні останньому грошові кошти в розмірі 1600 грн, якими в подальшому розпорядився на свій розсуд.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок щодо нього змінити та пом`якшити йому покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 звертає увагу апеляційного суду, що копію вироку він отримав 25 липня 2022 року.

Вважає, що у матеріалах кримінального провадження відсутні довідка про стан здоров`я його дружини ОСОБА_10 , а також посвідчення особи з інвалідністю, відповідно до якого ОСОБА_10 є інвалідом ІІ групи з дитинства.

Звертає увагу, що він сам також є інвалідом ІІІ групи: Хронічний бронхіт.

Щодо вчиненої крадіжки зазначає, що це був вимушений крок з його сторони, оскільки йому були необхідні ліки для дружини, а коштів не було.

Апелянт не погоджується, що він є суспільно небезпечною особою, а тому вважає, що його безпідставно утримують під вартою.

У суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав та просив пом`якшити йому покарання, застосувавши положення ст. 75 КК України.

Захисник ОСОБА_8 підтримав доводи апеляційної скарги обвинуваченого, просить такі задовольнити.

Прокурор ОСОБА_7 апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 заперечив.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, прокурора щодо законності судового рішення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягають з таких підстав.

Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_5 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого, і за згодою усіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.

На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, докази не досліджувались.

Кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 185 КК України в апеляційній скарзі обвинуваченим також не оспорюється.

Що стосується покарання, з яким не погоджується апелянт, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст.ст. 65, 66 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обране з врахуванням особи винного, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, вчинив новий злочин проти власності, посередньо характеризується, на психіатричному на наркологічному обліках не перебуває, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, відсутність обставин які обтяжують покарання; та призначене в межах, санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 роки.

Щодо доводів апелянта про необхідність врахування при призначенні покарання особи обвинуваченого та обставин, які пом`якшують покарання, то усі дані про особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують покарання, були відомі суду та в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Підстав вважати, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого і за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через суворість, немає.

На думку колегії суддів, підстави для застосування щодо ОСОБА_5 при призначенні йому покарання положень ст. 75 КК України, як про це просить обвинувачений, відсутні.

Відповідно до п. 2, п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» вбачається, що судам висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку, у тому числі щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ст. 75 КК України суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у разі, якщо з врахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Щодо доводів апеляційної скарги про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, то, з врахуванням характеру протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_5 та його особи, що в цілому свідчать про схильність до вчинення злочинів проти власності, обставин вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 та спосіб їх вчинення, апеляційний суд вважає, що звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням буде недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів й підстав для зміни вироку та пом`якшення обвинуваченому покарання немає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, судом першої інстанції допущено не було.

Апеляційні скарги обвинуваченого та захисника не містять правових підстав для скасування чи зміни вироку, й колегія суддів визнає їх необґрунтованими.

Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 12 липня 2022 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3