Провадження 11-кп/824/1050/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції ? ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

30 березня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складісуддів:

ОСОБА_2 (головуючий),ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області ОСОБА_8 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2020 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2020 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хандига Томпонського району Якутія, громадянина України, із неповною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

17.02.2011 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України, на підставі ст. 71 КК України до 5 років і 6 місяців позбавлення волі, звільнений 05.01.2015 року із заміною невідбутого строку покарання на 1 рік 5 місяців і 3 дні виправних робіт, які відбув 07.07.2016 року,

засуджено за ч.3 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;

на підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 3 роки із покладенням обов`язків, передбачених ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України;

вирішене питання про речові докази.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 , 31 липня 2019 року, близько 15 години, маючи непогашені у встановленому порядку судимості за вчинення злочинів проти власності, з метою незаконного збагачення, перебуваючи у приміщенні салону краси « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по бульвару Олександрійському, 20 в м. Біла Церква, повторно, усвідомлюючи відкритий характер своїх дій, не зважаючи на те, що потерпіла ОСОБА_9 намагалась зупинити останнього, шляхом ривка пошкодив замок та проник до сховища: однієї з шухляд дерев`яної стійки, призначеної для зберігання грошових коштів, звідки відкрито вчинив крадіжку грошових коштів в сумі 6 000 грн чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди у вказаному розмірі.

В апеляційній скарзі прокурора указано на незаконність вироку у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. В обґрунтування доводів скарги указав на те, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання з випробуванням не було належним чином враховано дані про підвищену суспільну небезпеку особи ОСОБА_7 , який раніше чотири рази притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів проти власності, за вчинення двох з яких судимості не погашені. Наведене, на думку прокурора обґрунтовано свідчить про те, що попередні покарання не сприяли виправленню ОСОБА_7 , що вчергове підкреслює аморальний спосіб життя та схильність останнього до вчинення злочинів. Вважав, що у ході судового розгляду у суді першої інстанції не було здобуто жодного доказу, який би обґрунтовано вказував на можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства. На думку прокурор, лише реальне відбування покарання призведе до наслідків у виді виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів. Просив вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.186 КК України у виді 6 років позбавлення волі.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який апеляційну скаргу прокурора підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;

обвинуваченого, який апеляційну скаргу прокурора вважав необґрунтованою, просив залишити її без задоволення, а вирок без зміни;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Висновки суду першої інстанції щодо обставин кримінального провадження, докази стосовно яких судом першої інстанції, за згодою учасників судового розгляду не досліджувались і щодо яких не надійшло апеляційних скарг, апеляційним судом не перевірялися. Підстав для виходу за межі апеляційної скарги відповідно до положень ч.2 ст. 404 КПК України колегія суддів не знаходить.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора в частині невідповідності призначеного судом покарання ОСОБА_7 ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, то вони є необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до частин першої та другої ст. 65 КК України покарання призначається у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі, указані вимоги закону було дотримано в повному обсязі. Так, відповідно до вироку, суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, їх наслідки, думку прокурора стосовно виду покарання для обвинуваченого, дані, що характеризують особу останнього, ставлення винного до вчиненого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Судом також було враховано те, що ОСОБА_7 раніше судимий, як особа за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Розкаяння ОСОБА_7 у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування потерпілій завданих збитків - суд визнав у якості обставин, які пом`якшують його покарання. При цьому, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Врахувавши вказані обставини суд призначив ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі, яке на переконання колегії суддів є достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Поряд із цим, висновки суду про можливість виправлення ОСОБА_7 у разі призначення йому цього покарання з випробуванням колегія суддів визнає необґрунтованими з огляду на таке.

За змістом положень ч.1 ст. 75 КК України умовами звільнення особи від відбування покарання є:

рішення суду про призначення покарання в виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі та позбавлення волі на строк не більше п`яти років;

переконання суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, яке базується на даних про тяжкість вчиненого злочину, особи винного та інших обставинах справи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали кримінального провадження не містять буд-яких даних, які би указували на можливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання. На підтвердження такого висновку, колегія суддів зважає на суспільну небезпеку особи ОСОБА_7 , який маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість за корисливі злочини проти власності повторно вчинив аналогічний умисний злочин. Окрім цього, колегія суддів враховує те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів проти власності за які має не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості. Колегія суддів зважає на те, що ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимим за злочини проти власності, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисний злочин проти власності. Наведене приводить колегію суддів до переконання про відсутність можливість перевиховання ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства та досягнення мети покарання, визначеної ч.2 ст.65 КК України.

На підтвердження висновку у цій частині колегія суддів зважає також і на висновок досудової доповіді фахівця Білоцерківського міськрайонного відділу з питань пробації щодо ОСОБА_7 , відповідно до якого - «беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, спосіб життя, а також високий рівень ймовірності повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства».

Не врахувавши із належною повнотою вказані обставини, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства.

У зв`язку із викладеним, вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню із ухваленням нового вироку, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.420 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 - скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити у цій частині новий вирок. ОСОБА_7 призначити за ч.3 ст.186 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Врешті вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Строк відбування покарання рахувати із моменту взяття ОСОБА_7 під варту у ході звернення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців із моменту проголошення.

СУДДІ

_____________________ _________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4