Номер провадження: 11-сс/813/334/23
Справа № 947/4293/23 1-кс/947/1435/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03.02.2023 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави в кримінальному провадженні №0000021 від 22.09.2022 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Братське Братського району Миколаївської області, громадянина України, українця, з вищою освітою, заступника командира батальйону по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_1 НГУ, одруженого, маючого двох неповнолітніх дітей 2014 року народження та 2012 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,

встановив:

Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000021 від 22.09.2022 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 2 від 03 вересня 2018 року капітана ОСОБА_8 , призначеного наказом командувача Національної гвардії України від 10 серпня 2018 року за №122 о/с, зараховано в списки особового складу частини заступником командира батальйону по роботі з особовим складом (ВОС НОМЕР_2 ) військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Так, вищевказаними функціональними обов`язками ОСОБА_8 , як заступника командира батальйону по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, передбачено, що заступник командира військової частини по роботі з особовим складом є прямим начальником усього особового складу військової частини і у мирний та воєнний час відповідає за безпосередню організацію і проведення роботи з особовим складом; військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; морально-психологічне забезпечення бойової готовності, бойової підготовки, виконання бойових завдань, правопорядку, повсякденної діяльності особового складу військової частини; гуманітарну підготовку та інформаційну роботу, організацію дозвілля військовослужбовців, членів їх сімей, працівників військової частини, їх соціальний захист.

Також, на заступника командира батальйону по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_8 , покладено наступні функціональні обов`язки, зокрема:

- знати потреби і запити особового складу, вживати заходів для вирішення скарг і задоволення заяв, підтримувати зв`язок із сім`ями військовослужбовців, піклуватися про їх здоров`я, харчування, поліпшення матеріально-побутового становища особового складу;

- знати вимоги статутів, наказів, порадників та інструкцій, щодо організації керівництва штабом частини, додержуватися їх у службовій діяльності; знати, штатну чисельність і фактичну наявність сил і засобів військової частини,

- готувати та оформлювати накази, розпорядження та забезпечувати їх своєчасне доведення до особового складу військової частини;

- показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень;

- знати й аналізувати справжній стан військової дисципліни в підрозділах частини та об`єктивно доповідати про це командирові військової частини вживати заходів для запобігання кримінальним та іншим правопорушенням, своєчасно виявляти й усувати їх причини;

- негайно доповідати командирові військової частини про кримінальні чи корупційні правопорушення та надзвичайні події;

- особисто очолювати проведення службових розслідувань та з`ясовувати причини загибелі особового складу або скоєння резонансних правопорушень та надзвичайних подій;

- здійснювати соціальне супроводження військовослужбовців та членів їх сімей у разі загибелі або поранення під час виконання службових обов`язків;

- використовувати систему морального та матеріального стимулювання для підвищення зацікавленості військовослужбовців у якісному виконанні завдань за призначенням;

- вирішувати соціальні проблеми військовослужбовців та службовців у межах своїх посадових обов`язків;

- вести роботу зі зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним, адміністративним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти їх причини скоєння з метою недопущення правопорушень у подальшому, аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це командирові військової частини;

- додержуватися вимог Закону України «Про запобігання корупції» та загальновизнаних етичних норм поведінки, бути ввічливими у стосунках з громадянами, керівниками, колегами і підлеглими.

Проте, незважаючи на обізнаність з вимогами наведених нормативно-правових актів та функціональних обов`язків, ОСОБА_8 , всупереч обов`язку їх неухильного дотримання, будучи працівником правоохоронного органу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення став на шлях злочинної діяльності та умисно вчинив злочинне діяння, яке дискредитує його, як працівника правоохоронного органу, що набуло негативного суспільного резонансу на території Одеської області, за наступних обставин.

Установлено, що ОСОБА_9 в період часу з 04.04.2013 року по 07.03.2022 року перебувала у офіційному шлюбі з ОСОБА_10 , який впродовж 2020-2022 років проходив військову службу у складі НОМЕР_3 окремого батальйону Національної гвардії України (з місцем дислокації в АДРЕСА_1 ) військова частина НОМЕР_1 на посаді техніка роти оперативного призначення у військовому званні штаб-сержант.

Так, 13.12.2021 року ОСОБА_10 відряджено з м. Ізмаїл Одеської області до зони проведення операції об`єднаних сил на територію Донецької області та з 24.02.2022 року, після початку російського вторгнення в Україну, останній продовжував нести службу у даному регіоні, приймаючи безпосередню участь в бойових діях з російськими військами.

У подальшому, 13.03.2022 року, приблизно о 20:00 год., до приватного будинку, де фактично мешкає ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , прибули військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 , серед яких був ОСОБА_8 , який представився останній, як один з командирів військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та повідомив ОСОБА_9 , що її чоловік ОСОБА_10 07.03.2022 року загинув під час виконання службово-бойового завдання у АДРЕСА_3 .

Надалі, протягом березня 2022 року, більш точну дату та час під час досудового розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_8 разом з військовослужбовцями із НОМЕР_3 окремого батальйону Національної гвардії України (з місцем дислокації в АДРЕСА_1 ) військова частина НОМЕР_1 приходили до ОСОБА_9 за адресою її фактичного мешкання та надавали їй необхідну інформацію щодо механізму отримання заробітної плати її чоловіка ОСОБА_10 до моменту поки він офіційно не буде визнаним загиблим в бою. Також, ОСОБА_8 під час вищевказаних зустрічей у березні 2022 року повідомив ОСОБА_9 , що вона та її діти можуть отримати одноразову грошову допомогу передбачену Постановою № 168 від 28.02.2022 року Кабінету Міністрів України у розмірі 15 млн. грн., у зв`язку з чим ОСОБА_8 надав ОСОБА_9 перелік документів необхідних для отримання вказаної грошової допомоги і повідомив останній, що з вказаного списку остання повинна передати йому лише копії власних документів, а інші ОСОБА_8 підготує особисто сам.

Також, у серпні 2022 року, більш точну дату та час під час досудового розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення перебуваючи, за адресою мешкання ОСОБА_9 , а саме: АДРЕСА_2 , повідомив останній, що за прискорення виплати та сприяння в усуненні перешкод (затягування чи відмови) для одержання одноразової грошової допомоги частину грошей ОСОБА_9 необхідно буде передати йому, як заступнику командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, відповідального за здійснення соціального супроводження членів сімей загиблих військовослужбовців, грошові кошти у розмірі від 5% до 10% від одержаною нею суми одноразової грошової допомоги, при цьому точна суму грошових коштів буде вказана ОСОБА_8 в подальшому.

Почувши вказані вимоги ОСОБА_8 , перебуваючи у стресовому

і скрутному матеріальному становищі у зв`язку з втратою чоловіка, з думками про майбутнє життя з доньками без чоловіка та страхом залишитись без будь-якої грошової допомоги, ОСОБА_9 вирішила погодитись на них і почала діяти відповідно до вказівок ОСОБА_8 .

Так, 04.10.2022 року, близько 19:40 год., ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою мешкання ОСОБА_9 , а саме: АДРЕСА_2 , повідомив останній, що документи, які необхідні для отримання грошової допомоги, підготовлені на 90%, однак, ще необхідні акти службового розслідування форм «Н1» та «Н5», які, з його слів, перебувають у м. Києві.

Крім цього, під час вищевказаної бесіди ОСОБА_8 наголосив на тому, що ОСОБА_9 та її донька ОСОБА_11 , в якості одноразової грошової допомоги, отримає 10 млн. грн., а донька ОСОБА_10 - ОСОБА_12 отримає в свою чергу 5 млн. грн.

При цьому, ОСОБА_8 діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, повторно висловив вимогу ОСОБА_9 , що за прискорення виплати та сприяння в усуненні перешкод (затягування чи відмови) для одержання одноразової грошової допомоги частину грошей потрібно передати йому з отриманої грошової компенсації розміром 10 млн. грн. за загибель чоловіка, ОСОБА_9 повинна буде передати ОСОБА_8 грошові кошти, однак конкретної суми не оголосив, але зазначив, що сума не буде перевищувати 10 % від одержаної ОСОБА_9 одноразової грошової допомоги. Також ОСОБА_8 зазначив, що механізм передачі неправомірної вигоди та конкретну суму він повідомить у подальшому додатково.

В подальшому 28.01.2023 року, більш точний час під час досудового розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_8 прибув на адресу мешкання ОСОБА_9 , а саме: АДРЕСА_2 , та діючи умисно, з корисливих мотивів, висловив останній вимогу, про обов`язок ОСОБА_9 передати йому неправомірну вигоду у розмірі 3 000 (три тисячі) доларів США, або в гривневому еквіваленті за вчиненням ним дій, пов`язаних із здійсненням соціального супроводження ОСОБА_9 та одержання нею одноразової грошової допомоги за втрату чоловіка під час виконання ним бойового завдання.

Так, 02.02.2023 року приблизно о 11:10 год., ОСОБА_8 за попередньо домовленістю з ОСОБА_9 , прибув на адресу мешкання останньої, а саме: АДРЕСА_2 , де під час розмови ОСОБА_9 повідомила, що наразі у неї при собі є грошові кошти у сумі 150 000 грн.

На що, ОСОБА_8 , переслідуючи корисливий мотив, продовжуючи вчиняти вимагання неправомірної вигоди, висунув ОСОБА_9 вимогу про передачу йому наявних у ОСОБА_9 грошових коштів у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень, які наказав останній помістити у паперові конверти коричневого кольору, заздалегідь підготовлених ним.

В подальшому, перебуваючи за вищевказаною адресою, ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, одержав на свою вимогу від ОСОБА_9 неправомірну вигоду у розмірі 150000 грн за вчиненням ним дій, пов`язаних із здійсненням соціального супроводження ОСОБА_9 та одержання нею одноразової грошової допомоги за втрату чоловіка під час виконання ним бойового завдання.

02.02.2023 року ОСОБА_8 було затримано органом досудового розслідування в порядку ст. 208 КПК України.

03.02.2023 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та того ж дня старший слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_13 , за погодженням з прокурором відділу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків, які обґрунтовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування, суду; знищення, приховання або спотворення будь-якої з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; здійснення незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні; а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого та до підозрюваного ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 01.04.2023 року, із визначенням застави в розмірі 400 (чотириста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у сумі 1073600 (один мільйон сімдесят три тисячі шістсот) гривень, з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину та доведеність існування ризиків, передбачених ст.177 КПК, врахувавши вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним злочину, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим, особу підозрюваного, який, будучи на посаді заступника командира батальйону по роботі з особовим складом військової частини, підозрюється у вчиненні корупційного злочину, який скоєно під час воєнного стану, що викликає значний резонанс у суспільстві та породжує негативне ставлення українського народу до посадових осіб військової служби, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави підозрюваному ОСОБА_8 .

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить скасувати її та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого та обрати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту. Захисник вказує, що ризики у кримінальному провадженні слідчим та прокурором не доведені, не враховано даних про особу підозрюваного, який має міцні соціальні зв`язки, позитивні характеристики та сім`ю, він не має наміру переховуватись від слідства та суду, такий ризик також унеможливлюється воєнним станом в Україні та неможливість перетинати кордон. Крім того, захисник вказує на необґрунтованість альтернативного запобіжного заходу у виді застави та його непомірність як для підозрюваного так і для його родини.

Апеляційний розгляд проведено за відсутності підозрюваного ОСОБА_8 , оскільки клопотання про розгляд апеляційної скарги в присутності підозрюваного не заявлялось.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; дослідивши матеріали судового та кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд дійшов до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, врахував суспільно-небезпечний характер, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинити незаконний вплив на свідків у кримінальному провадженні; а також іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення апеляційним судом встановлено таке.

Відповідності до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, у відповідності до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_8 у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема копії: протоколів допиту свідка ОСОБА_9 від 22.09.2022 року, від 10.11.2022 року, від 07.12.2022 року, від 18.01.2023 року; протоколів огляду інформації від 04.10.2022 року, від 24.10.2022 року із скріншотами з телефону; протоколів про результати аудіо-, відеоконтролю за особою ОСОБА_8 від 05.10.2022 року, від 01.11.2022 року; протоколів про результати зняття інформації з електронних комунікаційних мереж ОСОБА_9 від 02.11.2022 року та від 19.12.2022 року; протоколу про результати зняття інформації з електронних комунікаційних мереж ОСОБА_8 від 02.11.2022 року; протоколу про результати аудіо-, відеоконтролю за особою ОСОБА_8 від 21.11.2022 року; протоколу про результати зняття інформації з електронних комунікаційних мереж ОСОБА_8 від 26.11.2022 року; протоколу про результати зняття інформації з електронних комунікаційних мереж ОСОБА_14 від 26.11.2022 року; протоколу про результати аудіо-, відеоконтролю за особою ОСОБА_8 від 14.12.2022 року та від 19.12.2022 року; протоколу про результати аудіоконтролю за особою ОСОБА_9 від 05.12.2022 року; протоколу огляду та вручення грошових коштів від 02.02.2023 року; протоколу огляду місця події від 02.02.2023 року; протоколу освідування особи ОСОБА_8 від 02.02.2023 року, та інші документи, здобуті у ході досудового розслідування кримінального провадження; вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину.

Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав передбачених ст.87 КПК для визнання цих доказів недопустимими, не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

Долучені до клопотання слідчого докази, на які міститься посилання в оскарженій ухвалі слідчого судді, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний ОСОБА_8 можливо вчинив інкримінований йому злочин: одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе, за не вчинення такою службовою особою в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Стороною захисту не заперечується обґрунтованість підозри.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризику переховування ОСОБА_8 апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки ОСОБА_8 на даний час підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, а санкція вказаної норми кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Доводи захисника про відсутність ризику можливого переховування підозрюваного, з посиланням на те, що ОСОБА_8 є військовослужбовцем, на якого покладено обов`язки відповідно до законодавства, які він повинен виконувати, колегія суддів визнає неспроможними, оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину саме з використанням свого службового становища.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, - впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_8 на свідків, оскільки покази свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Колегія суддів визнає вірними висновки слідчого судді про доведеність ризику можливого знищення, приховання або спотворення підозрюваним документів, які надходили від ОСОБА_9 до військової частини, для одержання останньою одноразової грошової допомоги, та які опрацьовувались ОСОБА_8 під час безпосереднього виконанням ним своїх службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням соціального супроводження ОСОБА_9 та одержання нею одноразової грошової допомоги за втрату чоловіка під час виконання ним бойового завдання.

Зокрема, навіть із врахуванням відсторонення підозрюваного ОСОБА_8 від посади заступника командира батальйону по роботі з особовим складом військової частини ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03.02.2023 року, не можна виключати того, що з використанням своїх зв`язків та інших осіб підозрюваний може вчиняти дії спрямовані на знищення, приховання або спотворення важливих у кримінальному провадженні документів.

Апеляційний суд вважає, що застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя з достатньою повнотою мотивував своє рішення та на законних підставах визначив розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Частиною 5 статті 182 КПК визначено межі розмірів застави в залежності від тяжкості вчинених злочинів, а також передбачено щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину розмір застави у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Слідчий суддя правильно врахував обставини та тяжкість інкримінованого підозрюваному злочину, особу підозрюваного, його сімейний та майновий стан, розмір неправомірної вигоди в отриманні якої він підозрюється, та відповідно до ст.182 КПК вірно визначив останньому як альтернативний запобіжний захід заставу в розмірі 400 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та особи підозрюваного, визначений судом розмір застави є достатнім і прийнятним також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Твердження захисника про непомірність для підозрюваного та його родини розміру застави, колегія суддів визнає не доведеним.

Доводи захисника про можливість застосування підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки вказаний запобіжний захід вочевидь може виявитися недостатнім для запобігання встановленим ризикам.

Доводи захисника стосовно неврахування слідчим суддею відсутності підтвердження ризику можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення, колегія суддів визнає неспроможними, оскільки слідчий суддя визнав існування цього ризику недоведеним та в ухвалі на нього не посилався.

Доводи захисника про те, що до підозрюваного можливо застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту, з посиланням на усвідомлення ОСОБА_8 свого вчинку, колегія суддів визнає неспроможними, оскільки усвідомлення протиправності своїх дій підозрюваним не нівелює існування доведених у кримінальному провадженні ризиків.

При цьому, апеляційний суд критично ставиться до доводів захисника стосовно того, що підозрюваний протягом всього часу служби сумлінно виконував свої обов`язки, оскільки підозрюваний ОСОБА_8 , після взяття під варту, тобто на протязі більше одного місяця, навіть не скористався своїм правом на звернення до прокурора з клопотанням про скасування/зміну запобіжного заходу для безпосередньої участі в захисті країни.

Колегія суддів приймає до уваги посилання захисника про те, що ОСОБА_8 має місце проживання, одружений, має двох неповнолітніх дітей, має позитивні характеристики за місцем несення військової служби, раніше не судимий, однак вказані обставини не можливо визнати такими, що можуть гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК, в тому числі і з урахуванням результатів досудового розслідування.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про неспроможність доводів захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03.02.2023 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000021 від 22.09.2022 року застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4