н/п 1-кп/336/416/2022
У Х В А Л А
іменем України
23 листопада 2022 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України,
ВСТАНОВИВ:
На розгляді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 115 КК України.
Прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, які були підставою для його обрання, продовжують існувати. Зокрема, ще не допитані усі свідки.
Захисник заперечила проти задоволення клопотання.
Обвинувачений підтримав захисника, додатково зазначивши, що мешкає разом із літньою матір`ю, яка потребує фізичної допомоги.
ОСОБА_4 на стадії досудового розслідування ухвалою слідчого судді 18.10.2021 обрано запобіжний захід, який надалі неодноразово продовжувався.
За положеннями ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.
За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.
Частина 5 статті 199 КПК України зобов`язує суд відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» разом із Конвенцію про права людини і основоположних свобод застосовується судами як джерело права, стосовно підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою, яке ґрунтується на презумпції, що після спливу певного проміжку часу навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням позбавлення волі, а тому судовим органам потрібно надати інші пояснення продовження тримання особи під вартою. Більше того, підстави подальшого тримання під вартою повинні бути чітко вказані національними судами («Єлоєв проти України», «Харченко проти України», п. 99).
Тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (справа «Боротюк проти України», п. 61).
У пункті 62 зазначеного рішення ЄСПЛ вказав, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.
Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, суд повинний зазначити конкретні, а не абстрактні підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.
Однак за доводами клопотання існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовано виключно виходячи з тяжкості злочину, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 та тяжкості покарання, що йому загрожує, що є неприпустимим за наведених вище підстав, при цьому, прокурор не навів жодних переконливих мотивів щодо неможливості застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Як вбачається з матеріалів кримінальної справи та заявленого прокурором клопотання, позиція прокурора зводиться до того, що передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики наразі продовжують існувати та не змінилися.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про достатню ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.
Зокрема, тяжкістю можливого для ОСОБА_4 покарання прокурор обґрунтовує ризик його переховування від суду.
Дійсно, ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні особливого тяжкого злочину.
Натомість, як зазначалося вище, тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою.
Більш того, у справі «Ноймайстер проти Австрії» ЄСПЛ констатував, що ризик втечі неминуче зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою, оскільки строк тримання може бути вирахуваний зі строку позбавлення волі, який може очікувати особа, якщо її визнають винною, що зменшує спокусу втечі.
Судом встановлено, що обвинувачений був затриманий 15.10.2022 року та по теперішній час (більше 1 року) тримається під вартою.
Вказана обставина, на думку суду, зменшує ризик переховування настільки, що він не може виправдати подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Наразі ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків суттєво зменшився, адже потерпіла та більшість свідків допитані перед судом.
Доводи прокурора про можливість вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення суд відхиляє, адже наявність такого ризику не встановлено слідчим суддею при обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу.
Суд звертає також увагу на положення ч. 1 ст. 318 КПК України, п. 3 ст. 5 Конвенції про права людини і основоположних свобод, які визначають право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
На підставі викладеного, зваживши всі обставини в їх сукупності, в тому числі строк перебування обвинуваченого під вартою, тривалий строк судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, відомості про особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України вважається раніше не судим, суд доходить до висновку, що запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 можливо шляхом застосування до останнього запобіжного заходу у виді домашнього арешту із, зокрема, забороною обвинуваченому спілкуватися зі свідком ОСОБА_6 , що буде достатнім та необхідним для забезпечення виконання ОСОБА_4 покладених на нього, як на обвинуваченого, відповідних процесуальних обов`язків.
У зв`язку зі зміною запобіжного заходу обвинуваченого слід звільнити з-під варти в порядку ч. 3 ст. 202 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 194, 331, 392 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
Клопотання прокурора задовольнити частково.
Змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою та застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши йому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 20.00 години по 06.00 годину наступної доби, визначивши строк дії цієї ухвали по 22 січня 2023 року включно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки:
1) прибувати в суд за першим викликом;
2) повідомляти суду про зміну свого місця проживання;
3) не відлучатися за межі м. Запоріжжя без дозволу суду;
4) утримуватися від спілкування із свідком ОСОБА_6 , яка ще не допитана перед судом.
Звільнити негайно з-під варти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і зобов`язати його невідкладно прибути до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 181КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.
Цю ухвалу передати для виконання відділу поліції № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області за місцем проживання обвинуваченого, зобов`язавши названий орган негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту з покладанням вищеперелічених обов`язків.
Копію ухвали суду надіслати Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.
Термін дії обов`язків, покладених судом на обвинуваченого, визначити в межах дії запобіжного заходу, тобто до 22 січня 2023 року включно.
У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст. 199 КПК. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1