КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/9049/20 Провадження № 11-кп/824/1243/2022 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2022 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002933 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_10 ,
потерпілої ОСОБА_11 ,
цивільного позивача ОСОБА_12 ,
представника потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_13

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 02 квітня 2021 року скасувати та закрити кримінальне провадження. У задоволенні цивільних позовів ОСОБА_12 та ОСОБА_11 відмовити в повному обсязі.

В апеляційних скаргах представник ОСОБА_13 в інтересах цивільного позивача ОСОБА_12 та в інтересах потерпілої ОСОБА_11 просить вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 02 квітня 2021 року змінити в частині часткового задоволення цивільних позовів та задовольнити цивільні позови ОСОБА_12 та ОСОБА_11 в повному обсязі.

Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 02 квітня 2021 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на два роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк два роки.
На підставі ст. 76 КК України ОСОБА_6 зобов`язано: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_6 про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП задоволено частково, стягнено з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 частину витрат за проведення судово-медичної експертизи в сумі 273 грн. 80 коп.
Стягнено з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 витрати за отримання відеозапису з місця події, вартість якого складає 692 грн.
В решті вимог за цивільним позовом відмовлено.
Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_6 про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП задоволено частково, стягнено з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.
Також цим вироком вирішене питання щодо стягнення процесуальних витрат та речових доказів.

В доводах апеляційної скарги захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 зазначає, що суд першої інстанції поверхнево та упереджено розглянув справу, надав неправильну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, а в основу вироку поклав припущення експертів.
Апелянт зазначає, що обвинувачення сформульовано так, що причиною виникнення ДТП стали виключно дії водія ОСОБА_6 і що саме вони могли призвести до заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості пасажирці ОСОБА_11 .
В той же час, як вказує захисник, суд першої інстанції взяв до уваги показання зацікавлених осіб водія автомобіля «Hyunday Accent» ОСОБА_12 та його тещі потерпілої ОСОБА_11 .
Так, лише зі слів водія ОСОБА_12 , який є зацікавленою особою, було визначено швидкість автомобіля «Hyunday Accent», яка також була використана для розрахунку та зазначена у висновку експерта.
Також, як зазначає захисник, не встановлено та є обґрунтовані сумніви щодо того, чи була пристебнута ОСОБА_11 на момент ДТП, оскільки у протоколах допиту та у висновку судмедекспертизи не зафіксовано, що у потерпілої ОСОБА_11 виявлені характерні в таких випадках сліди від ременя безпеки, на відміну від ОСОБА_12 у якого експертиза виявила відповідні сліди.
Крім того апелянт вважає, що якби водій ОСОБА_12 не порушив п. 2.3 та п. 21.11. ПДР України та пасажирка ОСОБА_11 дійсно була пристебнута, то маловірогідно, що вона могла б отримати будь-які травми взагалі, тим більше середньої тяжкості.

Також захисник звертає увагу на те, що водій ОСОБА_12 в порушення п. 21.11 ПДР України перевозив малолітню дитину без автокрісла, що характеризує його як безвідповідального, схильного до порушень закону водія.
Апелянт зазначає, що висновок судової автотехнічної експертизи базується виключно на матеріалах кримінального провадження. При цьому експерт ОСОБА_14 , а ні відео з камери спостереження, а ні циклограму світлофорів не досліджувала. Також експертом не було оглянуте місце ДТП та транспортні засоби, а транспортно-трасологічна експертиза не проводились взагалі. Який сигнал світлофора горів в момент перетину стоп-лінії автомобілем «Hyunday Accent» експертом не встановлено. Момент виникнення небезпеки для водія « ОСОБА_15 » і відповідно можливість уникнути зіткнення встановлено неправильно.
При цьому, захисник звертає увагу на те, що на відеозаписі, який долучений до матеріалів справи, чітко видно транспортні засоби, які рухались поперек руху автомобіля «Hyunday Accent» і водій ОСОБА_12 їх бачив ще до того як виїхав на перехрестя. Така обставина також підтверджується його показаннями в суді.
Таким чином, як вважає апелянт, висновок експерта ОСОБА_14 є неналежним доказом, оскільки ґрунтується на припущеннях, а не на перевірених даних.
Щодо тілесних ушкодженьто, як зазначає захисник, стороною обвинувачення надано висновок судово-медичної експертизи № 042/1-602-2020 від 09червня 2020 року, в дослідницькій частині якого використані дані лише з матеріалів кримінального провадження №0002933, при цьому за наданою медичною документацією, дослідження транспортного засобу, в якому під час ДТП перебувала потерпіла,не проводилось взагалі.

Апелянт звертає увагу на те, що у цьому висновку конкретно не вказано, що саме і яким чином спричинило ушкодження та розлад здоров`я потерпілої тривалістю понад 21 добу, а зазначено, що ушкодження спричинені травмуючою дією тупого(их) предмету(тів), могли утворитись в термін та за обставин, вказаних в постанові, тобто, 29 квітня 2020 року при транспортній травмі, отже захисник вважає, що висновок судово-медичної експертизи № 042/1-602-2020 від 09червня 2020 року є неналежним доказом.
Також захисник зазначає, що суд першої інстанції у випадку виникнення ДТП за участю декількох водіїв належним чином не встановив причинний зв`язок між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, не дослідив характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв, того, хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію), тобто не з`ясував ступеня участі кожного з них у спричиненні злочинного наслідку.
Щодо часткового задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 , то апелянт звертає увагу на те, що як вбачається із висновку експерта № 042/1-602-2020 від 09 червня 2020 року, тілесні ушкодження ОСОБА_11 полягають у переломах і рваних ранах нігтьових фаланг другого, третього пальців, та однієї фаланги п`ятого пальця правої кісті, в той же час, із дослідної частини висновку експертизи та медичної картки № 204671 стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_11 слідує, що при огляді встановлено: загальний стан ОСОБА_11 задовільний, тиск, пульс в нормі, нервово-психічний статус без особливостей. Крім того в своїх показаннях постраждала зазначила, що вже через кілька місяців після ДТП вона приступила до своїх обов`язків прибиральниці, що потребує застосування обох кистей рук і певного фізичного навантаження.
Крім того, захисник зазначає, що ОСОБА_11 не надано жодного розрахунку розміру моральної шкоди, з яких міркувань вона виходила, визначаючи його, не надано жодного безсумнівного доказу на підтвердження факту завдання їй моральної шкоди.
Апелянт вказує, що суд визначаючи розмір моральної шкоди 50 000,00 грн., керувався лише тим, що в своєму позові ОСОБА_11 зазначила, що в неї було тривале лікування і вона потребувала сторонньої допомоги, при цьому суд проігнорував той факт, що позивач ОСОБА_11 не надала жодного підтверджуючого документу, який би засвідчував яке саме лікування вона проходила. Потерпілою не надано чеків, які б свідчили про оплату її лікування, а також нею не конкретизовано хто саме надавав їй допомогу у побуті.
Не погоджується апелянт також з рішенням про стягнення із ОСОБА_6 на користь держави витрат за проведенням експертиз, що були здійснені за дорученням слідчого, оскільки вважає, що такі експертизи повинні фінансуватись з коштів Державного бюджету України.
Також захисник звертає увагу на те, що суд залишив поза увагою характеризуючі дані обвинуваченого, та призначив йому явно несправедливе покарання.
Так, апелянт звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за місцем проживання характеризується позитивно, як порядна, привітна, з високими моральними якостями, законослухняна людина, має на утриманні неповнолітню дитину та непрацездатну матір 1946 року народження. Крім того захисник вказує на те, що незважаючи на своє скрутне фінансове становище, у зв`язку з тим, що за станом здоров`я на даний час ОСОБА_6 не може працювати, маючи обґрунтовані сумніви що до своєї винуватості, він допоміг з оплатою лікування ОСОБА_11 в сумі 5 000,00 грн.

В доводах апеляційних скарг, які є аналогічними за змістом, представник ОСОБА_13 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_11 та в інтересах цивільного позивача ОСОБА_12 , не оспорюючи фактичні обставини справи та призначеного покарання, не погоджуються із частковим задоволенням цивільних позовів.
Так, представник зазначає, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого пасажир ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, а автомобіль, який належить цивільному позивачу, був повністю знищений.
Щодо шкоди, яка була завдана потерпілій ОСОБА_11 , то апелянт вказує на те, що внаслідок ДТП, винуватцем якої є ОСОБА_6 , потерпіла зазнала фізичного болю та страждань.

Як зазначає представник, рука ОСОБА_11 досі не функціонує, а її функції в повному обсязі ніколи не відновляться.
Апелянт вказує, що впродовж п`яти місяців лікування потерпілій для здійснення звичайних побутових справ довелося залучати сторонню допомогу.
Також, внаслідок ушкодження здоров`я нормальні життєві зв`язки сім`ї потерпілої ОСОБА_11 , через неможливість продовження активного громадського життя, були порушенні, як і були порушені стосунки з оточуючими людьми. Сім`я потерпілої постійно перебуває у стані депресії. Внаслідок ушкодження здоров`я потерпілої, її сім`ї довелося відмовитися від багатьох запланованих справ.
Таким чином, представник вважає, що розмір заподіяної ОСОБА_11 шкоди в сумі 150 000,00 грн.є співмірним та обґрунтованим.
Щодо шкоди, яка була завдана цивільному позивачу ОСОБА_12 , то апелянт вказує на те, що внаслідок повного знищення транспортного засобу, позивач втратив можливість самостійного пересування, перевезення сім`ї, дітей до школи.
Також внаслідок знищення майна, нормальні життєві зв`язки позивача через неможливість продовження активного громадського життя були порушенні, як були порушені стосунки з оточуючими людьми. Позивач постійно перебуває у стані депресії.
Внаслідок знищення майна позивачу довелося відмовитися від багатьох запланованих справ.
Таким чином, апелянт вважає, що розмір заподіяної ОСОБА_12 шкоди в сумі 50 000,00 грн. є співмірним та обґрунтованим.
Крім того, представник звертає увагу на те, що обвинувачений за весь час досудового розслідування та судового розгляду жодного разу не вибачився перед потерпілою та цивільним позивачем, свою вину у вчиненому не визнав.

В запереченнях на апеляційну скаргу представника цивільного позивача сторона захисту зазначає, що суд першої інстанції правомірно та обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення на користь ОСОБА_12 моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн.
Крім того, захисник вказує на те, що доводи представника про те, що автомобіль ОСОБА_12 повністю знищено не підтверджені жодним доказом.
Також сторона захисту звертає увагу на твердження представника про те, що ОСОБА_12 втратив можливість перевезення дітей до школи, при тому, що позивач не має дітей шкільного віку.
Поряд з цим, як зазначає захисник, представник ОСОБА_13 в апеляційній скарзі мотивує необхідність стягнення моральної шкоди на користь позивача тим, що останній переніс фізичний біль та страждання завдані внаслідок ДТП, однак із висновку експерта № 043-388-2020 від 06 травня 2020 року вбачається, що ОСОБА_12 отримав легкі тілесні ушкодження у виді синців та садна, що на думку захисника, не могло викликати сильного болю та страждань.

В запереченнях на апеляційну скаргу представника потерпілої захисник вказує, що доводи представника ОСОБА_13 про те, що функції кінцівки потерпілої ОСОБА_11 досі не відновились та не відновляться, у зв`язку з чим потерпіла втратила роботу не відповідають дійсності, оскільки у судовому засіданні потерпіла сама заявила про те, що через декілька місяців після ДТП повернулась до роботи прибиральницею в салон краси.
Крім того, захисник звертає увагу на те, що в період, коли сталась ДТП, салони краси не працювали у зв`язку із карантином.
Поряд з цим, потерпілою чи її представником до суду не було надано жодного доказу, які б підтверджували завдання ОСОБА_11 моральної шкоди, тим більше у розмірі 150 000,00 грн.
Крім того, захисник вказує на те, що обвинувачений цікавився станом здоров`я потерпілої та оплатив лікування ОСОБА_11 у сумі 5 000,00 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 квітня 2020 року приблизно о 12 год. 41 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Mitsubishi Space Runer», з номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною перехрестя бульвару Перова та пр. Г.Ватутіна від вул. Кибальчича в напрямку мосту «Північний» в місті Києві, допустив порушення вимог п.п. 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР України).
Порушення наведених вимог ПДР України водієм ОСОБА_6 виразилось в тому, що останній, керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Mitsubishi Space Runer», з номерним знаком НОМЕР_1 , з необережності, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, проявив неуважність та необачність, не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, рухаючись проїзною частиною перехрестя бульвару Перова та пр. Г.Ватутіна, повертаючи ліворуч в напрямку мосту «Північний», зобов`язаний був надати дорогу автомобілю марки «Hyundai Accent», з номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_12 , який рухався в зустрічному напрямку та мав перевагу в русі. Однак, ОСОБА_6 цього не виконав та допустив зіткнення з автомобілем марки «Hyundai Accent», з номерним знаком НОМЕР_2 . Внаслідок зіткнення транспортних засобів пасажирка автомобіля «Hyundai Accent», з номерним знаком НОМЕР_2 , ОСОБА_11 , отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, які виразилися у відкритій травмі правої кисті у вигляді багато уламкових переломів дистальних фаланг 2, 3 пальців, проксимальної фаланги 5 пальця, з наявністю рваних ран по долонній поверхні з переходом на бічну поверхню дистальних фаланг 2, 3 пальців, по тильній поверхні правої проксимальної фаланги 5 пальця та була в подальшому доставлена до медичного закладу.
Порушення вказаних пунктів ПДР України водієм ОСОБА_6 знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіяння пасажиру ОСОБА_11 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_10 підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити, щодо задоволення апеляційних скарг представника ОСОБА_13 в інтересах потерпілої ОСОБА_11 та цивільного позивача ОСОБА_12 заперечували. Представник ОСОБА_13 підтримав апеляційні скарги подані в інтересах потерпілої ОСОБА_11 та цивільного позивача ОСОБА_12 та просив їх задовольнити, щодо задоволення апеляційної скарги захисника заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та представника ОСОБА_13 та в інтересах потерпілої ОСОБА_11 задоволенню не підлягають, а апеляційна скарга представника ОСОБА_13 в інтересах цивільного позивача ОСОБА_12 підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до апеляційної скарги захисника, апелянт вважає, що в діях обвинуваченого відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що саме порушення ОСОБА_6 наведених в обвинувальному акті пунктів ПДР України перебуває у причинному зв`язку з наслідками, які настали, а саме отриманням потерпілою ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Проте з такими доводами не погоджується колегія суддів з огляду на таке.
Для прийняття рішення про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суду необхідно було встановити: чи дійсно його дії не відповідали п. 10.1 та п. 16.6 ПДР України, а також що такі порушення призвели до виникнення ДТП та, як наслідок, спричинення потерпілій середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Відповідно до встановлених судом фактичних обставин ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Mitsubishi Space Runer», порушив п.п. 10.1 та 16.6 ПДР України та допустив зіткнення з автомобілем «Hyundai Accent», внаслідок чого потерпіла ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
Своє рішення про винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому кримінальному правопорушення суд обґрунтовував, зокрема висновком експерта № 12-1/1346 від 25 травня 2020 року, відповідно до якого причиною даної ДТП, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля «Mitsubishi Space Runer» з номерним знаком НОМЕР_1 ОСОБА_6 вимогам п. 10.1 та п. 16.6 ПДР України.
Такий висновок експертом ОСОБА_14 зроблений на підставі наданих їй постанови про призначення судової експертизи, а також матеріалів кримінального провадження № 0002933.
Даний висновок сторона захисту вважає недопустимим доказом, оскільки, на її думку, сторона обвинувачення та експерти Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру є працівниками одного відомства, яке здійснювало досудове розслідування в межах кримінального провадження № 0002933, а також вважає, що експертиза була проведена поверхнево, отже висновок експерта № 12-1/1346 від 25 травня 2020 року не міг бути прийнятий судом як доказ винуватості ОСОБА_6 .
Відповідно до оскаржуваного вироку, таким доводам суд надав відповідну оцінку та визнав їх безпідставними, оскільки стороною захисту не було надано доказів, які б підтверджували упередженість експерта.
З таким висновком погоджується і колегія суддів та вважає, що відсутні підстави вважати, що отриманий за результатом дослідження висновок був зроблений під впливом сторонніх осіб.
Також захисник в апеляційній скарзі зазначає про те, що автотехнічна експертиза була проведена неповно, оскільки експертом не було визначено швидкості руху обох транспортних засобів, не було досліджено циклограми роботи світлофорів, а транспорно-трасологічна експертиза не проводилась взагалі, у зв`язку з чим колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Положеннями частини 6 наведеної норми закону передбачено, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
В той же час, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що стороною захисту не заявлялись клопотання про призначення будь-яких експертиз, зокрема транспортно-трасологічної чи повторної автотехнічної експертизи.
Із наявного в матеріалах справи відеозапису із камери відеонагляду міської системи відеоспостереження Київської міської державної адміністрації, вбачається, що водій автомобіля «Mitsubishi Space Runer» виїжджає на регульоване перехрестя з бул. Перова на пр. Ватутіна для здійснення повороту ліворуч в напрямку Північного моста, зупиняється у крайній лівій смузі, перед ним ще два автомобілі, які теж не рухаються, оскільки відбувається рух транспорту у зустрічному напрямку. Перший автомобіль з крайньої лівої смуги здійснює маневр повороту ліворуч, при цьому другий автомобіль залишається у крайній лівій смузі. В цей час, автомобіль «Mitsubishi Space Runer» розпочинає також маневр повороту ліворуч, та в цей момент автомобіль «Hyundai Accent», який рухався у зустрічному напрямку прямо, виїхав не зупиняючись на перехрестя, та здійснив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Space Runer», який виїхав на його смугу руху.
Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки про режим роботи світлофорного об`єкту «просп. Ватутіна просп. Маяковського бул. Перова (Керченська пл.)» в місті Києві світлофорний об`єкт має чотири фази роз`їзду.
Так, з урахуванням відеозапису з камери відеоспостереження перехрестя та наведеної довідки, транспортні засоби, які перебували на проспекті Маяковського та відповідно бул. Перова почали свій рух о 12:37 на 14 секунді, тобто почалась третя фаза роботи світлофорів, яка для напрямку руху водіїв ОСОБА_6 та ОСОБА_12 є ідентичною, та яка розпочинається із зеленого сигналу, який для напрямку руху водія ОСОБА_12 триває 24 секунди, далі розпочинається четверта фаза роботи світлофора, яка для напрямку руху водія ОСОБА_12 розпочинається із 3 секундного мигаючи зеленого, далі 3 секунди жовтий сигнал світлофора та 28 секунд червоний сигнал світлофора.
Із відеозапису вбачається, що автомобіль «Hyundai Accent» під керуванням ОСОБА_12 виїжджає на перехрестя о 12 год. 37 хв. 40 сек., що з урахуванням циклограми свідчить про те, що для нього горів мигаючий зелений, дозволяючий рух сигнал світлофора.
Таким чином, встановлено, що обидва учасники ДТП виїхали на перехрестя на дозволяючий сигнал світлофора.
За таких умов водій автомобіля «Mitsubishi Space Runer» ОСОБА_6 повинен був керуватись п. 10.1 та п. 16.6 ПДР України та перед зміною напрямку руху повинен був переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та при повороті ліворуч при зеленому сигналі основного світлофора, був зобов`язаний дати дорогу автомобілю «Hyundai Accent» під керуванням ОСОБА_12 , що рухався в зустрічному напрямку прямо, однак ОСОБА_6 не виконав наведених пунктів ПДР, що призвело до зіткнення транспортних засобів та отримання потерпілою ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Щодо доводів апеляційної скарги сторони захисту, про те, що водій автомобіля «Hyundai Accent» ОСОБА_12 порушив швидкісний режим та недотримався п. 2.3 та п. 21.11 ПДР України, яке, як вважає захисник, і призвело до отримання потерпілою ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, то колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, оскільки навіть за умови, якщо б водій автомобіля «Hyundai Accent» ОСОБА_12 не дотримався таких вимог, то порушення цих пунктів правил не призвели б до отримання потерпілою середньої тяжкості тілесних ушкоджень, за умови дотримання ОСОБА_6 п. 10.1 та п. 16.6 ПДР України.
Таким чином, саме дії водія ОСОБА_6 , які полягають у порушенні ним п. 10.1 та п. 16.6 ПДР України, перебувають в прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, яка виникла та її наслідками у виді отримання потерпілою ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Захисник також вважає недопустимим доказом висновок експерта № 042/1-602-2020 від 09 червня 2020 року, у зв`язку з тим, що експертом використані дані лише з матеріалів кримінального провадження та наданої медичної документації, а також у ньому не зазначено чим саме спричинені тілесні ушкодження.
Згідно з п. 4.1 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затвердженого наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6 судово-медична експертиза з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться судово-медичним експертом шляхом медичного обстеження потерпілих, проведення цієї експертизи тільки за медичними документами (історії хвороби, індивідуальній карті амбулаторного хворого тощо) допускається у виняткових випадках і лише за наявності справжніх повноцінних документів, що містять вичерпні дані про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг та інші необхідні відомості.
Відповідно до висновку експерта № 042/1-602-2020 від 09 червня 2020 року із даних судово-медичного обстеження та наданої медичної документації у потерпілої ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді відкритої травми правої кисті у вигляді багатоуламкових переломів дистальних фаланг 2, 3 пальців, по тильній поверхні проксимальної фаланги 5 пальця, що за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, які спричинені травмуючою дією тупого(их) предмету(ів) та могли утворитись в термін та за обставин, вказаних у постанові, тобто 29 квітня 2020 року при транспортній травмі.
Таким чином, експертом правомірно використані дані медичного обстеження потерпілої та наданої медичної документації.
При цьому проведення огляду салону автомобіля, як про це зазначає захисник, не передбачено правилами проведення такого виду експертиз.
Отже висновок експерта № 042/1-602-2020 від 09 червня 2020 року є належним та допустимим доказом, про що судом першої інстанції зроблений правильний висновок.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що всі докази, якими суд обґрунтовував свій висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність та взаємозв`язок є достатнім для ухвалення обвинувального вироку з кваліфікацією дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Доводи захисника про те, що суд не взяв до уваги характеризуючі дані ОСОБА_6 , що призвело до призначення йому покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, колегія суддів вважає необґрунтованими та зазначає таке.
Призначаючи обвинуваченому покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, те, що віє є ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС 3 категорії, має на утриманні неповнолітню дитину та непрацездатну матір 1946 року народження, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом не встановлено.
З огляду на це суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_6 основного покарання у виді двох років обмеження волі, із одночасним звільненням від його відбування із встановлення іспитового строку на два роки та додаткового покарання на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 1 ст. 286 КК України.
Отже, судом першої інстанції при призначенні як основного так і додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, дотримано вимог ст. ст. 50, 65 КК України. Таке покарання відповідає особі обвинуваченогота ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами.

Безпідставними апеляційний суд вважає також доводи захисника про те, що витрати за проведення експертиз, які були виконані за дорученням слідчого, повинні здійснюватись за рахунок коштів з Державного бюджету України, оскільки відповідно до ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Поряд з цим, вирок суду оскаржується усіма апелянтами в частині стягнення моральної шкоди за цивільними позовами, у зв`язку з чим, апеляційний суд зазнає наступне.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілій ОСОБА_11 завдано середньої тяжкості тілесні ушкодження, цивільний позивач ОСОБА_12 отримав легкі тілесні ушкодження.
Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Частиною 3 вказаної статті передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Положеннями п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 в межах вимог та підстав, наведених у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що, у зв`язку із отриманням внаслідок ДТП тілесних ушкоджень середньої тяжкості, ОСОБА_11 було спричинено фізичний та біль та страждання.

Так, у зв`язку із отриманими травмами потерпіла проходила лікування, відчувала фізичний біль та моральні страждання, не могла самостійно обслуговувати себе у побуті.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що наявність у потерпілої фізичних та душевних страждань безпосередньо підтверджується отриманими нею внаслідок ДТП травмами, які виразились у відкритій травмі правої кисті у вигляді багато уламкових переломів дистальних фаланг 2, 3 пальців, проксимальної фаланги 5 пальця, з наявністю рваних ран по долонній поверхні з переходом на бічну поверхню дистальних фаланг 2, 3 пальців, по тильній поверхні правої проксимальної фаланги 5 пальця.
При цьому, заподіяння потерпілій моральної шкоди є очевидною та не потребує підтвердження іншими доказами, аніж отриманими ОСОБА_11 тілесними ушкодженнями, відповідно до висновку експерта № 042/1-602-2020 від 09 червня 2020 року.
Отже, суд першої інстанції, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості задовольнив цивільний позов потерпілої частково, стягнувши на її користь моральну шкоду у розмірі 50 000,00 гривень, що на думку колегії суддів є достатнім та співмірним із отриманими потерпілою моральними стражданнями.

В той же час, колегія суддів вважає необґрунтованим вирок суду в частині відмови у задоволенні позову цивільного позивача ОСОБА_12 в частині стягнення моральної шкоди.
Вирішуючи питання про доведеність підстав та розміру відшкодування моральної шкоди за цивільним позовом ОСОБА_12 суд зобов`язаний встановити наявність такої шкоди, протиправність діянь особи, що її завдала, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями обвинуваченого та вини останнього у її заподіянні, а також й інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_12 в результаті ДТП, яка була спричинена незаконними діями ОСОБА_6 відповідно до висновку експертного дослідження № 043-388-2020 від 06 травня 2020 року отримав легкі тілесні ушкодження.
Апеляційний суд вважає, що моральна шкода ОСОБА_12 , полягає у негативних наслідках, які він зазнав внаслідок ДТП, а саме больових відчуття, спричинених отриманими травмами та тривожними відчуттями щодо своєї родини, яка перебувала в салоні його автомобіля в момент ДТП.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що грошовий еквівалент моральних страждань ОСОБА_12 у розмірі 5 000,00 грн., відповідатиме критеріям виваженості, справедливості та розумності.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне залишити без задоволення апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та представника ОСОБА_13 та в інтересах потерпілої ОСОБА_11 , апеляційну скаргу представника ОСОБА_13 в інтересах цивільного позивача ОСОБА_12 задовольнити частково та змінити вирок суду в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_12 шляхом стягнення з обвинуваченого на користь ОСОБА_12 моральної шкоди у розмірі 5, 000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_13 та в інтересах потерпілої ОСОБА_11 залишити без задовлення.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_13 в інтересах цивільного позивача ОСОБА_12 задовольнити частково.
Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 02 квітня 2021 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в частині вирішення цивільного позову представника ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_12 змінити.
Цивільний позов представника ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_12 задовольнити частково. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 5 000, 00 гривень на відшкодування моральної шкоди.
У решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4