Справа № 333/1502/22
Провадження № 1-кс/333/342/22
УХВАЛА
Іменем України

21 квітня 2022 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, клопотання слідчого СВВП № 4 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000567 від 19 квітня 2022 року та додані до нього матеріали відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Херсонської області, громадянина України, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 25.03.2003 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців. 23.02.2004 року звільнився умовно-достроково невідбутий строк покарання 1 рік 2 місяці 19 днів;
- 03.02.2005 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців;
- 12.10.2005 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць. 05.05.2008 року звільнено умовно-достроково, невідбутий строк покарання 5 місяців 10 днів;
- 16.03.2009 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі. Дані про звільнення відсутні;
- 18.12.2009 року Бериславським районним судом Херсонської області за ст. 395 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 місяці. 06.05.2011 року звільнено по відбуттю строку покарання;
- 09.07.2012 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 1 місяць. 22.09.2017 звільнено по відбуттю строку покарання, направлено до Комунарського районного суду м. Запоріжжя та в подальшому апеляційним судом направлено до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Слідчий слідчого відділення Відділу поліції № 4 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000567 від 19 квітня 20221 року відносно ОСОБА_5 .
Вимоги клопотання обґрунтовані наступним.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи раніше неодноразово судимим за скоєння тяжких та особливо тяжких злочинів проти власності, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення та перевиховання не став та знову скоїв тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, за наступних обставин.
19 квітня 2022 року, приблизно о 08 годині 10 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно -небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, маючи прямий умисел на нанесення тяжких тілесних ушкоджень, діючи умисно, групою осіб, під час раптово виниклого конфлікту з потерпілим ОСОБА_8 , з метою спричинення фізичного болю, наніс не менш ніж п`ять ударів кулаками і долонями правої та лівої рук в область обличчя та грудної клітини останнього, після чого ОСОБА_8 втратив рівновагу та впав на підлогу, тим самим спричинивши тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, пневмотораксу та переламу ребер, що в сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.
Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, що кваліфікується як умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб.
Причетність ОСОБА_5 до вказаного кримінального правопорушення в повній мірі підтверджується зібраними в ході досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме, даними встановленими з протоколу огляду місця події від 19.04.2022 року в ході якого оглянуто територію домоволодіння АДРЕСА_2 ; протоколу допиту свідка ОСОБА_9 ; протоколу допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, а саме ОСОБА_5 ; протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину.
У зв`язку з цим слідство приходить до висновку, що для забезпечення належної явки підозрюваного ОСОБА_5 в слідчі органи і суд, можливості виконання у відношенні нього процесуальних рішень, необхідно обрати останньому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки існують ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_5 може:
1. переховуватись від органів досудового розслідування або суду, оскільки ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, що згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років позбавлення волі. Усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення (злочину) та невідворотності покарання за його вчинення, існують ризики, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, про що свідчить факт відсутності в останнього стійких соціальних зв`язків (офіційно не працевлаштований, не одружений), тому є достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 з метою ухилення від покарання за вчинене кримінальне правопорушення (злочин), може без перешкод залишити теперішнє місце проживання.
2. незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, оскільки свідками і потерпілим даного кримінального правопорушення (злочину) є особи, адреси проживання яких відомі останньому.
Слідство приходить до висновку, що вжиття більш м`яких запобіжних заходів, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою з огляду на обставини скоєного, підстави та ризики, які існують, оскільки інші запобіжні заходи не обмежують пересування особи та не можуть у повному обсязі запобігти зазначеним ризикам, з наступних підстав:

- при обранні особистого зобов`язання та домашнього арешту підозрюваний зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, житла, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого. Враховуючи характер вчиненого злочину ОСОБА_5 , особистість останнього, відсутність у нього стійких соціальних зв`язків та визначеного місця проживання, та переховування від Національної поліції України, є ризик того, що він буде переховуватися від органів досудового розслідування, а також може вчинити нове кримінальне правопорушення (злочин);
- особи, які заслуговують на довіру та поручаються за виконання підозрюваним ОСОБА_5 обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, відсутні та до моменту подання даного клопотання до суду, слідству не були представлені. Відсутність таких осіб, а також враховуючи те, що злочин вчинений проти життя та здоров`я особи, унеможливлює застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді застави.
У судовому засіданні слідчий у повному обсязі підтримав своє клопотання та послався на обставини, які у ньому були викладені, зазначивши про те, що посилання у клопотанні на те, що ОСОБА_5 перебував у стані алкогольного сп`яніння є технічною помилкою.
Прокурор в судовому засіданні стверджував, що вжиття більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою для ОСОБА_5 з огляду на обставини вчиненого та ризики, які існують.
Підозрюваний ОСОБА_5 пояснив, що проти клопотання заперечує, просить обрати йому біль м`який запобіжний захід, вину визнає частково.
Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_11 проти задоволення клопотання заперечувала, просив обрати його підзахисному запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Вислухавши доводи та пояснення слідчого, підозрюваного, його захисника, доводи прокурора щодо неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Слідчим суддею було встановлено, що 19.04.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України (кримінальне провадження № 0000567).
Клопотання слідчого, погоджене із прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_4 , оформлене відповідно до вимог ст. 184 КПК України. До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, копії матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, а також долучено розпис ОСОБА_7 та його захисника щодо вручення останнім 20.04.2022 року об 16 год. 05 хв. копії клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та матеріалів до нього. Таким чином, враховуючи, що підозрюваного доставлено до слідчого судді 21.04.2022 року о 10 год. 30 хв., слідчим виконані вимоги ч. 3 ст. 184 КПК України.
19.04.2022 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Вирішуючи питання про наявність підстав обрання запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги ст. 177 КПК України.
У судовому засіданні, на думку слідчого судді, встановлена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_12 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, наступними доказами: витягом з ЄРДР, даними, встановленими з протоколу огляду місця події від 19.04.2022 року в ході якого оглянуто територію домоволодіння АДРЕСА_2 ; протоколу допиту свідка ОСОБА_9 ; протоколу допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, а саме ОСОБА_5 ; протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину
Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного (обвинуваченого) при розслідуванні кримінального правопорушення та розгляду справи у суді (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного (обвинуваченого), способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню або судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.
При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, в якій його переслідують та міжнародними контактами.
Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а у справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland № 7/03 від 04.05.2006) наголосив на тому, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним способом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину (кримінального правопорушення), а також тяжкості ймовірного покарання.
Згідно з матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, що згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років позбавлення волі.
Вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний, будучі обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватися від органу досудового розслідування або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.
При цьому, слідчий суддя вважає, що приймаючи до уваги суворість покарання, яке передбачено за вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_5 може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватися, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.
Крім того, слідчий суддя вважає, що у кримінальному провадженні дійсно існує ризик того, що перебуваючи на волі, підозрюваний матиме змогу незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, виходячи з наступного.
Згідно пред`явленої ОСОБА_5 підозри, останній підозрюється в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, вчинене групою осіб.
Перевірка доведеності пред`явленого обвинувачення здійснюється судом під час його розгляду по суті. За змістом ст.ст. 23, 95 КПК України показання потерпілих та свідків у кримінальному провадженні суд отримує усно безпосередньо у судовому засіданні і саме такими показаннями може обґрунтовувати свої висновки.
Оскільки досудове розслідування наразі ще триває, то залишається існувати ризик незаконного впливу підозрюваного на потерпілого та свідків, який, на переконання слідчого судді, з урахуванням конкретних обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, є суттєвим.
Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею не встановлено.
Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства, наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок про те, що дана особа могла вчинити злочин.
На підставі викладеного, а також з урахуванням ступеня порушення цінностей суспільства в даному кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку, що обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою сприятиме запобіганню: переховуванню від органів досудового розслідування та/або суду, незаконному впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, а також забезпечить високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів громадян України.
За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого слідчого відділення Відділу поліції № 4 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про застосування запобіжного захожу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 є доведеним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню у повному обсязі.
Щодо клопотання сторони захисту про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, то слідчий суддя вважає, що вказане клопотання необхідно залишити без задоволення, оскільки слідчому судді не надано жадних доказів на підтвердження постійного місця проживання підозрюваного.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.
Враховуючи той факт, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину із застосуванням насильства, слідчий суддя не вбачає підстав для обрання підозрюваному застави у цьому кримінальному провадженні.
На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 3, 176, 177, 178, 183, 184, 194, 196 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання слідчого СВВП № 4 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000567 від 19 квітня 2022 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України до 17 червня 2022 року (включно).
Виконання ухвали доручити начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Строк тримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою рахувати з моменту його фактичного затримання з 08 год. 30 хв. 19 квітня 2022 року.
Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали складено 22 квітня 2022 року.

Слідчий суддя
Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1