Ленінський районний суд м. Полтави
Справа № 553/905/22
Провадження № 1-кп/553/217/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2022 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000362 від 24.03.2022 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

в с т а н о в и в :
Слобідською окружною прокуратурою міста Харкова до Ленінського районного суду м. Полтави скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000362 від 24.03.2022 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

В межах даного кримінального провадження до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого продовжений за ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Полтави від 21.04.2022.

У підготовчому судовому засіданні захисником обвинуваченого заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, яке вмотивовано тим, що ризики, які стали підставою застосування найсуворішого запобіжного заходу перестали існувати. Так, 02.05.2022 було завершено досудове розслідування та скеровано до суду обвинувальний акт, поведінка ОСОБА_5 свідчить про те, що він не має наміру вчиняти інші кримінальні правопорушення, впливати на свідків чи потерпілого, якому безпосередньо після вчинення злочину обвинувачений надав першу медичну допомогу, викликав швидку, після того надав матеріальну допомогу та лікування, відшкодував збитки і наразі потерпілий претензій до обвинуваченого матеріального чи морального характеру не має. Під час досудового розслідування ОСОБА_5 активно сприяв слідству, брав участь у всіх необхідних слідчих діях, в ході яких чітко розповів про обставини події, щиро розкаюється у вчиненому. На даний час потерпілий ОСОБА_6 звернувся із заявою до прокурора, в якій надав згоду на укладення угоди. Окрім того, обвинувачений має постійне місце проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, місці соціальні зв`язки, повністю відшкодував матеріальні та моральні збитки потерпілому.

Будучи належно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, потерпілий до суду не прибув.

Ухвалою суду від 13.05.2022 судом вирішено питання про проведення підготовчого судового засідання в режимі відеоконференції з ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Водночас відеоконференцзв`язок зі слідчим ізолятором встановити не вдалось та за повідомленням ДУ «Харківський слідчий ізолятор», станом на 13.05.2022 в державній установі доступ до глобальної мережі інтернет відсутній у зв`язку із пошкодженням кабельної мережі, з огляду на що проведення судових засідань в режимі відеоконференції з установою наразі є неможливим.

Прокурор проти задоволення клопотання захисника не заперечував, клопотань щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ним не вносилось.

Вирішуючи заявлене клопотання, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, суд вказує, що у відповідності до ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. Розгляд таких клопотань здійснюється судом з дотриманням правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

При цьому, виходячи зі змісту статей 177, 178, 194, 196, 199 КПК України терміни «обрання запобіжного заходу» та «продовження запобіжного заходу» використовуються як синонімічні, за своїм правовим значенням. Крім того, обрання є первинним при застосуванні запобіжного заходу, який обирається на певний строк, а продовження вторинна стадія, яка наступає за певних умов, коли строк тримання під вартою закінчується. Вказана позиція висловлена в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі № 505/2898/19 від 23.01.2020.

Між тим, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з ЗУ «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан.

ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 № 133/2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 19.04.2022 № 7300, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

У зв`язку з введенням на території України воєнного стану та відсутністю технічної можливості відеоконференцзв`язку з ДУ «Харківський слідчий ізолятор» забезпечити участь обвинуваченого в судовому засіданні як безпосередньо так і дистанційно не вдалось.
Враховуючи вищевикладене, положення ст.2 КПК України, згідно якої завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, положення ст.315,331 КПК України, щодо обов`язку суду розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу, введений на території воєнний стан, думку присутніх в судовому засіданні учасників процесу, суд доходить висновку про можливість розгляду питання доцільності продовження строків тримання під вартою обвинуваченого та можливості зміни застосованого запобіжного заходу, беручи до уваги виключні обставини відсутності обвинуваченого.

При цьому суд звертає увагу на тому, що в умовах воєнного стану судом було вжито всіх об`єктивно можливих заходів для дотримання прав всіх учасників процесу щодо участі у судовому засіданні, обвинуваченому забезпечено право на захист, окрім того учасники судового провадження не позбавлені права на оскарження рішень суду.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який відповідно до ст.183 КПК України може бути застосований, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення тощо.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Згідно положень п."С" ст.5 вказаної Конвенції, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177,178,183 КПК України.
Як встановлено в ч. 1, 3 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
У відповідності до ст.201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Згідно з матеріалами справи, застосований до обвинуваченого запобіжний захід було продовжено за ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Полтави від 21.04.2022 на строк до 25.05.2022. Підставами для продовження застосування до обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу стали встановлені слідчим суддею ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 наполягаючи на зміні запобіжного заходу на домашній арешт прохав врахувати поведінку ОСОБА_5 , який не ухилявся від слідства, визнав вину, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, відшкодував заподіяні потерпілому збитки і останній не має до обвинуваченого претензій, про що надав відповідну розписку. Обвинувачений має на утриманні неповнолітню дитину, постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки.

Відповідно до ч.1 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, враховуючи відсутність у обвинуваченого негативних характеристик, наявність у нього міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, знаходження у нього на утриманні дитини, а також не надання стороною обвинувачення переконливих доказів, які б свідчили про недостатність застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, суд доходить висновку про можливість задоволення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.
Питання про застосування застави вирішено судом у відповідності до ст.183 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.314,315 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :
Клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу задовольнити.

Змінити застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_5 залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у нічний час доби, з 21 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки: прибувати за кожним викликом суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання; не відлучатись з населеного пункту за зареєстрованим місцем проживання, без дозволу суду.

Обвинуваченого звільнити з-під варти та зобов`язати прибути до місця проживання, визначеного умовами запобіжного заходу.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_1