Справа № 938/563/19
Провадження № 1-кп/354/3/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2022 року м.Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області у складі:
головуючої судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Яремчі кримінальне провадження з обвинувальним актом відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Ярова, Сорока району, Республіки Молдова, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із початковою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше неодноразово судимого, остання судимість: 02.02.2011 Обухівським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 15 ч.3 ст.185, ч. 1 ст. 309, 70, 71 КК України 2001 року до позбавлення волі на строк 4 роки три місяці,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.2 ст.185 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 вчинив незаконне проникнення до житла особи, та таємне викрадення чужого майна (крадіжку) повторно.

Кримінальні правопорушення вчинено за наступних обставин.

11.08.2019 року близько 05 год 00 хв, ОСОБА_4 незаконно проник шляхом віджиму віконної рами, до житлового будинку ОСОБА_5 , розміщеного за адресою: АДРЕСА_1 , чим порушив недоторканість його житла.

У результаті злочинних дій ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди не завдано.

Своїми умисними діями, які виразились в порушенні недоторканості житла, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України.

28.08.2019 року близько 05 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , будучи засудженим 02 лютого 2011 року Обухівським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України до позбавлення волі строком чотири роки і три місяці, в період непогашеної та не знятої судимості за вчинення злочину передбаченого ч. ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, повторно вчинив таємне викрадення чужого майна при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_4 , 28.08.2019 близько 05 години 00 хвилин, перебуваючи у приміщенні Верховинської центральної районної лікарні, проходячи через коридор адміністративного корпусу лікарні, помітив біля сходової клітки велосипед чорного кольору, який був залишений водієм Верховинської ЦРЛ ОСОБА_6 .

Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 , керуючись раптово виниклим умислом на вчинення крадіжки, та користуючись відсутністю будь-яких осіб, таємно, шляхом вільного доступу, викрав вищезазначений велосипед загальною вартість 4000, 00 гривень, після чого із викраденою річчю покинув приміщення лікарні та розпорядився на власний розсуд.

У результаті злочинних дій ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_6 спричинено матеріальну шкоду на суму 4000, 00 гривень.

Своїми діями, які виразились у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненої повторно, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.2 ст.185 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінальних правопорушень, зазначивши час, місце, спосіб їх вчинення. Просив суворо його не карати, щиро шкодує про вчинене, більше такого не повториться.
Таким чином, обвинувачений, не оспорюючи час, місце, спосіб вчинених кримінальних правопорушень, вид і розмір шкоди, мотив і мету, форму вини за кримінальними правопорушеннями, передбаченими ч.1 ст. 162, ч.2 ст.185 КК України, вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, запевнив, що зробив для себе належні висновки, більше такого не повториться.
Потерпілий ОСОБА_5 подав заяву про розгляд кримінального провадження у його відсутності. Зазначив, що жодних претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має.
Потерпілий ОСОБА_6 подав заяву про розгляд кримінального провадження у його відсутності. Зазначив, що викрадений велосипед йому повернуто, жодних претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має, щодо міри покарання обвинуваченого покладається на розсуд Суду.
Судом встановлено у судовому засіданні, що показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушень, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового слідства кримінальних правопорушеннях при обставинах, викладених у обвинувальних актах та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися.
При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , Суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.
Враховуючи викладене, заслухавши обвинуваченого ОСОБА_4 та дослідивши всі наявні матеріали кримінального провадження, Суд приходить до висновку, що вина останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, а саме у незаконному проникненні до житла особи, та вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки) повторно, є доведеною поза розумним сумнівом.
Таким чином, Суд вважає встановленим, що своїми умисними діями, які виразились у незаконному проникненні до житла особи, та таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст.162 та ч. 2 ст. 185 КК України.
Згідно з ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Крім цього, у рішенні «Ізмайлов проти Росії» Європейський суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , Суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Так, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне повернення викраденого майна.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , згідно вимог ст. 67 КК України, Судом не встановлено.

Суд враховує характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, ступінь реалізації злочинного наміру, ставлення ОСОБА_4 до вчиненого, яке полягає у визнанні вини та щирому каятті.

Крім цього, Суд бере до уваги характеризуючі дані обвинуваченого, те, що останній на обліку у психіатра не перебуває, однак, перебуває на обліку у наркологічному кабінеті, його неодноразове притягнення до кримінальної відповідальності, посередньо характеризується за місцем проживання, офіційно непрацевлаштований.

Згідно з Досудовою доповіддю, складеною Органом пробації, виправлення особи обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства (у т. ч. окремих осіб). На думку Органу пробації, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Враховуючи вищевикладене, позицію прокурора у судових дебатах, який просив призначити остаточне покарання у виді трьох років обмеження волі, думки потерпілих, викладені у письмових поясненнях, обвинуваченого, вважаю за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі у межах санкцій статей, якими визначена кримінальна відповідальність за інкриміновані йому кримінальні правопорушення, та застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Питання речових доказів у кримінальному проваджені слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Запобіжний захід ОСОБА_4 у рамках вказаного кримінального провадження не обирався, клопотань про його обрання під час судового провадження не надходило.
Судових витрат за проведення експертиз у кримінальному провадженні не має.

На підставі ст. 70, 72 КК України, та керуючись ст. 100, 349, 367-368, 370-371, 373-376, 395 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання:
- за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;
- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання за сукупністю злочинів визначити шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді двох років обмеження волі.
Строк відбуття покарання рахувати з часу початку відбування покарання, після набрання цим вироком законної сили.
Речові докази:

-велосипед чорного кольору, марки «Салют» - вважати повернутим за належністю.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду через Яремчанський міський суд Івано-Франківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1