В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.08.2022 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 кримінальне провадження № 0002710 від 04.11.2021 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ставище Київської області, громадянина України, з повною середньою освітою, пенсіонера, розлученого, утриманців не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження: прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 , представник законного представника адвокат ОСОБА_6

У С Т А Н О В И В:

03.11.2021 близько 17-40 год. водій ОСОБА_3 , керуючи технічно-справним автобусом «Mercedes-Benz 312d д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Незалежності зі сторони вул. Поповича у напрямку до вул. Заводська в м. Узин Білоцерківського району Київської області, на нерегульованому перехресті вул. Незалежності та вул. Авіаторів, в порушення вимог п.2.3 (б) Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі», п.10.1 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», п. 16.13 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч», п. 16.6 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч», не вірно оцінив дорожню обстановку, проявив неуважність, перед виконанням маневру повороту ліворуч не надав дорогу та допустив зіткнення з моторолером марки «Хонда Діо» без державних номерних знаків, під керуванням неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку, прямо через вказане перехрестя доріг, у напрямку до вул. Поповича в м. Узин та мав перевагу в русі.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій моторолера ОСОБА_7 отримав наступні тілесні ушкодження: перелом лобної кістки; перелом клиноподібної кістки; перелом лівої гайморової пазухи, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які згідно з пунктами 2.1.2 та 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу МОЗ №6 від 17.01.1995, є небезпечними для життя.
Порушення водієм ОСОБА_3 вказаних вимог Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо- транспортною пригодою та наслідками, що настали.
Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та показав, що 03.11.2021 близько 17-40 год. він керував автобусом «Mercedes-Benz 312d д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись на ближньому світлі фар по вул. Незалежності та маючи намір на нерегульованому перехресті, повернути ліворуч на вул. Авіаторів, зменшив швидкість руху, пропустив зустрічний транспорт та почав здійснювати здійснював поворот ліворуч. Моторолера він не бачив, оскільки відволікся від керування, тому що доставав телефона, який упав. Він побачив вказаний моторолер справа прямо перед самим зіткненням. Удар прийшовся у праве переднє колесо, саме зіткнення відбулося на зустрічній смузі руху. Він відразу зупинився, вийшов, побачив водія моторолера, який лежав та пасажира, який зразу ж прибрав моторолера з місця ДТП. Він особисто викликав лікаря, поліцію та залишався на місці ДТП до завершення проведення усіх слідчих дій. Тоді йому повідомили що з неповнолітнім потерпілим усе добре, відтоді станом його здоров`я він не цікавився. У момент зіткнення на дворі було уже темно, на ділянці дороги, де відбулося ДТП освітлення відсутнє. Погода того дня була суха. Він має 40 років водійського стажу, раніше притягувався до адміністративні правопорушення за незначні порушення Правил дорожнього руху - порушення правил зупинки та стоянки. Шкоду потерпілому не відшкодував, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем та і зв`язку із постійними погрозами з боку батька неповнолітнього потерпілого в його сторону, як психологічного так фізичного характеру, однак з даного приводу він до правоохоронних органів не звертався. З моменту ДТП він особисто один раз приходив додому до потерпілого та говорив з його батьком з приводу того, що він має намір потроху відшкодовувати шкоду, на що батько відповів, що воно їм не допоможе, тому хай вирішує суд. У подальшому з боку батька потерпілого лунали постійні погрози в його сторону, тому в подальшому він не намагався будь-яким способом відшкодувати заподіяну шкоду. Вибачення у неповнолітнього потерпілого чи його батьків він не просив, з огляду на важкі відносини які склалися між ними та станом його здоров`я не цікавився. Автобус, яким він керував застрахований, він звертався в страхову компанію, де йому повідомили про те, що всю шкоду на лікування потерпілого відшкодує страхова компанія, тому в деякій мірі він розраховував на відшкодування шкоди потерпілому страховою компанією. На автобусі на момент ДТП він працював неофіційно, заробляв по 200 грн в день, працючи 15 днів на місяць. Потім його оформили офіційно, але з травня 2022 він звільнився, наразі шукає роботу, але в його пенсійному віці 60 років важко її знайти. Розмір пенсії яку він отримує складає 2 400 грн., якої ледь вистачає на комунальні послуги. Проживає він разом із своєю дочкою, та чотирма онуками, усі свої гроші віддає в сім`ю. ОСОБА_8 не працює, на дітей отримує якісь гроші. Просив при призначенні покарання врахувати те, що він раніше не судимий, є пенсіонером та має на утриманні четверо неповнолітніх онуків, однак належних документів на підтвердження вказаної обставини суду не надав. Просив не позбавляти його волі, а призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Неповнолітній потерпілий ОСОБА_7 та законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленими, в судове засідання не з`явилися. Натомість через свого представника адвоката ОСОБА_6 законний представник подала письмову заяву, якою просила проводити розгляд справи у її відсутності та у відсутності її сина, також просила призначити обвинуваченому максимальну міру покарання, оскільки останній жодного разу не вибачився та жодного разу не надав коштів на лікування ОСОБА_7 .

З урахуванням думки учасників судового провадження, зважаючи на те, що під час судового провадження без них можливо встановити всі обставини, які підлягають встановленню при розгляді даного кримінального провадження, суд постановив проводити розгляд справи у відсутності неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 та його законного представника ОСОБА_9 .

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду не заперечували проти не дослідження доказів щодо тих обставин, що ніким не оспорюються, та судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати зазначені обставини у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

За таких обставин суд визнає доказаними фактичні обставини справи щодо дати, часу, місця, способу скоєння кримінального правопорушення, форми необережності, а також інші обставини, визначені ч. 1 ст. 91 КПК України.

Суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена у повному обсязі.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України - як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами статей 65 - 67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Так, обставиною, що пом`якшуює покарання обвинуваченому суд відповідно до ст. 66 КК України визнає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, наданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним (постанова ВС № 263/15605/17 від 07.04.2021).

Активне сприяння розкриттю злочину з боку обвинуваченого ОСОБА_3 виразилось у активному сприянні у встановленні обставин, регламентованих ст. 91 КПК України. Так, відразу після вчинення ДТП обвинувачений вийшов з автомобіля, сам викликав швидку допомогу, поліцію та залишався на місці ДТП до закінчення проведення слідчих дій. У подальшому сприяв досудовому розслідуванню, повідомляючи усі обставини кримінального провадження.

Поряд з тим, в судовому засіданні не знайшла підтвердження пом`якшуюча обставина, яка зазначена у обвинувальному акті, як щире каяття.

Щире каяття окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Щире каяття це характеризуюче ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.
Таким чином, можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.
Щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРДР (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.
Поведінка засудженого ОСОБА_3 як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду даного кримінального провадження не свідчила про наявність у нього щирого каяття.
Так, ОСОБА_3 визнав свою вину, надав правдиві показання, сприяв розкриттю вчиненого ним злочину, однак щиро не покаявся, добровільно не відшкодовував завдану потерпілому матеріальну та моральну шкоду та від моменту ДТП не проявляв конкретних намірів, спрямованих на відшкодування такої шкоди та на виправлення ситуації, що склалася, жодного разу не вибачився перед потерпілим (його батьками), не висловив почуття жалю, осуд своєї поведінки, не цікавився станом його здоров`я. Вказане також свідчить про байдуже ставлення ОСОБА_3 до своїх дій та їх наслідків, а також про те, що належних висновків для себе обвинувачений не зробив, тому не підтверджує його щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 згідно із ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалюється обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він раніше не судимий, є не працюючим пенсіонером, утриманців не має, за медичною допомогою до лікаря нарколога та лікаря-психіатра не звертався, має місце реєстрації та проживання, за місцем проживання характеризується позитивно.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.
Принцип гуманізму у кримінальному праві - це не лише гуманне ставлення до особи, яка вчинила злочин, але і в першу чергу до потерпілого і до встановлених суспільством непорушних правил суспільних відносин.
Тому, при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особливості конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, та взяти до уваги інтереси потерпілих, які зазнали шкоди.
Приділяючи увагу тим обставинам, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 , суд звертає увагу на тяжкі наслідки, що настали невідшкодування (повне/часткове) заподіяної шкоди та позицію законного представника потерпілого щодо міри покарання.
Суд, реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, який хоча вчинений з необережності, проте відноситься до категорії тяжких злочинів, основною причиною його вчинення стало порушення вимог Правил дорожнього руху України, ступінь тяжкості наслідків, що настали від кримінального правопорушення, а саме тяжке тілесне ушкодження, яке завдане неповнолітній дитині ІНФОРМАЦІЯ_2 , позитивні дані про особуобвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, відношення обвинуваченого до вчиненого зокрема відсутність часткового чи повного відшкодування заподіяної шкоди, позицію законного представника неповнолітнього потерпілого, яка просила призначити обвинуваченому максимальну міру покарання, суд вважає, що виправлення засудженого можливе лише шляхом ізоляції від суспільства та вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі у мінімальній межі, передбаченій в санкції ч. 2 ст. 286 КК України. Також суд вважає за доцільне застосувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки на теперішній час обвинувачений не працює, утриманців не має, водійське посвідчення не використовує, що не впливає на його майновий стан, та надає суду підстави вважати, що позбавлення обвинуваченого права керувати транспортними засобами негативно не вплине на нього. Окрім того, суд вважає, що позбавлення ОСОБА_3 права керування транспортними засобами убезпечить його самого та суспільство від вчинення ним нових злочинів пов`язаних з порушенням Правил дорожнього руху при керуванні транспортними засобами.
Визначене таким чином покарання обвинуваченому ОСОБА_3 на переконання суду буде відповідати не тільки тяжкості вчиненого ним злочину, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. Таке покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності з урахуванням того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Стаття 75 КК України передбачає звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Однак суд вважає, що повне визнання вини обвинуваченим, його пенсійний вік, позитивна характеристика жодними чином не зменшують суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення та не дають підстав для застосування до обвинуваченого інституту умовного звільнення відповідно до ст.75 КК з урахуванням всіх обставин, які мають правове значення при вирішенні питання щодо порядку відбування призначеного судом покарання не має. Також суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України, чи норм ст.69-1КК України у зв`язку з відсутністю для цього передумов, а застосування таких положень Закону буде явно несправедливим через м`якість покарання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 під час досудового слідства не обирався.

Підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого не має з огляду на відсутність таких клопотань в учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Питання про процесуальні витрати слід вирішити відповідно до ст. 122, 124 КПК України, які передбачають, що у випадку винесення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Згідно довідок про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні № 0002710, дані витрати становлять: за проведення судової експертизи № СЕ-19/111-21/54159-ІТ від 22.11.2021 в розмірі 1372.96 грн; за проведення судової експертизи № СЕ-19/111-21/54239-ІТ від 22.11.2021 в розмірі 1372.96 грн.
Долю речових доказів, суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

У кримінальному провадженні законним представником неповнолітнього потерпілого заявлений цивільний позов ОСОБА_9 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

У судовому засіданні представник законного представника адвокат ОСОБА_6 надав письмову заяву від законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 , якою остання просить заявлений нею цивільний позов залишити без розгляду та залишає право на подачу цивільного позову в подальшому у цивільному порядку.

Учасники кримінального провадження висловили думку про необхідність задоволення заяви законного представника про залишення цивільного позову без розгляду.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

За викладеного, суд вважає за необхідне заяву законного представника потерпілого ОСОБА_9 про залишення цивільного позову без розгляду задовольнити.

Керуючись статтями 368, 371, ч. 2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення судової експертизи розмірі 2 745.92 грн. (дві тисячі сімсот сорок п`ять гривень 92 коп.).

Речові докази по справі:

транспортний засіб «Mercedes-Benz 312d д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває на території майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Матросова, 48-а, після набрання вироком законної сили повернути його власнику ПП «Транспортне агенство «Ікарус»;

моторолер марки «Хонда Діо» без державних номерних знаків, який перебуває на території майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Матросова, 48-а, після набрання вироком законної сили повернути його власнику ОСОБА_10 .

Цивільний позов ОСОБА_9 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя ОСОБА_11