Єдиний унікальний номер справи 333/7896/21
Номер провадження 1-кп/333/310/22
ВИРОК
Іменем України
28 вересня 2022 року місто Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя кримінальне провадження №001137 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, українця, громадянина України, одруженого, на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
13.09.2021 року о 08.00 год. співробітники сектору протидії домашнього насильства Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області - патруль з позивним «ВЕЖА - 145», у складі: інспектора сектору протидії домашньому насильству Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 та інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 УПП ДПП в Запорізькій області ОСОБА_7 , яка на той час відряджена до сектору протидії домашнього насильства, заступили на чергування з охорони громадського порядку на території міста Запоріжжя, при цьому знаходились у форменому одязі працівника поліції та виконували покладені на них службові обов`язки зі здійснення превентивної та профілактичної діяльності, спрямованої на запобігання вчиненню правопорушень, виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень, припиненню таких правопорушень та вжиття у межах своєї компетенції заходів для їх усунення, охорони громадського порядку, шляхом патрулювання території оперативного обслуговування м. Запоріжжя відповідно до покладених на них завдань, передбачених положеннями Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2.015 року та реагування на факти домашнього насильства, негайного припинення правопорушення та забезпечення захисту постраждалих осіб згідно наказу Національної поліції № 871 від 30.08.2019 року.

Так, 13.09.2021 року, приблизно о 16.55 год. патруль з позивним «ВЕЖА - 145» отримав повідомлення про те, що син у алкогольному сп`янінні кидається на своїх батьків за адресою: АДРЕСА_1 .
Того ж дня, приблизно о 17.00 год., прибувши до буд. АДРЕСА_1 , при появі працівників поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які відповідно до вимог ч. 3 ст. 18 Закону України « Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року представились співробітниками поліції, ОСОБА_4 почав поводити себе агресивно та виражатися на адресу співробітників поліції нецензурною лайкою, проявляючи явну неповагу до представників поліції.

В свою чергу, працівники поліції почали вимагати від останнього припинити свої протиправні дії та представитися, але ОСОБА_4 на законні вимоги співробітників поліції не реагував, а навпаки, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, з метою нанесення тілесних ушкоджень, з мотивів неповаги до авторитету органів державної влади в особі працівника правоохоронного органу, в ході висловлювання грубою нецензурною лайкою в сторону працівників поліції, схопив до рук пластиковий совок та скоротивши дистанцію, наніс не менш ніж 8 ударів в область голови, рук та ніг потерпілій ОСОБА_8 .
В результаті вищезазначених дій, ОСОБА_4 спричинив потерпілій ОСОБА_8 , відповідно до висновку судово-медичного експерта №2021/к від 17.11.2021 року тілесні ушкодження: травматична нейропатія лівого ліктьового нерву та лівого серединного нерву з розвитком блоків проведення на рівні зап`ястя (по даним електронейроміографії), які кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я; синці в ділянці правого колінного суглобу, в ділянці правої гомілки, в ділянці лівого стегна, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Далі, для забезпечення особистої безпеки, відповідно до вимог ст.ст.42,44,45 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року до ОСОБА_4 застосовано поліцейські заходи примусу: фізична сила, кайданки та доставлено до відділу поліції № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області.

Під час судового розгляду ОСОБА_4 визнав себе винуватим у повному обсязі у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.345 КК України, та пояснив що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, зазначеними в обвинувальному акті, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними, належними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбаченими КК України за вказаний злочини і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок.
Так, 13.09.2021 року о 17.00 год., він перебував в стані алкогольного сп`яніння за місцем свого мешкання, будинку АДРЕСА_1 . При появі працівників поліції, як пізніше з`ясувалось ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які представились співробітниками поліції, почав поводити себе агресивно та виражатися на адресу нецензурною лайкою. В свою чергу, працівники поліції почали вимагати від нього припинити свої протиправні дії та представитися, але він в ході висловлювання грубою нецензурною лайкою в сторону працівників поліції, схопив до рук пластиковий совок та скоротивши дистанцію, наніс не менш ніж 8 ударів в область голови, рук та ніг потерпілій ОСОБА_8 .
В подальшому до нього працівниками поліції було застосовано: фізична сила, кайданки та доставлено до відділу поліції № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області. У скоєному щиросердечно розкаюється.
Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце його проведення був повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд кримінального провадження без її участі, просить суд призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання пов`язане з позбавленням волі.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, приймаючи до уваги, що прокурор, потерпіла та обвинувачений не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч.3 ст.349 КПК України, так як прокурор запропонував саме у такому порядку досліджувати докази по даному кримінальному провадженню.
Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд допитавши у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідивши матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість у вчинені інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Показання обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння нею змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».
За таких обставин суд вважає доведеним пред`явлене обвинувачення ОСОБА_4 та кваліфікує дії останнього за ч.2 ст.345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини. Судом також враховуються положення ч.2 ст.50 КК України, відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставити у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, є не тяжким злочином. Вину у його вчиненні ОСОБА_4 визнав повністю, щиро розкаявся. Також суд приймає до уваги вік та здоров`я обвинуваченого, його суспільну небезпечність, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, однак з 2017 року неодноразово був оглянутий лікарем-наркологом. Востаннє 13.09.2021 року діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності. З 2017 року неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні. Востаннє з 19.03.202 року по 23.03.2020 року з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності від алкоголю. Гостра алкогольна інтоксикація, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, не є інвалідом, такі характеризуючи особистість данні як: раніше не судимий, одружений, має постійне місце проживання та реєстрацію, офіційно не працевлаштований, думку потерпілої ОСОБА_7 яка просить суд призначити обвинуваченому покарання пов`язане з реальним позбавленням волі.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, що підтверджується його поведінкою під час судового розгляду.
Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Таким чином, враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, дані про його особу, щире каяття обвинуваченого, думку потерпілої ОСОБА_7 , наявність обставин які пом`якшують та обтяжують покарання, та вимоги зазначені в абз.2 п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», з метою запобігання вчиненню обвинуваченим та іншими особами нових кримінальних правопорушень, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання пов`язане з позбавленням волі але близьке до мінімального, передбаченого санкцією ч.2 ст.345 КК України, оскільки на думку суду його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства і таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Підстав для застосування положень ст.ст.69,75 КК України судом не встановлено.
Водночас суд зауважує, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідає позиції ЄСПЛ, викладеної у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 року та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015 року, в яких ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип «законності» і воно не було свавільним». У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Цивільний позов не заявлено.
Процесуальні витрати згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні відсутні.
Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
Керуючись ч.3 ст.349, ст.ст.366-368,370-371,376,395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати починаючи з дня приведення вироку до виконання.

Речові докази:
- полімерний совок темно - червоного кольору, який знаходяться на зберіганні в камері схову речових доказів відділу поліції №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області знищити;
- СД диск, що знаходиться в матеріалах кримінального провадження залишити в провадженні.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Запорізької апеляційного суду через Комунарський районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя Комунарського районного суду
міста Запоріжжя ОСОБА_1