Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/294/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2022 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 липня 2022, якою задоволено клопотання слідчого та стосовно,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, без утриманців, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: - вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.09.2020 року за ч.1 ст. 190, ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на 1 рік; відповідно до ст. 89 КК України, вважається таким, що судимостей не має,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме: з 05 години 30 хвилин 30 червня 2022 року до 05 години 30 хвилин 28 серпня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 липня 2022, задоволено клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді тримання його під вартою строком на шістдесят днів.

Обґрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя прийшов до висновку, що надані до клопотання матеріали містять достатньо даних про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.
Також, під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлені ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Тому у разі застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, вказане не забезпечить на початковому етапі проведення досудового розслідування та у подальшому належного виконання останнім його процесуальних обов`язків: так, відстоювання власної правової позиції, порушення комендантської години, тяжкість можливого покарання, причетність до нових злочинів є приводом для можливого переховування підозрюваного, що призведе до розшуку ОСОБА_8 та затягування досудового розслідування. Попередні судимості за аналогічні злочини свідчать про те, що підозрюваний у майбутньому буде мати можливість вчинити новий злочин.
Таким чином, слідчий суддя прийшов до висновку, що у період воєнного стану менш суворі види запобіжних заходів не здатні забезпечити ризики, передбачені ст.177 КПК України та належне виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного, в апеляційній скарзі, просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 .

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, а запропонований стороною обвинувачення вид запобіжного заходу є безпідставним.

Так, на думку захисника обставин, які б свідчили, що ОСОБА_8 намагатиметься реалізувати хоча б один із ризиків зі ст. 177 КПК України в межах даного кримінального провадження стороною обвинувачення в клопотанні не наведено та в судовому засіданні не встановлено. Висновки як прокурора, так і слідчого судді з цього приводу є безпідставними та нічим не підтвердженими припущеннями. Зокрема в ухвалі відсутні посилання на матеріали, які б підтверджували наявність хоча б одного ризику.

Також, слідчим суддею взагалі не враховано обставини, які характеризують ОСОБА_8 з позитивної сторони. Так, слідчий суддя в ухвалі перераховував припущення, не підтверджені жодними доказами, які характеризують ОСОБА_8 саме з негативної сторони та всі ці припущення зводяться до наявності обґрунтованої підозри та тяжкості злочину в період воєнного стану. Тобто, особа підозрюваного охарактеризована лише з тієї сторони, з якої вигідно стороні обвинувачення.

Крім того, порушуючи презумпцію невинуватості, слідчий суддя в ухвалі зазначив, що ОСОБА_8 причетний до вчинення інших злочинів, хоча про підозру йому повідомлено лише по 1 епізоду. В той же час, поза увагою залишилась та обставина, що ОСОБА_8 не має судимостей.

Більш того, слідчий суддя в ухвалі зазначив, що ОСОБА_8 «одразу залишив місце пригоди, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, тобто свідомо активно перешкоджав встановленню істини по справі, що істотно підвищує ризик невиконання покладених на нього процесуальних обов`язків». Цим самим слідчий суддя помилково ототожнив об`єктивну сторону злочину (таємність, яка притаманна крадіжці) з ризиком, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, не враховано, що ОСОБА_8 вину визнав в повному обсязі, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення стосовно нього, оскільки добровільно видав працівникам поліції майно.

Таким чином, враховуючи посткримінальну поведінку ОСОБА_8 , немає підстав вважати, що він буде переховуватися, вчиняти інші злочини чи впливати на учасників кримінального провадження. Тобто, слідчий суддя обрав винятковий запобіжний захід лише на підставі тяжкості злочину, який інкримінують ОСОБА_8 .

Жодних переконливих слів, фраз, обставин, ризиків, підстав тощо, які б могли свідчити про те, що ОСОБА_9 має триматися під вартою, в судовому засіданні не встановлено та в ухвалі не зазначено. Слідчий суддя акцентував увагу лише на тяжкості інкримінуємого злочину та шаблонними формальними фразами доповнював саме цей факт.

Крім того, в судовому засіданні не надано жодних підтверджень того, що ОСОБА_8 не виконував процесуальні обов`язки підозрюваного. На підставі чого сторона обвинувачення та слідчий суддя прийшли до висновку про те, що він обов`язково порушить законодавство та перешкоджатиме розслідуванню є незрозумілим.

Також, захисник зазначає, що слідчий суддя в ухвалі зазначив загальні шаблонні фрази з приводу того, що більш м`які запобіжні не забезпечать належну процесуальну поведінку підозрюваного та перебуваючи не під вартою, ОСОБА_8 нібито реалізує ризики.

З вказаним неможливо погодитись хоча б тому, що такий запобіжний захід як домашній арешт не є м`яким запобіжним заходом (є 4-м з 5 в ст. 176 КПК України), а слідчий суддя не врахував вимоги законодавства, які регулюють порядок виконання ухвал слідчого судді про обрання домашнього арешту.

Таким чином, працівники поліції, перевіряючи ОСОБА_8 за місцем проживання, матимуть змогу відслідковувати його коло знайомих, контролювати його поведінку та попередять негативні наслідки. В разі порушення ним процесуальних обов`язків, сторона обвинувачення на підставі рапортів працівників поліції матиме змогу звернутися до суду з клопотання про зміну запобіжного заходу на тримання під вартою.

Виходячи з наведеного, захисник вважає, що прокурором не доведено та слідчим суддею належним чином не обґрунтовано неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, всі мотивування зведені до формальних шаблонних фраз.

Отже захисник вважає, що судом не наведено жодної правової підстави, передбаченої кримінальним процесуальним законодавством України, застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що відповідно до п.2 ч.3 ст.407 КПК України тягне за собою скасування ухвали.

Підозрюваний ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт цілодобово.

Зазначає, що вину у вчиненому він визнає, самостійно повернув викрадене майно. Крім того, він має мати пенсіонера та цивільну дружину, що підтверджує його соціальні зв`язки. Також він хоча і не офіційно, але працював на меблевій фірмі, що також можуть підтвердити свідки.

Крім того, зазначає що він не є соціально небезпечним, останній раз відбував покарання у 2011 році, а тому доводи прокурора, про те, що він може вчинити інший злочин є припущенням. Більш того, він не переховувався від слідства та суду.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного, які підтримали подані апеляційні скарги та просили змінити запобіжний захід на більш м`який, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних вимог сторони захисту, вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України; запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Крім того, колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді районного суду встановлено, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею належно дотримані.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні слідчого СВ Кропивницького РУП Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області перебуває кримінальне провадження № 0001620 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.06.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що відповідно до указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженими Законом України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ, та від 18 квітня 2022 року №2212-ІХ) із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан та згідно указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №341/2022 від 17.05.2022, затвердженого Законом України №2263-ІХ від 22.05.2022, воєнний стан в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Так, 30.06.2022 року, приблизно о 03 годині 00 хвилин, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 , проходив за адресою АДРЕСА_2 , де помітив на куті п`ятиповерхового будинку, припаркований автомобіль марки ЗАЗ 1102 «Таврія», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_10 .

Припускаючи, що у вказаному автомобілі можуть знаходитись матеріальні цінності, у ОСОБА_8 , виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих спонукань, переслідуючи мету власної наживи та самозбагачення, вважаючи, що його злочинні протиправні дії не будуть помічені сторонніми особами, невстановленим предметом, пошкодив замок кришки багажника автомобіля, після чого відчинивши його проник до салону автомобіля.

Після чого, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи в салоні автомобіля, таємно викрав майно належне потерпілому ОСОБА_10 , а саме: автомобільний програвач, чорного кольору, виробник Китай, вартість якого зі слів потерпілого ОСОБА_10 , складає 550 гривень, Bluetooth колонку JBL G02, золотистого кольору, вартість якої зі слів потерпілого ОСОБА_10 , складає 980 гривень, домкрат автомобільний, синього кольору, на 2000 кг., вартість якого зі слів потерпілого ОСОБА_11 , складає 700 гривень, два флакони парфумів (чоловічий та автомобільний), які матеріальної цінності не становить, ключ металевий рожково-накидний, який матеріальної цінності не становить, кепку чоловічу камуфляжного кольору - матеріальної цінності не становить.

В подальшому, ОСОБА_8 , з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 , матеріальних збитків на загальну суму 2230,00 гривень.

30.06.2022 року ОСОБА_8 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого йому повідомлено про підозру, підтверджується письмовими доказами доданими ініціатором до клопотання, а саме: протоколом ОМП від 30.06.2022; протоколом допиту потерпілого від 30.06.2022; протоколом додаткового допиту потерпілого від 30.06.2022; протоколом пред`явлення речей для впізнання від 30.06.2022; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 30.06.2022; іншими письмовими матеріалами кримінального провадження.

Також колегія суддів зазначає, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Крім того, слідчий суддя на стадії обрання запобіжного заходу не перевіряє правильність кваліфікації дій підозрюваного, наявність та достатність доказів для визнання вини чи питання допустимості доказів.

Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

Також, колегія суддів вважає, що слідчим суддею обґрунтовано встановлені ризики передбачені пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може ухилитися від органів досудового слідства та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків; вчинити нові умисні кримінальні правопорушення.

Таким чином, у разі застосування до підозрюваного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе забезпечити на початковому етапі проведення досудового розслідування та у подальшому належного виконання останнім його процесуальних обов`язків. Отже, застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слідчим суддею перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, що підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення доведена та сумнівів не викликає.

Також, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України на які вказує слідчий у клопотанні, існують та підтверджуються матеріалами провадження.

Ґрунтуючись на зазначеному, слідчий суддя прийшов до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, наявність яких встановлена в ході розгляду клопотання слідчого.

Колегія суддів переконана, що під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини визначені п. п. 1-3, ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, обґрунтованість підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи.

Обґрунтовуючи свої висновки, слідчий суддя районного суду в сукупності із зазначеним, врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 та відомості про його особу, в їх сукупності.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного, оскільки встановлені під час розгляду клопотання обставини достатньо переконливо підтверджують, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в даному кримінальному провадженні.

Крім того, у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 року, суд зазначив: «п.78. Гарантії передбачені п.3 ст.5 Конвенції покликані забезпечить не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, вказана сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, чи дій проти поручителів, у випадку його відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. П.80. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого».
Така ж позиція щодо помірності розміру грошової застави міститься і в рішенні по справі «Єлоєв проти України»: «Закон визначає сукупність обставин, а також критерії, якими повинен керуватись слідчий суддя, суд при визначенні у кожному конкретному випадку розміру застави. Такими обставинами зокрема є майновий та сімейний стан підозрюваного. Європейський суд з прав людини, неодноразово наголошував на тому, що непомірний розмір застави з статками (майновим станом) підозрюваного, є лише формальним виконанням вимог Європейської конвенції з прав людини, тому у своїх рішення суди повинні керуватись також розмірами прибутків підозрюваного. Це означає, що, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, що загроза її втрати утримувало підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язків, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного людяного проживання».
Таким чином, слідчим суддею також вірно та аргументовано, виходячи з тяжкості злочину та обставин його вчинення, визначено заставу в розмірі шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому еквіваленті становить сто сорок вісім тисяч вісімсот шістдесят гривень нуль копійок, яка на переконання колегії суддів зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного у разі її внесення.
Доводи захисника та підозрюваного про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки не спростовують висновків слідчого судді про ризики неналежної процесуальної поведінки підозрюваного.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, та обрання підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, а тому апеляційна скарга захисника та підозрюваного, з викладеними в них доводами, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 376 ч.2, 177, 183, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 липня 2022 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4