Ухвала

12 вересня 2022 року
м. Київ
справа № 334/3214/20
провадження № 51-2323ск22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2021 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду

від 18 травня 2022 року,
встановив:
засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою на вищевказані судові рішення.

Ухвалою Касаційного кримінального суду від 09 серпня 2022 року касаційну скаргу засудженого було залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 427 КПК

та надано п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків.
У вищевказаному рішенні суду касаційної інстанції засудженому ОСОБА_4 було зазначено про необхідність навести відповідне обґрунтування доводам своєї касаційної скарги, викласти свої вимоги до суду касаційної інстанції з урахуванням положень

ст. 436 КПК, а також долучити копію вироку суду першої інстанції до своєї касаційної скарги. При цьому, звернуто увагу засудженого на те, що неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи не є підставою для скасування судових рішень судом касаційної інстанції.
У межах наданого строку для усунення недоліків касаційної скарги, засуджений

ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, перевіривши зміст якої, Касаційний кримінальний суд установив, що зазначені в ухвалі від 09 серпня 2022 року недоліки касаційної скарги засуджений не усунув та допустився нових.

Зокрема, у повторно поданій касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись

на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, належного обґрунтування своїм доводам, з огляду на положення статей 412 та 413 КПК,

так і не навів. Натомість, як убачається з касаційної скарги, засуджений вказує

на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та не погоджується

з оцінкою доказів, наявних у матеріалах провадження, надаючи їм власну оцінку,

що відповідно до вимог ст. 438 КПК, не є підставою для скасування судових рішень судом касаційної інстанції.

При цьому, засуджений у своїй скарзі, вказуючи на можливі порушення допущені судами першої та апеляційної інстанцій, відповідним чином не конкретизує, як такі порушення вплинули на законність та обґрунтованість судових рішень, що тягнуло б за собою їх обов`язкове скасування.
Крім того, порушуючи питання про закриття кримінального провадження на підставі

п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК, засуджений ОСОБА_4 не наводить належного обґрунтування,

яке б стало підставою для прийняття касаційним судом саме такого рішення.
Оскільки, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення згідно зі ст. 433 КПК у межах касаційної скарги, то відсутність у поданій скарзі правового обґрунтування заявлених вимог перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху в установлений строк.
Зважаючи на те, що засуджений ОСОБА_4 недоліків касаційної скарги не усунув, касаційний суд приходить до висновку, що касаційну скаргу слід повернути особі, яка її подала.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
касаційну скаргу на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2021 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 18 травня 2022 року разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути засудженому ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

ОСОБА_1 ОСОБА_5 ОСОБА_3
Судді: