справа № 314/3907/19
провадження № 1-кп/336/433/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» квітня 2022 р. Колегія суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_2.,

суддів ОСОБА_3, ОСОБА_4.,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_5.

прокурора ОСОБА_6.

захисника - адвоката ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні за матеріалами об`єднаного кримінального провадження відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст.15 ч. 1 ст. 115, ст. 348 КК України, клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває об`єднане кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ст. 348, ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 296 КК України.

Ухвалою колегії суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.03.2022 року обвинуваченому ОСОБА_1 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 07.05.2022 року

26.04.2022 року на електронну адресу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» строком на 60 днів, яке обґрунтоване тим, що під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1- 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме, ОСОБА_1 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, тим самим перешкоджати кримінальному провадженню, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме ОСОБА_1 обвинувачується зокрема у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, а тому, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень і невідворотного покарання, обвинувачений ОСОБА_1 з урахуванням встановлених обставин, може переховуватися від суду. Крім того, ОСОБА_1 не одружений, дітей не має та не має стійких соціальних зв`язків, що вказує на те, що останній може у будь-який момент залишити територію Запорізької області та переховуватись від суду, чим перешкоджатиме судовому розгляду кримінального провадження.

У судовому засіданні, прокурор ОСОБА_8. клопотання підтримав.

Захисник ОСОБА_9. проти клопотання прокурора заперечувала, заявила про недоведеність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, невідповідність обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обставинам справи.

Обвинувачений ОСОБА_1 , який повинен був приймати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції через введення в країні воєнного стану, вийшов на зв`язок з судом, однак до початку судового засідання та після спілкування з захисником, відмовився приймати участь у судовому засіданні. Заява про відмову від прийняття участі у судових засіданнях від обвинуваченого також надходила на адресу суду. Крім того, через неналежну процесуальну поведінку ОСОБА_1 у судових засіданнях у тому числі погрози на адресу прокурора, захисника та суддів, останнього неодноразово видаляли із зали судового засідання.

Заслухавши думку прокурора та захисника, колегія суддів, дійшла такого висновку.

Статтею 64 Конституції України передбачена можливість введення в Україні воєнного або надзвичайного стану. При цьому можуть встановлюватися певні обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності.

24.02.2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Згідно статті 122 цього закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Враховуючи вищевикладене, положення статті 2 КПК України (згідно якої завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура), положення ч.3 ст.331 КПК України (щодо обов`язку суду розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, незалежно від наявності клопотань), введений на даний час на території України Указом Президента воєнний стан, колегія суддів дійшла до висновку, що відсутність обвинуваченого у судовому засіданні, який відмовився приймати участь у судовому засіданні, не є перешкодою для розгляду питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Обвинуваченому ОСОБА_1 під час досудового розслідування обрано міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався. Востаннє обвинуваченому продовжено строк дії обраного запобіжного заходу включно до 07.05.2022 ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.03.2022.

Згідно з положеннями ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам.

Згідно зі ст. 178 КПК України, суд при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

На користь реального існування ризиків високого ступеню ймовірності, визначених прокурором, слід віднести те, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ст. 348, ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 296 КК України, в тому числі і в період іспитового строку, тобто у вчиненні злочинів тяжких та особливо тяжких, за вчинення яких законом, зокрема, передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, під час підготовчого судового засідання неодноразово порушував свої процесуальні обов`язки, передбачені п.3 ч.7 ст. 42 КПК України, своєю поведінкою в суді демонструє небажання підкорятися порядку, внаслідок таких дій судом неодноразово було до нього, як до порушника порядку судового засідання, застосовано передбачений ч. 1 ст. 330 КПК України захід.

Суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Як неодноразово підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

На переконання суду, наявні достатні підстави вважати, що, знаходячись на волі, усвідомлюючи суворість можливого покарання, ОСОБА_1 може переховуватись від суду, та вчинити інші кримінальні правопорушення, в тому числі і щодо потерпілих в цьому кримінальному провадженні, що є ризиками, передбаченим п. п.1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст.184 КПК України, доведено наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, є всі підстави вважати, що ОСОБА_1 , знаходячись на свободі, матиме реальну можливість незаконного впливу на свідків і потерпілих у кримінальному провадженні.

За таких обставин, обрання ОСОБА_1 іншого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, що визначені прокурором, оскільки обвинувачений, вважаючи протиправним усе кримінальне провадження відносно нього, вочевидь не буде виконувати обов`язки покладені на нього судом.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, суд вважає за необхідне продовжити відносно ОСОБА_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, оскільки інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд, враховуючи також сімейний стан і стан здоров`я ОСОБА_1 , який не одружений, офіційно не працевлаштований, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, проживає з матір`ю, яка є особою похилого віку та отримує пенсію за віком, даних про її знаходження на утриманні ОСОБА_1 суду не надавалось, виходить із необхідності уникнення ризиків, визначених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, із ступеня тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів, а також приймаючи до уваги ту обставину, що ризики, за наявності яких судом було обрано і продовжено обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, на даний час не відпали.

Оскільки обставини по справі з часу останнього продовження строку дії запобіжного заходу не змінились, а ризики, передбачені статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України не тільки не зменшились, а з урахуванням поведінки обвинуваченого - збільшилися, то це унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, на підставі чого суд доходить висновку про необхідність продовжити обвинуваченому ОСОБА_1 дію раніше обраного запобіжного заходу строком на 60 діб.

Керуючись статтями 177, 178, 197, 315, 372, 392 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під варто відносно обвинуваченого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 60 днів, тобто з 28 квітня 2022 року по 26 червня 2022 року включно.

Строк дії ухвали до 26 червня 2022 року включно.

Тримати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» на час дії запобіжного заходу.

Копію ухвали суду надіслати Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», вручити обвинуваченому, захиснику обвинуваченого та прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з моменту проголошення ухвали.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий: ОСОБА_10

Судді: ОСОБА_11

ОСОБА_12