ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1094/22 Справа № 207/90/22 Головуючий у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2022 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 03 березня 2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м.Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 березня 2022 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 29 квітня 2022 року включно.
Залишено розмір застави у розмірі визначеному попередньою ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2021 року, а саме 190 320 (сто дев`яносто тисяч триста двадцять) гривень.
В обґрунтування прийнятого рішення, суд першої інстанції зазначив про те, що враховуючи ризик можливого впливу з боку обвинуваченого на свідків, вірогідність переховування від суду, скоєння нових злочинів чи правопорушень, обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не припинили існувати; обставин, що свідчать про неможливість утримання його під вартою не встановлено, а також те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину та раніше судимий, суд першої інстанції прийшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_6 , необхідно продовжити строк тримання під вартою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, зменшити розмір застави до 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про те, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Вказує на те, що докази про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення є сумнівними, за своїм характером є припущеннями, що підтверджується відсутністю у справі прямих належних та допустимих доказів, які б давали можливість встановити дійсну вину ОСОБА_6 у скоєному кримінальному правопорушенні. Зазначає, що визначена судом застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатної особи 190 320 грн. є максимальною відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України і її розмір з урахуванням становища, перебування на утриманні обвинуваченого батьків похилого віку, один з яких є інвалідом 2 групи, є завідомо непомірним для ОСОБА_6 .

Позиції учасників судового провадження.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити.
Прокурор в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату та час слухання справи, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань до початку судового засідання не надсилав.

Мотиви суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження № 207/90/22, 03 березня 2022 року в судовому засіданні Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області в порядку ст. 331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, що виразилось у незаконному придбанні з метою збуту та зберіганні з метою збуту психотропних речовин.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 та доводи обвинуваченого і захисника щодо зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу на більш м`який.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.
Так, ОСОБА_6 не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштований, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, інкриміноване йому кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 307 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, а отже, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує реальний ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду.
На наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, вказує те, що під час судового розгляду свідків ще не допитано, а отже ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків з метою змін їх показань.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
На підставі наведеного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Тому, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Доводи захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_6 , та встановлена наявність ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в апеляційній скарзі не наведено.
Щодо твердження захисника про те, що у справі відсутні належні та допустимі докази, які б давали можливість встановити дійсну винуватість ОСОБА_6 у скоєному кримінальному правопорушенні, то колегія суддів зазначає, що питання кваліфікації дій, доведеності або недоведеності висунутого обвинувачення вирішується судом при ухваленні судового рішення по суті справи.
Доводи захисника, що визначений розмір застави є непомірним для ОСОБА_6 , апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки суму застави визначено з урахуванням характеризуючих даних обвинуваченого та обставин кримінального правопорушення, та буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 03 березня 2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4