Справа № 522/4373/22
Провадження по справі №1-кс/522/2245/22
30 травня 2022 року м. Одеса
Досудовим розслідуванням встановлено, що 26.03.2022 року о 08:45 годин до ЧЧ ВП№1 ОРУП№1 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення на лінію - 102- про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , сусіди вже більше тижня не бачили сусіда, який мешкає в кв. АДРЕСА_2 , біля даної квартири відчувається не приємний запах, та бачать у вікні багато мух.
26.03.2022 було проведено огляд місця подій за адресою: АДРЕСА_3 , під час якого було виявлено муміфікований труп чоловіка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкав в даній квартирі. При первинному поверхневому огляді труп ОСОБА_4 , без ознак насильницької смерті . Також при огляді місця подій було виявлено паспорт громадянина України, на ім`я ОСОБА_4 . В даному паспорті вказано, що ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
При огляді місця подій, також було виявлено документи, щодо сплати комунальних платежів та відкриття особового рахунку на ім`я ОСОБА_4
26.03.2022 було допитано в якості свідка. ОСОБА_5 , яка повідомила про те, що вона близько 10 років проживає по сусідству з ОСОБА_4 . Останнім часом, свідок не бачила ОСОБА_4 , та чула від сусідів, що його давно не бачили. Також, свідок повідомила про те, що в її сусіда не має рідних, тому до нього приходили працівники соціальної служби.
Таким чином на теперішній час. ІСНУЮТЬ достатні підстави вважати, що право власності на квартири АДРЕСА_4 , належить ОСОБА_4 , тому, як дана особа є померлою. А також, на даний час відсутні спадкоємці на спадщину, керуючись п. 1. ч. 2 ст. 170 КПК України, вище вказане нерухоме майно підлягає арешту, з метою забезпечення збереження речового доказу та .запобігання продовження вчинення правопорушення.
Позиція учасників судового розгляду.
Слідчий в судове засідання не з`явилась.
Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, приходжу до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Мотиви суду.
Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову. стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження. Слідчий, чи прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладене арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, слідчий не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні щодо накладення арешту на майно. Окрім цього, слідчий в своєму клопотанні повинен чітко зазначити що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним ст.167 ч.2 КПК України, є речовим доказом та накладення арешту є необхідним для його збереження.
Проте, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, вважаю, що досягнення цілей і мети досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, не може бути компенсоване таким підходом органу досудового розслідування щодо невмотивованого ініціювання питання про накладення арешту на майно, яке не має відношення до предмету доказування по даному кримінальному провадженню.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.
На переконання слідчого судді, ініціювання органом досудового розслідування питання про накладення арешту на зазначену в клопотанні квартиру не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.
В клопотанні слідчого немає обґрунтування яким чином вказана квартира стосується вказаного кримінального провадження та яке значення має для органу досудового розслідування.
Слідчий в своєму клопотанні обмежився лише цитуванням норм КПК, без зазначення того, яким чином вказані положення КПК України стосуються вилучених під час обшуку речей та документів.
Проте, будь-яких інших підстав щодо необхідності накладення арешту на зазначене майно, слідчим в клопотанні не вказано.
Слідчий суддя вважає, що клопотання про арешт майна не відповідає вимогам КПК України, оскільки слідчим не вмотивовано належним чином необхідність накладення арешту на зазначене у клопотанні слідчого майно, його мету та значення вказаних в клопотанні предметів та документів для органу досудового розслідування, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту слід відмовити.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 167, 168, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-
У задоволенні клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 ОРУП № 1 в місті Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_4 , а також заборонити будь-яким особам розпоряджатися будь-яким чином зазначеними об`єктами нерухомого манна та використовувати його, а також заборонити вносити бу дь-які зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та проводити дії щодо реєстрації (перереєстрації), об`єднання чи поділу зазначених об`єктів нерухомого майна, заборонити проводити в них будь-які будівельні роботи (реконструкцію, поточний ремонт, капітальний ремонт тощо), та заборонити готовність об`єкта до експлуатації, на вказаних об`єктах нерухомого майна, - відмовити з підстав, викладених в мотивувальній частині ухвали слідчого судді.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

30.05.2022