Справа № 532/308/15-к
Номер рядка звіту 11
У Х В А Л А

23 серпня 2022 року м.Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 ,

присяжних: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

представника потерпілих ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 про негайне звільнення з-під варти, клопотання захисника обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу, у кримінальному провадженні за обвинувальним актом від 28.07.2022 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.27 ч.2 ст.377, ч.3 ст.27 п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.2 ст.377, ч.3 ст.27 п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, п.п.6, 11, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України,

в с т а н о в и в:

Прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, в обґрунтування якого зазначив наступне. У даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27 ч.2 ст. 377, ч. 3 ст. 27 п. 6, 11, 12 ч. 2 ст.115 КК України. Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 зазначених кримінальних правопорушень була врахована слідчим суддею при обранні запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 та продовження строку його застосування на стадії досудового розслідування. Про високу ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_8 може вчинити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, прокурор зазначає наступні обставини. Упродовж усього часу здійснення судового розгляду у даному кримінальному провадженні обвинуваченим ОСОБА_8 безпосередньо та через своїх захисників вживаються заходи, спрямовані на перешкоджання кримінальному провадженню, на забезпечення звільнення з-під варти усіх обвинувачених до ухвалення судового рішення у справі, в тому числі й обвинуваченого ОСОБА_9 , який на досудовому розслідуванні надавав показання щодо замовлення безпосередньо ОСОБА_8 спричинення тілесних ушкоджень судді ОСОБА_15 , а також замовлення вбивства мера міста Кременчука Полтавської області ОСОБА_16 та фінансування підготовки до вчинення даного злочину. Прокурор наголошує, що така процесуальна поведінка є системною та спостерігається упродовж усього часу судового розгляду, що вказує на те, що такі дії вчиняються з метою перешкоджання здійсненню правосуддя. Наразі судовий розгляд перебуває на початковій стадії, оскільки лише розпочато дослідження письмових доказів зі сторони обвинувачення, підстав для зміни обвинувачення в бік пом`якшення не вбачається, а тому суворість покарання, до якого може бути засуджений ОСОБА_8 у разі доведення його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 27 п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, може спонукати обвинуваченого ОСОБА_8 до переховування від суду. Крім цього, прокурор наголошує, що родина ОСОБА_8 володіє бізнесом, засобами масової інформації, є заможною, що в сукупності дає фінансові та статусні можливості вчинити обвинуваченому ОСОБА_8 вказані дії. Ризик того, що ОСОБА_8 може незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, продовжує існувати. Про тиск на себе з боку сторони захисту заявили у своїх заявах потерпілі ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , оголошених у судовому засіданні 18.11.2021. Наразі судом закінчено дослідження показань свідків зі сторони обвинувачення, водночас, з урахуванням положень ч. 2 ст. 358 КПК України, не виключається додатковий виклик вже допитаних свідків після дослідження письмових доказів зі сторони обвинувачення. Крім цього, слід враховувати, що вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 16.10.2019 (справа № 526/2208/19), який набрав законної сили, затверджено угоду з ОСОБА_22 , матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, про визнання винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень відносно судді ОСОБА_15 та мера міста Кременчука Полтавської області ОСОБА_16 . Відповідно до умов угоди ОСОБА_22 зобов`язаний надати показання як свідок у даному кримінальному провадженні. Наразі він допитаний як свідок, але відповідно до умов угоди він повинен надати правдиві показання у кримінальному провадженні №0000192 від 11.02.2014 (кримінальна справа №532/308/15-к) як свідок також за результатами дослідження судом інших доказів у кримінальному провадженні, а також прийняти участь у проведенні інших процесуальних дій під час судового розгляду. З урахуванням вказаних обставин, а також попередніх заяв ОСОБА_22 щодо наявності небезпеки для його життя у зв`язку з наданням викривальних показань стосовно інших обвинувачених, ризик можливого незаконного впливу на нього, у разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу, не зменшився. Про наявність такого ризику свідчать й обставини, які мали місце під час допиту як свідка ОСОБА_22 у судових засіданнях 14.03.2022 та 17.03.2022, коли з метою тиску на свідка захисник обвинуваченого ОСОБА_8 вдавався до порушення порядку в залі судового засідання. Більш того, у ході судового засідання, яке відбувалось 14.06.2022, встановлено обставини, які з високою ймовірністю свідчать про те, що з боку сторони захисту відбувся незаконний вплив на свідка ОСОБА_23 . Також прокурор зазначає, що по справі існують реальні ознаки суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Більш м`які запобіжні заходи (домашній арешт, застава, особиста порука чи особисте зобов`язання) не здатні запобігти вищевказаним ризикам, оскільки вони за своєю суттю в значній мірі залежать від правосвідомості особи, до якої вони застосовуються, та не можуть бути ефективно контрольовані державою. Так, особисте зобов`язання відповідно до положень ст. 176 КПК України є найбільш м`яким запобіжним заходом, який не може гарантувати виконання обвинуваченим ОСОБА_8 його процесуальних обов`язків, визначених ч. 7 ст. 42, ч. 6 ст. 194 КПК України, та запобігти існуючим ризикам, через те, що при застосуванні такого запобіжного заходу обвинувачений матиме змогу вільно пересуватись містом Кременчук Полтавської області, де він зареєстрований, та спілкуватись безпосередньо чи за допомогою мобільного зв`язку з необмеженим колом осіб, що не виключає можливості готування до вчинення дій, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. У сторони обвинувачення відсутні відомості щодо наявності звернень до суду громадян про взяття обвинуваченого ОСОБА_8 на поруки, що унеможливлює застосування до нього вказаного запобіжного заходу. Застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді застави є неможливим в силу положень ч.4 ст.183 КПК України, оскільки йому висунуте обвинувачення у скоєнні злочинів, що спричинили загибель людей. Застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту також не може гарантувати виконання обвинуваченим ОСОБА_8 його процесуальних обов`язків, визначених ч. 7 ст. 42, ч. 6 ст. 194 КПК України, та запобігти існуючим ризикам, через те, що при застосуванні такого запобіжного заходу обвинувачений матиме змогу вільно спілкуватись безпосередньо чи за допомогою мобільного зв`язку з необмеженими колом осіб, не залишаючи місце проживання, що не виключає можливості готування до вчинення дій, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, ефективність застосування до обвинуваченого електронного засобу контролю залежить безпосередньо від неухильного дотримання органами Національної поліції своїх повноважень, можливість виконання яких суттєво обмежена внаслідок військової агресії проти України. Таким чином, обставини, які б свідчили про можливість змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 з тримання під вартою на інший менш суворий запобіжний захід, наразі відсутні. Обставини, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , неодноразово досліджувались судами при вирішенні питання щодо доцільності продовження строку його тримання під вартою. Вони в цілому позитивно характеризують особу ОСОБА_8 , але не можуть гарантувати виконання ним обов`язків, які покладаються на обвинуваченого при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів.

Крім того, прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, який закінчується 27.08.2022. В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що уданому кримінальному провадженні ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 377, ч. 3 ст. 27, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України. Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_9 зазначених кримінальних правопорушень була врахована слідчим суддею при обранні запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 та продовження строку його застосування на стадії досудового розслідування. Про високу ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_9 може вчинити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, на переконання прокурора, свідчить те, що впродовж усього часу здійснення судового розгляду у даному кримінальному провадженні обвинуваченим ОСОБА_9 безпосередньо та через своїх захисників вживаються заходи, спрямовані на перешкоджання кримінальному провадженню, на забезпечення звільнення з-під варти до ухвалення судового рішення у справі. Така процесуальна поведінка є системною та спостерігається упродовж усього часу судового розгляду, що вказує на те, що такі дії вчиняються з метою перешкоджання здійсненню правосуддя. Обставини, які свідчать про зловживання стороною захисту своїми процесуальними правами та про вжиття заходів до відволікання суду від судового розгляду по суті, доводились до відома суду та судом вже була дана оцінка цим обставинам при попередньому розгляді питання щодо доцільності продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою. Суд погодився із тим, що спосіб реалізації стороною захисту своїх прав впливає на тривалість судового розгляду, який є надмірним, відповідно до рішень ЄСПЛ «Левченко та інші проти України» та «Бевз та інші проти України». До зазначених висновків прийшов й суд апеляційної інстанції відповідно до змісту ухвали Полтавського апеляційного суду від 21.07.2022, якою залишено без змін ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 29.06.2022. Наразі судовий розгляд перебуває на початковій стадії, оскільки лише розпочато дослідження письмових доказів зі сторони обвинувачення, підстав для зміни обвинувачення в бік пом`якшення не вбачається, а тому суворість покарання, до якого може бути засуджений ОСОБА_9 у разі доведення його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, може спонукати обвинуваченого ОСОБА_9 до переховування від суду. Крім цього обвинувачений ОСОБА_9 упродовж 11 років проходив службу за контрактом за межами України, з 1992 року проходив службу в органах внутрішніх справ, в тому числі на посадах, пов`язаних з оперативною роботою у відділі боротьби з організованою злочинністю. Наявність у ОСОБА_9 навичок оперативної роботи, набутих під час проходження служби в органах внутрішніх справ, можливість використання соціальних зв`язків, що виникли під час тривалого проходження служби за контрактом за межами України, підвищують ризик переховування обвинуваченого від суду. Ризик того, що ОСОБА_9 може незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, продовжує існувати. Обвинувачений ОСОБА_9 намагався дискредитувати таким чином представника потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_18 адвоката ОСОБА_14 перед судом та громадськістю (у першу чергу міста Кременчука), оскільки хід судових засідань постійно фіксується представниками ЗМІ. Крім того, про тиск на себе з боку сторони захисту заявили у своїх заявах потерпілі ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , оголошених у судовому засіданні 18.11.2021. Наразі судом закінчено дослідження показань свідків зі сторони обвинувачення, водночас, з урахуванням положень ч. 2 ст. 358 КПК України, не виключається додатковий виклик вже допитаних свідків після дослідження письмових доказів зі сторони обвинувачення. Крім цього, слід враховувати, що вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 16.10.2019, який набрав законної сили, затверджено угоду з ОСОБА_22 , матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, про визнання винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень відносно судді ОСОБА_15 та мера міста Кременчука Полтавської області ОСОБА_16 . Відповідно до умов угоди ОСОБА_22 зобов`язаний надати показання як свідок у даному кримінальному провадженні. Наразі він допитаний як свідок, але відповідно до умов угоди він повинен надати правдиві показання у кримінальному провадженні №0000192 від 11.02.2014 (кримінальна справа №532/308/15-к) як свідок також за результатами дослідження судом інших доказів у кримінальному провадженні, а також прийняти участь у проведенні інших процесуальних дій під час судового розгляду. З урахуванням вказаних обставин, а також попередніх заяв ОСОБА_22 щодо наявності небезпеки для його життя у зв`язку з наданням викривальних показань стосовно інших обвинувачених, ризик можливого незаконного впливу на нього, у разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 іншого більш м`якого запобіжного заходу, не зменшився. Про наявність такого ризику свідчать й обставини допиту свідка ОСОБА_23 у судовому засіданні, яке відбувалось 14.06.2022. Також прокурор зазначає, що по справі існують реальні ознаки суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Більш м`які запобіжні заходи (домашній арешт, застава, особиста порука чи особисте зобов`язання) не здатні запобігти вказаним ризикам, оскільки вони за своєю суттю в значній мірі залежать від правосвідомості особи, до якої вони застосовуються, та не можуть бути ефективно контрольовані державою. Так, особисте зобов`язання відповідно до положень ст. 176 КПК України є найбільш м`яким запобіжним заходом, який не може гарантувати виконання обвинуваченим ОСОБА_9 його процесуальних обов`язків, визначених ч. 7 ст. 42, ч. 6 ст. 194 КПК України, та запобігти існуючим ризикам, через те, що при застосуванні такого запобіжного заходу обвинувачений матиме змогу вільно пересуватись містом Кременчук Полтавської області, де він зареєстрований, та спілкуватись безпосередньо чи за допомогою мобільного зв`язку з необмеженим колом осіб, що не виключає можливості готування до вчинення дій, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. У сторони обвинувачення відсутні відомості щодо наявності звернень до суду громадян про взяття обвинуваченого ОСОБА_9 на поруки, що унеможливлює застосування до нього вказаного запобіжного заходу. Застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді застави є неможливим в силу положень ч.4 ст.183 КПК України, оскільки йому висунуте обвинувачення у скоєнні злочинів, що спричинили загибель людей. Застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту також не може гарантувати виконання обвинуваченим ОСОБА_9 його процесуальних обов`язків, визначених ч. 7 ст. 42, ч. 6 ст. 194 КПК України, та запобігти існуючим ризикам, через те, що при застосуванні такого запобіжного заходу обвинувачений матиме змогу вільно спілкуватись безпосередньо чи за допомогою мобільного зв`язку з необмеженим колом осіб, не залишаючи місце проживання, що не виключає можливості готування до вчинення дій, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, ефективність застосування до обвинуваченого електронного засобу контролю залежить безпосередньо від неухильного дотримання органами Національної поліції своїх повноважень, можливість виконання яких суттєво обмежена внаслідок військової агресії проти України. Таким чином, обставини, які б свідчили про можливість змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 з тримання під вартою на інший менш суворий запобіжний захід, наразі відсутні. Обставини, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_9 та відомості щодо його стану здоров`я, неодноразово досліджувались судами при вирішенні питання щодо доцільності продовження строку його тримання під вартою. Вказані обставини не свідчать про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та не можуть гарантувати виконання ним обов`язків, які покладаються на обвинуваченого при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів.

Крім того, прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, який закінчується 27.08.2022. Клопотання обґрунтовано тим, що уданому кримінальному провадженні ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, п. 6, 11, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України. Про високу ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_10 може вчинити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, свідчать наступні обставини. Упродовж усього часу здійснення судового розгляду у даному кримінальному провадженні обвинуваченим ОСОБА_10 безпосередньо та через свого захисника вживаються заходи, спрямовані на перешкоджання кримінальному провадженню, на забезпечення звільнення з-під варти до ухвалення судового рішення у справі. Така процесуальна поведінка є системною та спостерігається упродовж усього часу судового розгляду, що вказує на те, що такі дії вчиняються з метою перешкоджання здійсненню правосуддя. Обставини, які свідчать про зловживання стороною захисту своїми процесуальними правами та про вжиття заходів до відволікання суду від судового розгляду по суті, доводились до відома суду та судом вже була дана оцінка цим обставинам при попередньому розгляді питання щодо доцільності продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою. Суд погодився із тим, що спосіб реалізації стороною захисту своїх прав впливає на тривалість судового розгляду, який є надмірним, відповідно до рішень ЄСПЛ «Левченко та інші проти України» та «Бевз та інші проти України». До зазначених висновків прийшов й суд апеляційної інстанції відповідно до змісту ухвали Полтавського апеляційного суду від 21.07.2022, якою залишено без змін ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 29.06.2022. Наразі судовий розгляд перебуває на початковій стадії, оскільки лише розпочато дослідження письмових доказів зі сторони обвинувачення, підстав для зміни обвинувачення в бік пом`якшення не вбачається, а тому суворість покарання, до якого може бути засуджений ОСОБА_10 у разі доведення його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27 п. 6, 11, 12, 13 ч. 2 ст.115 КК України, у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, може спонукати обвинуваченого ОСОБА_10 до переховування від суду. Ризик того, що ОСОБА_10 може незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, продовжує існувати. Так, про тиск на себе з боку сторони захисту заявили у своїх заявах потерпілі ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , оголошених у судовому засіданні 18.11.2021. Наразі судом закінчено дослідження показань свідків зі сторони обвинувачення, водночас, з урахуванням положень ч. 2 ст. 358 КПК України, не виключається додатковий виклик вже допитаних свідків після дослідження письмових доказів зі сторони обвинувачення. Крім цього, слід враховувати, що вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 16.10.2019, який набрав законної сили, затверджено угоду з ОСОБА_22 , матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, про визнання винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень відносно судді ОСОБА_15 та мера міста Кременчука Полтавської області ОСОБА_16 . Відповідно до умов угоди ОСОБА_22 зобов`язаний надати показання як свідок у даному кримінальному провадженні. Наразі він допитаний як свідок, але відповідно до умов угоди він повинен надати правдиві показання у кримінальному провадженні №0000192 від 11.02.2014 (кримінальна справа №532/308/15-к) як свідок також за результатами дослідження судом інших доказів у кримінальному провадженні, а також прийняти участь у проведенні інших процесуальних дій під час судового розгляду, за умови отримання повідомлення про необхідність прийняти участь у їх проведенні. З урахуванням вказаних обставин, а також попередніх заяв ОСОБА_22 щодо наявності небезпеки для його життя у зв`язку з наданням викривальних показань стосовно інших обвинувачених, ризик можливого незаконного впливу на нього, у разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 іншого більш м`якого запобіжного заходу, не зменшився. Про наявність такого ризику свідчать й обставини допиту свідка ОСОБА_23 у судовому засіданні, яке відбувалось 14.06.2022. Також прокурор зазначає, що по справі існують реальні ознаки суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Більш м`які запобіжні заходи (домашній арешт, застава, особиста порука чи особисте зобов`язання) не здатні запобігти вказаним ризикам, оскільки вони за своєю суттю в значній мірі залежать від правосвідомості особи, до якої вони застосовуються, та не можуть бути ефективно контрольовані державою. Так, особисте зобов`язання відповідно до положень ст. 176 КПК України є найбільш м`яким запобіжним заходом, який не може гарантувати виконання обвинуваченим ОСОБА_10 його процесуальних обов`язків, визначених ч. 7 ст. 42, ч. 6 ст. 194 КПК України, та запобігти існуючим ризикам, через те, що при застосуванні такого запобіжного заходу обвинувачений матиме змогу вільно пересуватись населеним пунктом, де він зареєстрований, проживає чи перебуває, та спілкуватись безпосередньо чи за допомогою мобільного зв`язку з необмеженим колом осіб, що не виключає можливості готування до вчинення дій, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. У сторони обвинувачення відсутні відомості щодо наявності звернень до суду громадян про взяття обвинуваченого ОСОБА_10 на поруки, що унеможливлює застосування до нього вказаного запобіжного заходу. Застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді застави є неможливим в силу положень ч.4 ст.183 КПК України, оскільки йому висунуте обвинувачення у скоєнні злочинів, що спричинили загибель людей. Застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту також не може гарантувати виконання обвинуваченим ОСОБА_10 його процесуальних обов`язків, визначених ч. 7 ст. 42, ч. 6 ст. 194 КПК України, та запобігти існуючим ризикам, через те, що при застосуванні такого запобіжного заходу обвинувачений матиме змогу вільно спілкуватись безпосередньо чи за допомогою мобільного зв`язку з необмеженими колом осіб, не залишаючи місце проживання, що не виключає можливості готування до вчинення дій, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, ефективність застосування до обвинуваченого електронного засобу контролю залежить безпосередньо від неухильного дотримання органами Національної поліції своїх повноважень, можливість виконання яких суттєво обмежена внаслідок військової агресії проти України. Таким чином, обставини, які б свідчили про можливість змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 з тримання під вартою на інший менш суворий запобіжний захід, наразі відсутні. Обвинувачений ОСОБА_10 одружений, має на утриманні неповнолітню доньку, за останнім місцем проживання у м. Христинівка Черкаської області характеризувався посередньо. Вказані обставини не можуть гарантувати виконання ним обов`язків, які можуть бути покладені на нього при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів, з огляду на фактичні дані, викладені у клопотанні.

Обвинувачений ОСОБА_8 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просив скасувати цей запобіжний захід. Вважає, що клопотання прокурора є безпідставним та не мотивованим. Прокурор маніпулює доводами при обґрунтуванні пред`явленого йому обвинувачення, жодних доказів про отримання від когось належних йому підприємств прокурором не надано. Свідки обвинувачення вже допитані судом і ніхто з них не звертався із заявами до правоохоронних органів про погрози з боку ОСОБА_8 . Потерпілих взагалі немає на території України, тому яким чином він буде впливати на них прокурор також не довів.
Захисник ОСОБА_13 подав заперпечення на клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , в яких він просив забезпечити додержання реального суспільного інтересу в цій кримінальній справі, Конституції та законів України, відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити ОСОБА_8 , громадянину України, невинуватій особі, запобіжний захід з тримання під вартою на будь-якій інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник ОСОБА_11 підтримав заперечення захисника ОСОБА_13 , вважає клопотання прокурора таким, що не ґрунтується на вимогах законів та Конституції України.
Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_9 вважають клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою таким, що не підлягає задоволенню.
Захисник ОСОБА_12 вражає клопотання прокурора необґрунтованим, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що обов`язки обвинуваченого визначені в нормах КПК, де нічого не зазначено з приводу того, що обвинувачений повинен повністю контролюватися державою. Не є метою застосування запобіжного заходу контроль за спілкуванням обвинуваченого.
Представник потерпілих ОСОБА_14 підтримав клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважає його достатньо обґрунтованим. Інші запобіжні заходи не зможуть запобігти ризику ухилення обвинуваченого від суду.

Обвинувачений ОСОБА_9 просив відмовити у задоволенні незаконного клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вважає, що суд, задовольняючи клопотання прокурора, продовжує порушувати його законні права та свободи, зокрема, на спілкування з рідними. Клопотання прокурора знову будується на припущеннях, зокрема, щодо його навиків оперативної роботи, щодо тиску сторони захисту на свідків та потерпілих.
Захисник ОСОБА_12 заперечував щодо задоволення клопотання прокурора про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначивши, що клопотання прокурора є суто автоматичним за своєю суттю, містить посилання виключно на припущення, які не можуть братися судом до уваги хоча б через те, що вони просто не можуть ним об`єктивно перевірені. Захисник зазначає, що твердження прокурора про існування ризиків, передбачених п.1, 3 ч. 1 ст.177 КПК України, є виключно абстрактними, оскільки прокурором не зазначено, які саме соціальні зв`язки внаслідок своєї служби за контрактом 30 років тому назад та які «оперативні навички» ОСОБА_9 нібито підвищують ризик переховування обвинуваченого від суду. Ризик незаконного впливу ОСОБА_9 на потерпілих ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 також існує лише у формі припущення. Заяви потерпілих від 2021 року судом не перевірялися, пояснень з цього приводу вони не надавали, заходів безпеки, визначених законом, застосовувати до себе не просили. В судових засіданнях Пирятинського районного суду потерпілі участі не приймають та в своєї більшості в даний час перебувають за межами України. За вказаних обставин зазначеного прокурором ризику не існує. Ризики впливу обвинуваченого на свідків також відсутні, оскільки всі свідки, допитані в судовому засіданні, зазначали, що тиску на себе з боку обвинувачених не піддавалися. Свідок обвинувачення ОСОБА_22 не надавав суду відомостей про те, що на нього незаконно тиснуть обвинувачені, зокрема ОСОБА_9 . Попередні заяви ОСОБА_22 щодо уявної небезпеки з боку обвинувачених об`єктивних підтверджень не підтримали, заходів безпеки до нього не застосовувалось та з подібними проханнями він до суду не звертався. Натомість, саме ОСОБА_22 два роки тому назад намагався тиснути на ОСОБА_9 через дочку останнього. Відповідні докази були надані суду раніше. Виключно голослівними є припущення прокурора про тиск на свідка ОСОБА_23 . Наголошує на тому, що ОСОБА_9 та ОСОБА_23 навіть не знайомі. Зазначає, що прокурор не наводить фактичних даних про те, що можливості застосування електронних засобів контролю суттєво обмежені у органів національної поліції, та наголошує на тому, що домашній арешт може бути застосований до особи і без електронних засобів контролю над ним. На думку захисника прокурор не довів суду те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів (зокрема, домашній арешт, особисте зобов`язання) не здатні запобігти вигаданим ризикам та забезпечити дотримання обвинуваченим ОСОБА_9 виконання покладених на нього законом процесуальних обов`язків.

Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , захисники ОСОБА_13 та ОСОБА_11 заперечували щодо задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке, на їх думку, є завідомо незаконним та невмотивованим.
Представник потерпілих ОСОБА_14 підтримав клопотання прокурора про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважає його обґрунтованим.

Обвинувачений ОСОБА_10 просив відмовити у задоволенні необґрунтованого клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо нього у виді тримання під вартою. Зазначив, що не розуміє доводів прокурора щодо його неналежної процесуальної поведінки. Звернув увагу суду на порушення, які були допущені працівниками поліції при його затриманні (відсутній протокол затримання). Зазначив, що доводи прокурора про тиск на свідків спростовані самими свідками під час судового розгляду, а місце перебування потерпілих взагалі наразі невідоме.
Захисник ОСОБА_12 заперечував щодо задоволення клопотання прокурора про продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначивши, що клопотання прокурора є необґрунтованим, оскільки воно суто автоматичне за своєю суттю та містить посилання виключно на припущення, які не можуть братися судом до уваги хоча б через те, що вони просто не можуть ним об`єктивно перевірені. Захисник зазначає, що твердження прокурора про існування ризиків, передбачених п.1.3 ч.1 ст.177 КПК України є виключно абстрактними. Негативна характеристика, яку надає прокурор ОСОБА_10 , не ґрунтується на об`єктивних даних, а є лише особистим його ставленням до обвинуваченого. Ризик незаконного впливу ОСОБА_10 на потерпілих ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ОСОБА_20 та ОСОБА_21 також існує лише у формі припущення. Заяви потерпілих від 2021 року судом не перевірялися, пояснень з цього приводу вони не надавали, заходів безпеки, визначених законом, застосовувати до себе не просили. В судових засіданнях Пирятинського районного суду потерпілі участі не приймають та в своєї більшості в даний час перебувають за межами України. За вказаних обставин зазначеного прокурором ризику не існує. Ризики впливу на свідків на думку захисника також відсутні. Всі свідки, допитані в судовому засіданні, зазначали, що тиску на себе з боку обвинувачених не піддавалися. Зокрема, свідок обвинувачення ОСОБА_22 не надавав суду відомостей про те. що на нього незаконно тиснуть обвинувачені, зокрема ОСОБА_10 . Попередні заяви ОСОБА_22 щодо уявної небезпеки з боку обвинувачених об`єктивних підтверджень не підтримали, заходів безпеки до нього не застосовувалось та з подібними проханнями він до суду не звертався. Виключно голослівними є припущення прокурора про тиск на свідка ОСОБА_23 . Захисник зазначає, що прокурор не наводить фактичних даних про те, що можливості застосування електронних засобів контролю суттєво обмежені у органів національної поліції. Наголошує на тому, що домашній арешт може бути застосований до особи і без електронних засобів контролю над ним. За викладених обставин, на думку захисника прокурор не довів суду те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів (зокрема, домашній арешт, особисте зобов`язання) не здатні запобігти вигаданим ризикам та забезпечити дотримання обвинуваченим ОСОБА_10 виконання покладених на нього законом процесуальних обов`язків.

Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , захисник ОСОБА_13 заперечували щодо задоволення клопотання необґрунтованого прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Захисник ОСОБА_11 доповнив, що клопотання прокурора свідчить про ігнорування прокурором як представником держави рішень ЄСПЛ щодо ОСОБА_10 . Останній взагалі не набув статусу підозрюваного у цьому кримінальному провадженні.
Представник потерпілих ОСОБА_14 підтримав клопотання прокурора про продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважає його достатньо обґрунтованим.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_11 подав клопотання про негайне звільнення ОСОБА_8 з-під варти, в якому зазначив наступне. 04 вересня 2014 року ОСОБА_8 незаконно затриманий за місцем свого проживання, а 05.09.2014 йому обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. З моменту затримання і до цього часу підзахисний заявляє про свою невинуватість і непричетність до інкримінованих злочинів. Також ОСОБА_8 заявляє про фальсифікацію кримінального провадження, про порушення та не у відповідності до КПК України висунутого обвинувачення з урахуванням порушення порядку підслідності здійснення досудового розслідування. ОСОБА_8 повідомлено про підозру неуповноваженою собою, що є порушенням права на захист і не може породжувати юридичних наслідків, а тому обвинувачення висунуто у незаконний спосіб.З матеріалів справи вбачається, що кримінальне провадження № 0002195 від 26.07.2014, в якому ОСОБА_8 повідомлено про підозру, було з порушенням вимог ст.19 Конституції України, ст.36, 214, 216 КПК незаконно постановою прокурора Полтавської області від 06.08.2014 року передано з СВ Кременчуцького MB УМВС України в Полтавській області до СУ УМВС України в Полтавській області. Отже, після передачі кримінального провадження досудове розслідування здійснювалося незаконно. При цьому, після передання 06.08.2014 провадження до іншого орану досудового розслідування керівником органу досудового розслідування - СУ УМВС України в Полтавській області не було винесено процесуального рішення у формі постанови про доручення здійснення розслідування вказаного провадження слідчому або слідчій групі, про що не було повідомлено і прокурора. Таким чином, повідомлення про підозру ОСОБА_8 зі сторони слідчого СУ УМВС України в Полтавській області внаслідок порушення підслідності при передачі провадження та не прийняття процесуального рішення щодо визначення слідчого зі сторони керівника СУ УМВС України в Полтавській області свідчить про порушення порядку та повідомлення про підозру неуповноваженою на те особою, тобто ОСОБА_8 не було притягнуто до кримінальної відповідальності і він не набув статусу підозрюваного в кримінальному провадженні через нездійснення (нереалізації) органом досудового розслідування в кримінальному провадженні етапу (стадії) притягнення до кримінальної відповідальності, а як наслідок безґрунтовним і позбавленим правових підстав є наступне складання й самого обвинувального акту. Ці обставини вказують на свавільне тримання ОСОБА_8 під вартою. Крім того захисник зазначає, що ОСОБА_8 висунуте обвинувачення, яке містить ознаки фальсифікації з огляду на наступне. Після направлення в 2015 році до суду обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування стороною захисту встановлені обставини протиправних дій і рішень прокурора ОСОБА_24 про затвердження обвинувального акта, які містять ознаки злочину і виразилися у приховуванні і нененаданні ОСОБА_8 , захисникам для ознайомлення матеріалів досудового розслідування у кількості 105 томів і речових доказів, які не були відкриті після завершення розслідування, а також і інших документів і речових доказів, у фальсифікації офіційних документів шляхом їх підроблення, зокрема реєстру. Захисник наголошує, що ОСОБА_8 невинувата особа вже відбув покарання, за злочини, які не скоював, тобто строк попереднього ув`язнення перевищує максимально можливий строк позбавлення волі у 15 років. Таким чином, підзахисний має бути негайно звільнений з-під варти у відповідності до Конституції і законодавств України.

Обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_13 підтримали клопотання захисника ОСОБА_11 про негайне звільнення ОСОБА_8 з-під варти.
Прокурор вважає, що клопотання захисника ОСОБА_11 не підлягає вирішенню та обговоренню, оскільки його доводи вже були розглянуті судом при вирішенні питання доцільності подальшого тримання ОСОБА_8 під вартою. Повідомлення про упередженість прокурора, датовані 2019 роком, взагалі не можуть бути доказом при вирішенні цього клопотання.
Обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , захисник ОСОБА_12 підтримали клопотання захисника ОСОБА_11 , просили суд розглянуті наведені ним у клопотання всі аргументи для вирішення питання подальшого тримання обвинуваченого під вартою.
Представник потерпілих ОСОБА_14 просив відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_11 , оскільки наведені у ньому обставини вже були предметом судового розгляду, яким суд дав оцінку, а нових обставин не наведено.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_12 також звернувся до суду з клопотанням про зміну обвинуваченому запобіжного заходу. В обґрунтування клопотання зазначив, що станом на зараз ОСОБА_9 тримається під вартою більше 7 років та 11 місяців незаконно навіть хоча б тому, що суду не було продемонстровано доказу законності затримання обвинуваченого. Обґрунтованість підозри, про яку майже 8 років стверджує прокурор, не встановлювалася судом, який розглядає справу по суті, а стандарти доведення вини поза розумним сумнівом, визначені ст.17 КПК України, не дають жодних підстав прокурору стверджувати про обґрунтованість обвинувачення. Суд має виходити з презумпції невинуватості ОСОБА_9 та поводитися з ним виключно як з невинуватою особою. Поводження з особою, як з невинуватою, в тому числі передбачає повагу до його особистого життя, до стану його здоров`я. Адже під час перебування ОСОБА_9 в умовах СІЗО у нього погіршився стан здоров`я, йому встановлена низка діагнозів та він перебуває під диспансерним наглядом в медичній частині установи, але кваліфікованої допомоги йому надати не можуть через брак фахівців і ліків. Виключно через суттєве погіршення стану здоров`я, неможливість забезпечення державою гідних умов для перевезення хворої людини до суду ОСОБА_9 більше року змушений проводити судові засідання в умовах відеоконференції. Таким чином, сам по собі стан здоров`я його підзахисного є для суду цілком достатньою запорукою дотримання ОСОБА_9 покладених на нього законом обов`язків згідно вимог ч.7 ст.42 КПК України та нівелює будь-які вигадувані обвинуваченням та нічим недоведені ризики. Зазначає, що судом, крім іншого, мають бути враховані рішення ЄСПЛ у справах «Левченко проти України» (відносно ОСОБА_22 ) та «Бевз проти України» (відносно ОСОБА_10 ), дані о викликах швидкої допомоги в суді під час розгляду справи, висновок судово-медичної експертизи №17 стосовно стану здоров`я ОСОБА_9 від 19.04.2019, відомості про неможливість лікування ОСОБА_9 в умовах ДУ «Полтавська установа виконання покарань», ухвалу Гадяцького районного суду Полтавської області від 04.12.2019 у справі №532/308/15-к щодо надання ОСОБА_9 необхідної медичної допомоги, відомості, характеризуючи ОСОБА_9 , відповідь заступника начальника СУ ГУНП в Полтавській області від 21.01.2020 на запит адвоката ОСОБА_25 , адвокатський запит захисника ОСОБА_12 від 22.05.2020 з відповіддю на нього ОСОБА_26 , відповідь на адвокатський запит ОСОБА_12 лікаря ОСОБА_27 щодо стану ротової порожнини ОСОБА_9 та відомостей про спробу тиску на ОСОБА_9 через його дочку від ОСОБА_22 . Також уважає, що положення Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 №838-VIII вимагають негайного звільнення ОСОБА_9 з-під варти.
Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав клопотання свого захисника про зміну йому запобіжного заходу.
Прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання захисника з огляду на відсутність підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу. Відповідно до ст. 199 КПК суд повинен перевірити обставини, які зумовлюють тривалий судовий розгляд та неможливість закінчити судовий розгляд до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Виходячи з обсягу доказів, які необхідно дослідити суду, закінчити його до закінчення дії ухвали наразі неможливо. Крім того, згідно практики ЄСПЛ наголошено, що при визначенні розумних строків та складності судового розгляду Суд також враховує поведінку заявника, зокрема і зловживання ним своїми процесуальними правами та відволікання від судового розгляду справи по суті. Захист звинувачує прокурора та суд в затягуванні судового розгляду та недотриманні розумних строків, при цьому ними було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи на 2 тижні для ознайомлення із зміненим обвинуваченням. Такої необхідності не вбачає, оскільки з ідентичним обвинуваченням захист був ознайомлений 24.09.2019. Вважає, що підстав для оцінки обґрунтованості підозри на цій стадії розгляду також немає. Доводи захисника про стан здоров`я ОСОБА_9 ґрунтується на тих документах, які вже досліджувалися судом та на підставі яких суд не знайшов підстав для зміни запобіжного заходу. Вважає, що лише застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 такого запобіжного заходу як тримання під вартою забезпечить безперервність судового розгляду.
Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , захисники ОСОБА_11 та ОСОБА_13 підтримали доводи клопотання захисника ОСОБА_12 про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу, просили задовольнити.
Представник потерпілих ОСОБА_14 просив відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_12 як необгрунтоване.

Також адвокат ОСОБА_12 подав до суду клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу. Станом на зараз ОСОБА_10 знаходиться під вартою більше 7 років незаконно навіть хоча б тому, що суду не було продемонстровано доказу законності затримання обвинуваченого. Суд не розглядає питання про звільнення ОСОБА_10 з-під варти попри наявність низки очевидних обставин, що свідчать про суто автоматичне продовження обвинуваченому запобіжного заходу попри висновки Європейського суду з прав людини, рішення якого українські суди мають застосовувати як джерело права у відповідності до положень ст.9 Конституції України, ст.1, 8 та 9 КПК України. 25 червня 2020 року Європейським судом з прав людини було прийнято рішення у справі «Бевз та інші проти України», в межах якої була задоволена заява ОСОБА_10 та встановлено порушення його прав відповідно до ст.5 параграф 3, ст.6 параграф 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у вказаному кримінальному провадженні № 532/308/15-к. Грубо порушуючи закон та положення Конвенції національні суди, в тому числі Пирятинський районний суд Полтавської області, не виконали вказане рішення ЄСПЛ за заявою ОСОБА_10 , не поновили порушене право останнього шляхом забезпечення його негайного звільнення з-під варти. 17.01.2022 суд присяжних, діючи за межами наданих законом повноважень, продовжив ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на чергові 60 днів. 10 лютого 2022 року Європейський суд з прав людини постановив рішення у справі «Горбачов та інші проти України» (заяви номери 14693/20 та інші), в межах якої встановив триваюче порушення права ОСОБА_10 на особисту свободу та недоторканість. Попереднє рішення ЄСПЛ за заявою ОСОБА_10 встановлювало факти порушення прав ОСОБА_10 , гарантованих ст.5 Конвенції за період до 25.06.2020. Чергове рішення ЄСПЛ за новою заявою ОСОБА_10 встановлює порушення прав ОСОБА_10 , гарантованих ст. 5 Конвенції, за період з 25.06.2020 по час постановлення рішення ЄСПЛ (10.02.2022), тобто надає правову оцінку всім доводам судів, які вирішували питання продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у вказаний період, в тому числі всім доводам та висновкам Пирятинського районного суду Полтавської області. Навіть в цьому суді за результатами постановлення ухвали Пирятинського районного суду від 17.01.2022 судді ОСОБА_1 та ОСОБА_2 висловили окрему думку. Жоден з доводів прокурора не узгоджується з дійсно встановленими обставинами, бо немає об`єктивних даних про спроби тиску на свідків, потерпілих з боку ОСОБА_10 . Свідки стверджують, що на них тиску не було. Також у прокурора відсутні дані про намагання особи скриватися від правосуддя. Твердження прокурора про обґрунтованість підозри на 8-му році розгляду справи явно суперечать стандартам доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення у суді (визначені у ст.17 КПК України). Також захисник зазначає, що ОСОБА_10 має бути негайно звільнений з під-варти, оскільки останній на підставі Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 № 838-VIII (так званий закон «Савченко») відбув максимально можливий строк позбавлення волі 15 років, передбачений ст.115 КК України.Недоведеність прокурором ризиків ставить під обґрунтований сумнів перебування невинуватої людини під вартою майже 8 років. Захисник наголошує на тому, що ОСОБА_10 необхідно звільнити з-під варти, обравши відносно нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Такими запобіжними заходами можуть бути особисте зобов`язання або домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав клопотання свого захисника про зміну йому запобіжного заходу.
Прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання захисника з огляду на відсутність підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу. Зазначив, що посилання захисника на рішення ЄСПЛ щодо ОСОБА_10 не можуть бути взяті до уваги, оскільки ці рішення не стосувалися ухвал Пирятинського районного суду Полтавської області, які не були предметом розгляду ЄСПЛ. При цьому Європейський суд визнав порушення розумних строків розгляду справи загалом у всіх судах, які здійснювали її розгляд. Правові позиції Верховного Суду щодо застосування так званого «закону ОСОБА_28 » не стосуються питання продовження чи скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а стосуються виключно питання призначення покарання. Зазначив, що наведені ним обставини щодо процесуальної поведінки ОСОБА_29 насьогодні не змінилися і підвищують ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених ст. 177 КПК України. Вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_29 такого запобіжного заходу як тримання під вартою, є дієвим і забезпечує розгляд кримінального провадження.
Обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , захисники ОСОБА_13 та ОСОБА_11 підтримали доводи клопотання захисника ОСОБА_12 про зміну обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу, просили задовольнити.
Представник потерпілих ОСОБА_14 просив відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_12 як необґрунтоване.

Розглянувши вище вказані клопотання, вислухавши думку учасників судового розгляду, суд присяжних зазначає таке.
Відповідно до ч.1-3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Згідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.
Частиною другою статті 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно положень ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ст.199 КПК України, при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує матеріали провадження на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку розгляду справи і тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший запобіжний захід, тощо.
Враховуючи неможливість до спливу строку обраного раніше (продовженого) обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчити судовий розгляд кримінального провадження та прийняти остаточне рішення суд, керуючись зазначеними нормами процесуального права, зобов`язаний розглянути та вирішити заявлені прокурором клопотання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою.
Як убачається зі зміненого обвинувального акта від 28.07.2022 ОСОБА_8 обвинувачується в підбурюванні до заподіяння судді тілесних ушкоджень у зв`язку з його діяльністю, пов`язаною із здійсненням правосуддя, та в організації умисного вбивства за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.27 ч.2 ст.377, ч.3 ст.27 п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України; ОСОБА_9 обвинувачується в умисній організації заподіяння судді тілесних ушкоджень у зв`язку із його діяльністю, пов`язаною зі здійсненням правосуддя, та організації умисного вбивства, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, на замовлення, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.2 ст.377, ч.3 ст.27 п. 6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України; ОСОБА_10 обвинувачується в умисному вбивстві та в умисному, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, на замовлення, вчиненні вбивства особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, п. 6, 11, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України.
Отже, у відповідності до положень ст.12 КК України кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , відносяться до нетяжких злочинів (ч.1 ст.377 КК України) та особливо тяжких злочинів (ч.2 ст.115 КК України).
При розгляді вказаних вище клопотань суд не з`ясовує обставини вчинення кримінальних правопорушень та не перевіряє їх дослідженням доказів, оскільки вказане є недопустимим на даній стадії судового провадження з огляду на принципи змагальності та диспозитивності кримінального судочинства. Суд лише визначає на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.
Також суд приймає до уваги принцип невинуватості особи, враховує повагу до особистої свободи і недоторканості особи, однак зважує ці принципи у сукупності із цілями і завданнями кримінального провадження, якими у відповідності до ст. 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав та законних інтересів учасників кримінального правопорушення, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Вирішуючи питання продовження строку подальшого тримання особи під вартою суд має встановити продовження існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки такої особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.
Так, перевіряючи наявність ризиків, передбачених п.1, 3 ч.1 статті 177 КПК України, у кримінальному провадженні щодо обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суд дійшов наступних висновків.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені можуть здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Так, ризик переховування від суду обумовлюється, серед іншого, можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку, особливо сильно підвищують ризик переховування особи від суду.
Суд присяжних враховує тяжкість покарання, якому можуть бути піддані обвинувачені, що хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, в сукупності із іншими обставинами суттєво збільшує ризик втечі, а тому враховується при оцінюванні ризиків. Тяжкість покарання можна законно розглядати як таку, що може спонукати до втечі. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинувачених перетнути кордон держави.
Також суд присяжних погоджується з доводами прокурора про наявність ризику незаконного впливу на свідків та потерпілих.
Попри те, що свідки, заявлені стороною обвинувачення, вже були допитані в судовому засіданні, однак відповідно до ч.14 ст.352 КПК України свідок може бути допитаний повторно в тому самому або наступному судовому засіданні за його клопотанням, за клопотанням сторони кримінального провадження або за ініціативою суду, зокрема, якщо під час судового розгляду з`ясувалося, що свідок може надати показання стосовно обставин, щодо яких він не допитувався.
Крім цього, відповідно до ч.2 ст.358 КПК України, не виключається додатковий виклик вже допитаних свідків після дослідження письмових доказів зі сторони обвинувачення. Про що також наголошувалось та роз`яснювалось судом під час допиту певних свідків, які брали участь у проведенні слідчих дій та за наслідками яких складались процесуальні документи.
Вплив на свідків може бути здійснений шляхом застосування певного психологічного тиску і спонукання осіб до надання неправдивих свідчень, введення в оману суду та замовчування відомостей, які мають значення для даного кримінального провадження. У зв`язку з чим, ризик впливу на свідків залишається реальним.
Потерпілі ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 у своїх письмових заявах, наданих суду, зазначали про тиск на себе з боку сторони захисту. У цих заявах вони також вказали, що зміна запобіжного заходу призведе до додаткових емоційних хвилювань, оскільки є загроза їх життю та членів їх сім`ї і вони сприймають таку загрозу як реальну.
А тому з огляду на зазначене суд присяжних дійшов до переконання про наявність такого ризику як тиск на потерпілих.
При цьому суд присяжних критично ставиться до доводів захисту про неможливість впливу на потерпілих через їх знаходження за межами України, а також через те, що судовий розгляд здійснюється без їх участі, оскільки тиск може вчинятись у будь-яких формах, не тільки за допомогою фізичної присутності особи, а й за допомогою інших можливостей, зокрема, через мобільний зв`язок та мережу «Інтернет».

Отже ризик переховування від суду і ризик незаконно впливати на свідків та потерпілих з часом не зменшилися та є актуальними до цього часу.
При розгляді клопотань прокурора та сторони захисту щодо запобіжного заходу обвинуваченим суд присяжних бере до уваги дані про особи обвинувачених, вік та стан здоров`я, сімейний і майновий стан, їх репутацію. При цьому матеріали кримінального провадження не містять будь-яких відомостей про неможливість утримувати обвинувачених під вартою за станом здоров`я, та суду таких доказів не надано.
Щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_9 , про яке зазначав в своєму клопотанні захисник ОСОБА_12 , то слід зазначити, що матеріали провадження не містять будь-яких відомостей про неможливість утримувати обвинуваченого під вартою за станом здоров`я, та суду таких доказів не надано. Документи щодо стану здоров`я ОСОБА_9 , на які посилається захисник у своєму клопотанні, датовані 2019 роком, а отже на сьогоднішній день втратили свою актуальність. Крім того за результатами обстежень та медичних оглядів ОСОБА_9 , проведених вже у грудні 2021 року на підставі ухвали Пирятинського районного суду Полтавської області, загальний стан здоров`я останнього характеризується як задовільний. Ув`язнений продовжує перебувати під динамічним медичним наглядом працівників медичної частини, отримує призначене амбулаторне лікування у відповідності до наявних хронічних захворювань. Наведене свідчить про те, що ОСОБА_9 в умовах слідчого ізолятора надається відповідна медична допомога.
ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не може вирішуватись абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (наприклад, рішення ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011, «Осаковський проти України» від 17.07.2014 та ін).
Обставинами, що дають підстави стверджувати про наявність суспільного інтересу, який виправдовує виняток із загальної норми про повагу до свободи людини, є наслідки вчиненого, оскільки відповідно до ст.3 Конституції України, людина, її життя та здоров`я є найвищими соціальними цінностями, а також підвищена суспільна небезпека злочинів, що інкримінуються обвинуваченим.
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи та нетяжкого злочину проти правосуддя, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів з мотивів та у спосіб, які свідчать про високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками. Захист особи та суспільства від кримінальних правопорушень, забезпечення охорони прав, свобод та законних інтересів, як певних осіб, так і суспільства в цілому, є однією з важливих гарантій здійснення проголошеного статтями 3 і 27 Конституції України права людини на життя і здоров`я.
Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості, мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).

Суд не відхиляє доводів на користь обвинувачених, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченими процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків.

Вирішуючи питання можливості застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, суд присяжних зазначає наступне.
Застосування до обвинувачених особистого зобов`язання не може гарантувати виконання обвинуваченими їх процесуальних обов`язків та запобігти існуючим ризикам.
Звернень про взяття обвинувачених на поруки до суду не надходило, що унеможливлює застосування до них вказаного запобіжного заходу.
Застосування до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді застави є неможливим в силу положень ч.4 ст.183 КПК України, оскільки їм висунуте обвинувачення у скоєнні злочинів, що спричинили загибель людей.
Введення в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнного стану та запровадження у зв`язку з цим тимчасових обмежувальних заходів, передбачених Законом України «Про правовий режим воєнного стану», унеможливлює повною мірою виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, які покладаються при застосуванні запобіжного заходу у виді домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю чи без такого, а тому до обвинувачених не може бути застосований такий вид запобіжного заходу як домашній арешт.
Також вкотре суд присяжних вказує на відсутність підстав для застосування положень ст.72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 № 838-VIII («Закон ОСОБА_28 »), оскільки такі положення закону можуть бути застосовані лише до особи, стосовно якої ухвалено обвинувальний вирок та призначено відповідне покарання.
Щодо посилань сторони захисту в своїх клопотаннях на рішення ЄСПЛ «Левченко та інші проти України», «Бевз та інші проти України» та «Горбачов та інші проти України» суд присяжних зазначає, що у своїх судових рішеннях, ухвалених раніше, суд зазначав, чому до обвинувачених не можуть бути застосовані такі додаткові заходи індивідуального характеру як відновлення попереднього юридичного стану.
При цьому суд зазначав, що предметом перегляду у справах «Левченко та інші проти України», «Бевз та інші проти України» та «Горбачов та інші проти України» не були судові рішення Пирятинського районного суду Полтавської області щодо ОСОБА_10 про продовження тримання його під вартою. ЄСПЛ у вказаних рішеннях констатував порушення Конвенції лише щодо надмірної тривалості досудового ув`язнення (п. 3 ст. 5 Конвенції) та не зробив висновку про порушення конвенційних прав ОСОБА_10 під час розгляду справи Пирятинським районним судом Полтавської області щодо нього по суті.
Отже, суд присяжних дійшов до переконання, що будь-яких обставин, які б свідчили про наявність підстав для зміни чи скасування обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою без шкоди для реалізації завдань кримінального провадження, не встановлено, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.
Таким чином клопотання прокурора слід задовольнити, запобіжний захід обвинуваченим у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити на строк шістдесят днів, а клопотання адвокатів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 залишити без задоволення.
Керуючись ст.176-178, 183, 194, 331, 350, 372, 395 КПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 про негайне звільнення з-під варти відмовити.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 задовольнити.
Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с.Манулівка Козельщинського району Полтавської області, громадянину України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 21 жовтня 2022 року включно.
У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 задовольнити.
Продовжити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м.Кременчук Полтавської області, громадянину України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 21 жовтня 2022 року включно.
У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 задовольнити.
Продовжити ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю м.Христинівка Черкаської області, громадянину України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 21 жовтня 2022 року включно.
Копію ухвали вручити обвинуваченим, їх захисникам, прокурору та направити до ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» після її оголошення.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії даної ухвали.

Повний текст ухвали оголошено 26.08.2022.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Присяжні ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5