Справа №523/4150/22
Провадження №1-кс/523/1080/22
УХВАЛА
про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою
та про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту
(повний текст)

21 квітня 2022 року

Слідчий суддя Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ ВП №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 від 21.04.2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, подане у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000332 від 19.04.2022 року, відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Слов`янськ Донецької області, громадянки України, не маючої освіти, офіційно незаміжньої та непрацевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України,
в с т а н о в и в:
21.04.2022 року до Суворовського районного суду м.Одеси від старшого слідчого СВ ВП №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 надійшло погоджене прокурором Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , яка згідно повідомлення про підозру, 14.04.2022 року, перебуваючи біля ТЦ «Сім`я» за адресою: м.Одеса, вул.Семена Палія 93, незаконно придбала у невстановленої особи наркотичний засіб у кількості 25 згортків, які перенесла до місця свого проживання в квартиру АДРЕСА_3 , де зберігала їх з метою подальшого збуту.

В подальшому, підозрювана ОСОБА_6 частину раніше придбаного нею наркотичного засобу у кількості 9 згортків залишила зберігати за місцем свого мешкання, а іншу частину 15 згортків, почала переносити до місць збуту, шляхом розкладання так званих «закладок» біля будинку №83/3 по вул.Семена Палія в м.Одесі, але була зупинена працівниками поліції.

Як слідує з клопотання й доданих до нього матеріалів, за матеріалами правоохоронних органів, СВ ВП №3 ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000332 від 19.04.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, а того ж дня старшим слідчим ОСОБА_5 складено і прокурором ОСОБА_3 погоджено відповідне повідомлення про підозру ОСОБА_6 , яке вручено останній 20.04.2022 року в присутності її захисника.

Заслухавши в судовому засіданні прокурора ОСОБА_3 на підтримку внесеного клопотання, вислухавши заперечення захисника ОСОБА_4 та підозрюваної ОСОБА_6 , вивчивши додатково надані стороною захисту відповідні документи, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Частина ч.1 ст.9 КПК України встановлює, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно з ч.1 ст.94 означеного Кодексу, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до положень ст.ст.177, 183 вказаного Кодексу, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який може бути застосований лише до підозрюваного чи обвинуваченого у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний чи обвинувачений не виконає покладені на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Частиною 4 ст.194 КПК України регламентовано, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри та наявність достатніх підстав, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.ч.5, 6 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
З огляду на ч.3 ст.26, п.18 ч.1 ст.3 зазначеного Кодексу, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесено до його компетенції цим Кодексом, а слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Необхідно зауважити на тому, що аналіз викладених у розглядуваному клопотанні відомостей свідчить про невідповідність його змісту вимогам ст.184 КПК України, зокрема й всупереч цієї норми закону, в клопотанні лише наведені посилання на відповідні матеріали досудового розслідування, без визначення їх змісту і обставин, що надають підстави підозрювати певну особу у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, та відсутнє належне обґрунтування неможливості запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів (п.п.3, 6 ч.1 ст.184 КПК).

Як слідує з матеріалів клопотання, за версією органу досудового розслідування, підозра в інкримінованому ОСОБА_6 кримінального правопорушення обґрунтовується: протоколом огляду місця події від 19.04.2022 року, протоколами допиту свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , протоколом обшуку за місцем проживання підозрюваної, речовими доказами та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.
Втім, слідчим суддею в порядку ст.ст.94, 132, 184 КПК України не приймаються до уваги наведені у розглядуваному клопотанні доводи сторони обвинувачення щодо обґрунтування висунутої ОСОБА_6 підозри, зокрема, речовими доказами та іншими матеріалами досудового розслідування у їх сукупності, оскільки вказані матеріали та речові докази до суду не надані й до матеріалів розглядуваного клопотання не долучені.

Наведені обставини у контексті п.2 Розділу ІІІ роз`яснень, що містяться в «Узагальненні судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» від 07.02.2014 року, затвердженого Постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 07.02.2014 року, обумовлюють висновок про неможливість задоволення розглядуваного клопотання у запропонованому стороною обвинувачення обсязі.

Як вбачається з матеріалів розглядуваного клопотання, ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, за кваліфікуючими ознаками незаконного придбання, зберігання, з метою збуту наркотичних засобів, за яке визначена можливість призначення покарання у виді позбавлення волі строком від чотирьох до восьми років.

В обґрунтування внесеного клопотання слідчий ОСОБА_5 посилається на дані про особу підозрюваної ОСОБА_6 , на тяжкість злочину, у якому підозрюється остання, та на покарання, яке їй загрожує у випадку доведення провини, що обумовлює на думку сторони обвинувачення, ймовірність можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків.

З огляду на вимоги ст.8 КПК України та положення ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, слідчий суддя при розгляді даного клопотання використовує Європейську Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерел права.
У практиці ЄСПЛ щодо дотримання положень ст.5 Конвенції встановлено вимогу, щоб позбавлення свободи було "законним", зокрема з дотриманням "процедури, встановленої законом". У цьому аспекті Конвенція відсилає до норм національного законодавства та встановлює зобов`язання забезпечувати дотримання матеріально-правових і процесуальних норм законодавства, але вона також вимагає, щоб при будь-якому позбавленні свободи забезпечувалася мета ст.5 Конвенції, зокрема захист осіб від свавілля. Відповідно до практики ЄСПЛ національні органи, передусім суди, повинні тлумачити і застосовувати національний закон відповідно до ст.5 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 року у справі "Ічин та інші проти України"п.п.34-35).
В пункті 196 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», Суд наголосив на тому, що для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні п.1 ст.5 Конвенції, відповідності цього заходу вимогам національного закону недостатньо та застосування такого заходу має також бути необхідним за конкретних обставин.
Опріч викладене, за п.62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, а доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» та у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.
Аналогічні висновки ЄСПЛ виклав у пілотному рішенні «Сукачов проти України» від 30.01.2020 року, де Суд визнав неналежними умови тримання ув`язнених під вартою у більшості СІЗО України (зокрема й в Одеському СІЗО), що виявляють порушення статті 3 Конвенції (п.46-100), а також зауважив на тому, що коли держава не може гарантувати кожному ув`язненому умови, які відповідають статті 3 Конвенції, найбільш доречним рішенням проблеми переповненості уявляється зменшення кількості утримуваних осіб шляхом частішого використання заходів, не пов`язаних з триманням під вартою і шляхом мінімізації використання попереднього ув`язнення (п.146).

У цьому ж рішенні, ЄСПЛ визначив, що прокурорів та інших працівників правоохоронних органів слід заохочувати до подальшого зменшення кількості запитів щодо початкового утримання під вартою та його продовження, окрім найбільш серйозних справ (п.149).

Попри те, матеріали розглядуваного клопотання не містять будь-яких доказів на підтвердження доводів сторони обвинувачення щодо недостатності застосування до підозрюваної ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, а обґрунтовуючи необхідність застосування виняткового запобіжного заходу у конкретному випадку, ані слідчим ОСОБА_5 у клопотанні, ані прокурором ОСОБА_3 у судовому засіданні належним чином не доведено ймовірність переховування від органів досудового розслідування та суду, виходячи з нижчевикладеного.
Так, слідчим суддею приймається до уваги дані про особу підозрюваної ОСОБА_6 , яка офіційно незаміжня та непрацевлаштована, але з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, підозрювана перебуває на 5 місяці вагітності, раніше не судима, є тимчасово переміщеною особою з м.Слов`янськ, забезпечена місцем реєстрації та фактичного проживання в Донецькій області і м.Одесі, відповідно, сукупність чого, за переконанням слідчого судді, обумовлює певну міцність соціальних зв`язків вказаної підозрюваної у місці її проживання.

За наведених обставин та у випадку застосування до підозрюваної ОСОБА_6 , яка перебуває у стані вагітності та у зв`язку зі збройною агресією проти України була вимушена покинути свою домівку, виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, потягне неможливість належного догляду, зокрема і медичного, за вагітною особою, поставить під сумнів сприятливий перебіг вагітності і може призвести до загрози життя підозрюваної та її ненародженої дитини, сукупність чого, на думку слідчого суддів, потягне свавільне позбавлення підозрюваної свободи.

Сукупність наведених обставин, зважаючи на фактичне визнання підозрюваною ОСОБА_6 своєї провини в інкримінованому діянні, враховуючи тяжкість інкримінованого їй кримінального правопорушення, надає слідчому судді можливість зробити висновок про те, що вказана підозрювана, будучи забезпеченою місцем проживання в м.Одесі, об`єктивно спростовує доводи сторони обвинувачення щодо наявності означених ризиків та свідчить про неспівмірність запропонованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою фактичним обставинам справи та вразливого фізичного стану особи підозрюваної.
Отже, з урахуванням означеного вище та у контексті наведеної практики суду конвенційної юрисдикції, в силу ч.4 ст.194 КПК України, слідчий суддя вважає, що у такому випадку розглядуване клопотання сторони обвинувачення не підлягає задоволенню у запропонованому обсязі, а доводи сторони захисту уявляються такими, що заслуговують на увагу.
На підставі викладеного, оцінюючи доводи розглядуваного клопотання слідчого ОСОБА_5 та позицію прокурора ОСОБА_3 у судовому засіданні, враховуючи положення ст.ст.7-9, 177-178, 181, 183, 194 КПК України у їх системному взаємозв`язку, а також приймаючи до уваги встановлені під час розгляду клопотання обставини та характер інкримінованого підозрюваній ОСОБА_13 кримінального правопорушення, його тяжкість та передбачене законом покарання, забезпеченість підозрюваною проживання в м.Одесі та її особу, слідчий суддя доходить висновку про те, що для забезпечення належного виконання вказаною підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, достатнім й обґрунтованим, з дотриманням справедливого балансу між існуванням суспільного інтересу та поваги до особистої свободи, уявляється застосування до неї запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, із залишенням клопотання сторони обвинувачення без задоволення.
Частинами 1, 2 ст.181 КПК України регламентовано, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби та може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Керуючись ст.ст.3, 7-9, 22, 26, 177-178, 181-184, 193-194, 202, 369-372, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя,
п о с т а н о в и в:

Клопотання старшого слідчого СВ ВП №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем її фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , строком на 2 місяці, тобто до 19.06.2022 року, звільнивши останню з-під варти негайно в залі суду.
Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.194 КПК України, покласти на підозрювану ОСОБА_6 наступні обов`язки: невідкладно прибути до зазначеного місця проживання та заборонити залишати житло в період часу з 22:00 до 06:00 години наступної доби; повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні.
Роз`яснити підозрюваній ОСОБА_13 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за її поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вона перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.
Строк дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту закінчується 19.06.2022 року.
Виконання ухвали в частині застосування до підозрюваної ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту доручити працівникам ВП №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області. Ухвала підлягає негайному виконанню органом внутрішніх справ.
Копію ухвали направити для виконання до ВП №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, для контролю виконання прокурору Суворовської окружної прокуратури м.Одеси, для відома та виконання вручити під розписку підозрюваній ОСОБА_13 .
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження шляхом подачі апеляційної скарги, протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1