Справа № 491/339/20
Провадження № 1-кп/507/9/2022
Номер рядка звіту 18
В И Р О К
22.04.2022 рокусмт. Любашівка
Любашівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, раніше не судимого,
в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
05 березня 2020 року приблизно о 23 годині 30 хвилин обвинувачений ОСОБА_3 перебував в кафе «Тілігул», що розташоване в с.Байтали Подільського (колишнього Ананьївського) району Одеської області, де між ним та потерпілим ОСОБА_5 виникла сварка та штовханина. В цей час у обвинуваченого ОСОБА_3 на грунті особистих неприязних стосунків раптово виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .
Реалізовуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи і оцінюючи свої дії, передбачаючи наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, обвинуваений ОСОБА_3 умсно наніс потерпілому ОСОБА_5 під час штовханини один удар взутою ногою в область його правої ноги. При цьому обвинувачений ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому зовнішньої щиколотки правого гомілкового суглобу зі зміщенням уламків, розрив гомілкового синдесмоза, підвивих стопи назовні, які у відповідності з п. 2.2.2 «правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_3 своїми умисними діями заподіяв потерпілому ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесні ушкодження, за що передбачена кримінальна відповідальність ч. 1 ст. 122 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому злочині не визнав та пояснив, що він проживає в с. Байтали Подільського (колишнього Ананьївського) району Одеської області. 05 березня 2020 року у вечірній час він знаходився в кафе «Тилігул» в с.Байтали Подільського району Одеської області. В кафе також були ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 . ОСОБА_5 почав ображати його нецензурною лайкою і він наніс ОСОБА_5 удар долонню, а ОСОБА_5 вдарив його стільцем та розбив брову. Після цього, ОСОБА_8 вивів його на вулицю, а ОСОБА_5 вибіг позаду та знов почав намагатись його вдарити, від чого вони впали вдвох на землю. Він був без тапок. Потім їх хтось розборонив і він разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_9 зайшли в кафе, де він знайшов свої тапки, а ОСОБА_10 залишився на вулиці. Через хвилин п`ять вони вийшли з кафе і ОСОБА_10 вже на вулиці не було. Він ОСОБА_5 ніяких ударів по ногам не наносив, в той день він обутий був в тапках. Вважає, що він не спричиняв перелом ноги ОСОБА_10 , а можливо він зламав ногу при падінні. Просив врахувати всі матеріали справи при ухваленні вироку.
Незважаючи на повне невизнання обвинуваченим вини в інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, винуватість ОСОБА_3 повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, які в сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину, зокрема:
-свідченнями потерпілого ОСОБА_5 , який пояснив, що 05.03.2020 року у вечірній час він разом з ОСОБА_3 та іншими знайомими перебував в кафе «Тилігул» в с.Байтали Подільського району Одеської області та розпивали алкогольні напої. В ході розмови між ним та ОСОБА_3 виникла сварка. Після цього, він з ОСОБА_3 вийшли на вулицю, щоб поговорити. Вони штовхали один одного і ОСОБА_3 вдарив його ногою по нозі. Він відчув сильний біль і впав на землю. В цей час, з кафе вийшов знайомий, а саме ОСОБА_8 та забрав ОСОБА_3 в кафе. Він відчував сильний біль, не міг стати на ногу. Він відповз за кафе до дороги та зателефонував матері. До нього приїхали його два брата та відвезли додому, так як він не міг ходити. На ногу він стати не міг. На слідуючий день його сусід ОСОБА_11 відвіз його лікарні, де йому поставили гіпс і він знаходився на лікуванні. ОСОБА_3 звертався до нього з вибаченнями. Просив призначити ОСОБА_3 покарання відповідно до закону та не позбавляти волі;
-висновком експерта № 51 від 31.03.2020 року з якого видно, що у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження середньої тяжкості, а саме: закритий перелом зовнішньої щиколотки правого гомілкового суглобу зі зміщенням уламків, розрив гомілкового синдемоза, підвивих стопи назовні. Вказані тілесні ушкодження могли бути спричинені при обставинах і умовах, про які вказує потерпілий 05.03.2020 року. Зазначені ушкодження могли бути спричинені від дії тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею в місті прикладання травмуючої сили, яким могла бути взута нога. Тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_5 не є характерними для падіння з висоти власного зросту (а.с. ).
-свідченнями ОСОБА_6 , яка пояснила, що вона проживає в с.Байтали Подільського району Одеської області та працює в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». 05 березня 2020 року вона, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 перебували в кафе «Тилігул». ОСОБА_5 та ОСОБА_3 почали сваритись і на її вимогу вийшли на вулицю. На вулиці вони продовжили сваритись та штовхались. Вона вийшла на вулицю з ОСОБА_7 та бачила як ОСОБА_5 та ОСОБА_3 впали та продовжували боротись. ОСОБА_5 крикнув, що його боляче і в нього зламана нога. В цей час вона з ОСОБА_7 відтягнули ОСОБА_3 і зайшли в приміщення кафе. ОСОБА_5 залишився на вулиці. Коли вони повернулись з кафе, то ОСОБА_5 вже не було. Як ОСОБА_5 , було зламано ногу вона не бачила;
-свідченнями ОСОБА_7 який пояснив, що він перебував в кафе «Тілігул» в с.Балтали у вечірній час, точної дати не пам`ятає, разом із ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Вони сиділи відпочивали. Між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 виникла сварка і їх вивели на двір. Вони продовжили виясняти стосунки, штовхались, а він із ОСОБА_6 зайшли в приміщення кафе. Через деякий час почули крик ОСОБА_5 про те, що в нього боліла нога. ОСОБА_5 та ОСОБА_3 лежали на землі і ОСОБА_5 скаржився на біль в нозі. Вони вийшли на вулицю, забрали ОСОБА_3 та зайшли в кафе. Коли вони повернулись, то ОСОБА_5 не було на вулиці;
-свідченнями ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які пояснили, що вони є рідними братами потерпілого ОСОБА_5 та проживають в с.Байтали Подільського району Одеської області. У вечірній час, точної дати вони не пам`ятають, їх мати попросила забрати ОСОБА_5 з центру. Вони приїхали в центр с.Байтали та на узбіччі дороги знайшли ОСОБА_5 , який лежав та не міг встати. Вони погрузили його на підводу і завезли додому. Вдома вони донесли його до дверей, а самі поїхали додому. При цьому ОСОБА_5 говорив, що його вдарив ОСОБА_3 . На слідуючий день його сусіди відвезли в лікарню;
-свідченнями ОСОБА_14 який пояснив, що 06 березня 2020 року біля 16 години до нього додому приїхав ОСОБА_11 та попросив завезти ОСОБА_5 в лікарню. Він погодився. Коли він приїхав до ОСОБА_5 , то бачив, що в нього нога була замотана і він пояснив, що нога зламана. З його слів він зрозумів, що ногу він зламав під час бійки з ОСОБА_3 . Він завіз ОСОБА_5 в лікарню, ОСОБА_5 пересувався на костилях.
Суд не приймає до уваги свідчення ОСОБА_3 в частині того, що він не наносив удару ОСОБА_5 по ногах та взагалі не причетний до перелому ноги у потерпілого, так як був в тапочках, оскільки вказані твердження спростовуються показами потерпілого ОСОБА_5 , який стверджує, що саме ОСОБА_15 наніс йому удар ногою по нозі від якого він впав. Свідчення потерпілого ОСОБА_5 повністю узгоджуються з висновком експерта № 51 від 31.03.2020 року, який також спростовує доводи обвинуваченого, з якого видно, що виявлені у ОСОБА_5 тілесні ушкодження середньої тяжкості, а саме: закритий перелом зовнішньої щиколотки правого гомілкового суглобу зі зміщенням уламків, розрив гомілкового синдемоза, підвивих стопи назовні могли бути спричинені від дії тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею в місті прикладання травмуючої сили, яким могла бути взута нога (без зазначення взяття). Тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_5 не є характерними для падіння з висоти власного зросту. ОСОБА_5 були спричинені тілесні ушкодження в момент бійки з ОСОБА_3 , що підтвердили свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Зазначені свідки вказали, що після того, як ОСОБА_5 , крикнув, що в нього болить нога, вони забрали ОСОБА_3 в приміщення кафе, а ОСОБА_5 залишився лежати на землі один на вулиці. Більше вони його не бачили. В судовому засіданні не отримано будь-яких доказів про причетність будь-яких осіб, крім ОСОБА_3 , до спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 . Твердження ОСОБА_3 , що він був босий не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні будь-якими об`єктивними доказами. Доводи ОСОБА_3 , що у ОСОБА_5 , взагалі не було перелому ноги 05.03.2020 року, так як він звернувся до відділу поліції лише 24.03.2020 року, спростовуються довідкою КНП «Ананьївська ЦРЛ», з якої видно, що ОСОБА_5 , 06.03.2020 року був доставлений до лікарні з переломом ноги, показами вищезазначених свідків, які підтвердили, що ОСОБА_5 у вечірній час 05.03.2020 року скаржився на біль у нозі, а також висновком експерта згідно якого тілесні ушкодження ОСОБА_5 міг отримати 05.03.2020 року. Зазначені свідчення ОСОБА_3 суд розцінює як бажання уникнути від відповідальності за скоєне правопорушення.
Оцінивши усі зібрані докази відповідно до ст. 94 КПК України з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 в інкримінованому йому злочині, оскільки ці докази доповнюють один одного та у своїй сукупності разом з іншими доказами є достатніми для висновку про доведеність обвинувачення поза розумним сумнівом.
Дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Цивільний позов прокурора, який заявлений в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства «Ананьївська центральна районна лікарня» про стягнення з ОСОБА_3 коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від злочину в сумі 4847 грн. 80 коп. підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення. Згідно Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 18.07.1993 року сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. З розрахунку КНП «Ананьївська центральна районна лікарня» № 275 від 16 квітня 2020 року перебування хворого ОСОБА_5 по хірургічному відділенню видно, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КНП «Ананьївська центральна районна лікарня» з 06 березня 2020 року по 11 березня 2020 року. Загальна вартість витрат перебування ОСОБА_5 в КНП «Ананьївська центральна районна лікарня» становить 4847 грн. 80 коп., а саме: (6 днів х вартість одного ліжко дня 376.14 = 2256 грн. 84 коп., нарахування на заробітну плату 496 грн. 50 коп., витрати на харчування 60 грн. 24 коп., накладні матеріали 2034 грн. 22 коп.). Тому, з обвинуваченого належить стягнути на користь КНП «Ананьївська центральна районна лікарня» вартість перебування потерпілого ОСОБА_5 в сумі 4847 грн. 80 коп.
Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При обранні покарання ОСОБА_3 відповідно до ст.65 КК України суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, за місцем проживання характеризується позитивно, не працює, не судимий, думку потерпілого про призначення не суворого покарання, досудову доповідь, згідно якої виправлення ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства та вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства ( ).
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_3 не має.
За таких обставин, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі в межах санкції, визначеної ч.1 ст. 122 КК України, а також з урахуванням вищевказаних обставин звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного судом покарання із застосуванням іспитового строку.
Підстав для обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 у суду не має.
Керуючись ст.ст. 75, 76 КК України, ст.ст. 370, 374-376 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначити покарання у виді двох років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_3 : - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Комунального некомерційного підприємства «Ананьївська центральна районна лікарня» вартістю перебування ОСОБА_5 на лікуванні в сумі 4847 грн. 80 коп.
На вирок може бути подана апеляційна скарга на протязі 30 днів з моменту його проголошення до Одеського апеляційного суду через Любашівський районний суд Одеської області.
Копію вироку вручити прокурору, обвинуваченому ОСОБА_3 , потерпілому ОСОБА_5
Суддя: ОСОБА_1