Справа № 304/670/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.05.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , представника ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді в режимі відеоконференції судове провадження 11-сс/4806/202/22 за апеляційною скаргою представника ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 30.03.2022.
ТОВ «Миколаївський глиноземний завод», що зазначені у прохальній частині клопотання, можуть бути приховані, відчужені та перетворені особами, причетними до вчинення правопорушення, оскільки такі набуті шляхом реалізації схеми ухилення від сплати податків, зборів та обов`язкових платежів. Зазначає, що грошові кошти, які знаходяться на рахунках товариства, відкритих у ПАТ «БАНК ВОСТОК» є речовими доказами у даному кримінальному провадженні, а тому з метою їх збереження та можливого відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, а також припинення злочинної діяльності, попередження виникнення збитків, що заподіюються державі діями групи осіб за рахунок використання «ризикових» та «транзитних» підприємств при проведення псевдо розрахункових фінансово-господарських операцій, що направлені на несплату податків, виникла необхідність у накладенні арешту на майно. Крім того, задля запобігання загрози закриття рахунків, списання чи перерахування коштів з них, прокурор вважає за доцільне розглянути клопотання без виклику власників та представників банку. На підставі наведеного просить клопотання задовольнити.
Не погодившись з ухвалою слідчого судді від 30.03.2022, представник ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить її скасувати та відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна. Вважає ухвалу незаконною, необґрунтованою у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування апеляційної скарги представник зазначає про відсутність правових підстав для арешту грошових коштів
на рахунках ПАТ «БАНК ВОСТОК», оскільки такі не відповідають ознакам речових доказів, передбачених ст.98 КПК України та щодо даних коштів відсутні ризики, передбачені абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України . Вказує, що матеріали клопотання прокурора про арешт майна не містять жодних належних та допустимих доказів щодо вчинення кримінального правопорушення. Зазначає, що досудове розслідування у кримінальному провадженні, в рамках якого заявлено клопотання про арешт майна, фактично здійснюється за матеріалами актів позапланових документальних перевірок, проведених відносно ТОВ «МГЗ» Офісом Великих платників податків ДФС/ДПС в 2019-2020 роках. На вказані акти перевірок товариством були подані заперечення, а винесені на їх підставі податкові повідомлення-рішення оскаржені у судовому порядку. Як наслідок, щодо одного акту складено довідку, згідно якої порушень не встановлено, щодо іншого - прийнято рішення про те, що не будуть складатися податкові повідомлення-рішення. Окрім того, винесені на підставі актів перевірки Офісом ВПП ДПС податкові повідомлення-рішення оскаржені Товариством у судовому порядку, частина з яких були скасовані повністю або частково, рішення суду щодо яких набрали законної сили. Таким чином, враховуючи, що з боку ТОВ «МГЗ» не було допущено порушення податкового законодавства, то підстав для накладення арешту на грошові кошти на банківських рахунках немає. Окрім іншого, представник просить врахувати, що накладення арешту на грошові кошти Товариства може призвести до екологічної катастрофи. Зазначає, що ТОВ «МГЗ» є об`єктом підвищеної техногенної небезпеки, зокрема Товариство здійснює експлуатацію двох шламових полів (шламосховищ) на яких накопичено понад 47 млн. тон червоного шламу. Припинення вжиття заходів з утримання шламосховищ може призвести до екологічної небезпеки національного масштабу. При цьому внаслідок ведення бойових дій є висока ймовірність руйнування огороджуючих дамб шламосховищ та потрапляння червоного шламу до Дніпро-Бузького лиману. Для мінімізації даних ризиків Товариство вживає екстрені позапланові заходи, які також вимагають додаткового фінансування та ресурсів. Також, після зупинки роботи Товариства у баковій апаратурі залишилась велика кількість міцних лужних розчинів. Окрім того, на території Товариства знаходиться ділянка мазутного господарства з ємностями для зберігання мазуту. Вказане обладнання також потребує обслуговування та утримання, за відсутності якого є ризики забруднення екології. Просить врахувати, що 08.03., 09.03, 14.03. та 15.03.2022 вже мало місце попадання бойових снарядів на територію Товариства, що спричинило часткове руйнування технологічного обладнання, яке було локалізовано силами бригад Товариства та загрозу техногенної екологічної катастрофи ліквідовано. Також накладення арешту на грошові кошти Товариства обмежують його право на ведення господарської діяльності. Вказані обставини не були враховані слідчим суддею при постановленні рішення, а тому воно, як необґрунтоване підлягає скасуванню.
Щодо дотримання строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого суді представник просить врахувати, що ухвала постановлена у відсутності представника Товариства, а копію ухвали отримано представником на електронну пошту 04.05.2022, після надіслання адвокатського запиту. З наведених підстав вважає, що строк на апеляційне оскарження не пропущено.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ТОВ «МГЗ» адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора про безпідставність апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч.3 ст.395 КПК України, строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, адвокатом ОСОБА_6 не пропущено.
Відповідно до вимог ст.ст.370,372 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
За змістом ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.
Цим вимогам закону ухвала слідчого судді від 30.03.2022 відповідає у повній мірі.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст.132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06. 2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, відповідно до ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
30.03.2022 ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області клопотання про арешт майна задоволено частково. Накладаючи арешт на грошові кошти на банківських рахунках ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» у ПАТ «БАНК ВОСТОК» слідчий суддя виходив з положень ст.ст.170,173 КПК України та врахував, що вони є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, а відтак необхідність арешту такого, є доведеною.
Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що з метою збереження зазначеного майна та недопущення його втрати, застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, яке визнано речовим доказом, є необхідним та достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки сприятиме досягненню мети швидкого, повного, неупередженого досудового розслідування, а також запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків, зокрема, запобігання можливості закриття рахунків, списання чи перерахування коштів з них.
До того ж, в супереч доводів апеляційної скарги, в клопотанні прокурора і в ухвалі слідчого судді зазначено мету та правові підстави для арешту вказаного вище майна. При цьому пряме чи побічне значення цього майна до обставин кримінального правопорушення, також є предметом перевірки під час досудового розслідування.
У зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що стороною обвинувачення доведено відповідність цього майна критеріям ст.98 КПК України. Натомість посилання в апеляційній скарзі на відсутність у арештованого майна ознак речових доказів спростовуються вище наведеними обставинами.
З урахуванням цього слідчий суддя, в супереч тверджень адвоката, встановив належні правові підстави, передбачені ст.170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги щодо відсутності підстав, за яких слідчий суддя мав би право накласти арешт на грошові кошти, які зберігаються на банківських рахунках ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» у ПАТ «БАНК ВОСТОК» з метою збереження їх, як речових доказів, зокрема відсутність доказів вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів зауважує наступне.
Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.
Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження (п.1 ч.3 ст.132 КПК).
Використане законодавцем у п.1 ч.3 ст.132 КПК формулювання «існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості», вказує на те, що для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна достатньо, щоб сторона обвинувачення довела не факт винуватості конкретних осіб, а лише наявність відомостей, котрі можуть свідчити про сам факт вчинення кримінального правопорушення.
Разом з тим, дослідження доказів з метою визнання їх такими, що можуть бути покладені в основу винуватості особи у вчиненні того чи іншого злочину відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.
Таким чином, матеріали судового провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань арешту майна, якими є запобігання можливості закриття рахунків, списання чи перерахування коштів з них.
Колегія суддів зазначає, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.
Слідчий суддя визначає лише, чи може майно бути предметом, доказом кримінального правопорушення, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що прокурор довів існування достатніх підстав вважати, що грошові кошти на банківських рахунках підприємства є речовим доказом у кримінальному провадженні, а відтак задля запобігання ризику втрати речових доказів, який необхідний для встановлення об`єктивної істини у справі, обґрунтовано наклав арешт на дане майно, забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
У свою чергу, в кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на
даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, дослідив усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, врахував правову підставу для накладення арешту, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обґрунтована та доцільна.
Крім того, власник арештованого майна не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку, передбаченому абз.2 ч.1 ст.174 КПК України, в якому визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
При прийнятті рішення, колегія суддів враховує і те, що арешт майна з підстав передбачених ч.ч.2,3 ст.170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Тому, посилання в апеляційній скарзі на порушення слідчим суддею вимог ст.170 КПК України, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт на вказане майно накладено з метою збереження речових доказів і не суперечить вимогам ч.3 ст.170 КПК України.
Апеляційний суд не вбачає підстав сумніватися в розумності та співрозмірності такого обмеження права власності на майно, який належить ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» завданням кримінального провадження. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для власника , апеляційним судом також не встановлено.
Разом з тим, адвокатом ОСОБА_6 не надано жодних доказів, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді накладання арешту на грошові кошти ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» у ПАТ «БАНК ВОСТОК» може негативно вплинути на забезпечення екологічної безпеки в регіоні.
Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, слідчий суддя, вирішуючи питання про арешт майна, діяв у відповідності до вимог чинного законодавства з урахуванням обставин визначених у ст.ст.170-173 КПК України та положень, закріплених у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», з наведенням мотивів прийняття зазначеного рішення.
Порушень норм кримінального процесуального закону, невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає, а тому доводи адвоката ОСОБА_6 про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими та безпідставними.
Згідно з положеннями п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
При розгляді апеляційної скарги колегія суддів, враховуючи положення кримінального процесуального закону, не перешкоджала учасникам судового розгляду в наданні ними доказів, можливостях доведення переконливості висунутих ними аргументів.
При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст.26 КПК України, зокрема те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом, ст.404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги, положення ст.ст.220,317 цього Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи, і те, що адвокат ОСОБА_6 не довів обґрунтованість доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно.
Керуючись ст.ст.404,405,407,422 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: