490/3282/21 07.06.2022
н/п 1-кп/490/413/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/3282/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2022 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000497 від 07 лютого 2019 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Миколаєві, є громадянином України, має неповну вищу освіту, неодружений, працює поліцейським-водієм взводу №1 роти реагування батальйону Управління поліції охорони в Миколаївській області, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

25.12.2018 року приблизно о 21 год. 00 хв., більш точний час встановити під час проведення досудового розслідування не надалось можливим, ОСОБА_3 приїхав до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де мешкає ОСОБА_6 , з якою він раніше протягом тривалого часу перебував у відносинах, однак у жовтні 2018 року вони припинили особисті відносини. Надалі, ОСОБА_3 попросив свою колишню дівчину ОСОБА_6 вийти до нього на вулицю, на що остання погодилась. Після чого, ОСОБА_3 запропонував потерпілій ОСОБА_6 поїхати на автозаправну станцію поспілкуватись та випити чаю. На вказану пропозицію ОСОБА_6 погодилась та на автомобілі марки "MITSUBISHI Lancer", реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору разом із ОСОБА_3 поїхали на автозаправну станцію, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Під час спілкування в автомобілі між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 виник конфлікт на ґрунті ревнощів, внаслідок чого у ОСОБА_3 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 ..

Реалізовуючи даний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, розуміючи протиправний характер своїх дій, того ж дня, приблизно о 22 год. 00 хв., більш точний час встановити під час проведення досудового розслідування не надалось можливим, перебуваючи в салоні автомобіля марки "MITSUBISHI Lancer", реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, який був припаркований на автозаправній станції за адресою: м.Миколаїв, проспект Героїв України, буд.91-В, ОСОБА_3 наніс потерпілій ОСОБА_6 один удар правою рукою в область обличчя, а саме в ділянку носу.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 , перебуваючи за кермом автомобіля марки "MITSUBISHI Lancer", реєстраційний номер НОМЕР_2 , білого кольору та почавши рух від автозаправної станції, розташованої за вищезазначеною адресою, у бік вул.Маршала Чуйкова, 98-А у м.Миколаєві, наніс не менше чотирьох ударів правою рукою в різні ділянки голови ОСОБА_6 ..

В результаті вищезазначених дій ОСОБА_3 , потерпілій ОСОБА_6 спричинені тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носу, струсу головного мозку. Дані тілесні ушкодження утворилися від не менше п`яти ударних дій тупими твердими предметами в різні ділянки голови. По ступеню тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвело до короткочасного розладу здоров`я (кожне).

Дані тілесні ушкодження ОСОБА_6 могла отримати 25.12.2018 року та їх утворення при падінні з висоти власного зросту на виступаючу поверхню, виключається.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК України.

В судовому засіданні захисником обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокатом ОСОБА_5 подано письмове клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. В обґрунтування поданого клопотання зазначено, що з пред`явленим обвинуваченням ОСОБА_3 не згоден, свою провину у інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнає, проте у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, останній надає свою добровільну згоду на закриття кримінального провадження саме за цієї нереабілітуючої обставини.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання свого захисника та просив його задовольнити. Наслідки закриття кримінального провадження та про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі ст.49 КК України, тобто з нереабілітуючих підстав, обвинуваченому зрозумілі.

Прокурор проти задоволення клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності не заперечував.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином. 07.06.2022 року на електронну пошту суду надійшла заява від представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 про проведення судового засідання за їх відсутності, клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження просив розглянути у відповідності до норм діючого законодавства України.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, вважає, що дане клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 ч.2 ст.284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки, у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії кримінального проступку, санкція статті якого передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправні роботи на строк до одного року, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

З моменту вчинення злочину - 25.12.2018 року, минуло більше трьох років.

На час розгляду клопотання судом не встановлено та сторонами провадження не надано інформації про ухилення обвинуваченого від слідства, вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а так само і відомостей про переривання чи зупинення строків, згідно ч.2 ст.49 КК України.

Крім цього, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 розуміє підстави та наслідки закриття провадження у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності за закінченням строку давності, безумовної можливості продовження судового розгляду провадження з його вирішенням по суті, і останній не заперечував проти закриття провадження з відповідних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.

Суд приходить до висновку про те, що обвинувачений, розуміючи зміст процесуальних дій, що відбувались під час судового засідання, маючи безумовне та гарантоване законодавством право на судовий розгляд провадження та перевірку судом обґрунтованості обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення, таким правом не скористався та не заперечував проти закриття провадження за нереабілітуючих підстав.

Додатково, слід зазначити, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст.49 КК України, є безумовним і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності, є обов`язковим.

Передбачений ст.49 КК України інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину.

Відповідно до положень ст.63 Конституції України та ст.18 КПК України, жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Виходячи із цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення. Саме таку позицію висловив Верховний суд у своїй постанові від 26.03.2020 року (судова справа №730/67/16).

По справі потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов, в якому вона просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на її користь у рахунок відшкодування матеріальних збитків на суму 22843,66 грн. та моральної шкоди на суму 25000,00 грн..

Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Беручи до уваги, що обвинувальний вирок не ухвалюється та не постановляється ухвала про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру відносно ОСОБА_3 , суд приходить до переконання, що цивільний позов ОСОБА_6 слід залишити без розгляду, що не перешкоджає потерпілій звернутися з даним позовом в порядку цивільного судочинства.

Судові витрати по справі відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст.49 КК України, ст.ст.284-288, 369-372, 395 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0000497 від 07 лютого 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України - закрити.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 - залишити без розгляду.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом 7 днів з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1