Справа № 132/1329/22
Ухвала
Іменем України

"27" липня 2022 р. м. Калинівка

Калинівський районний суд Вінницької області
в складі головуючої судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Калинівка в кримінальному провадженні, внесеному 11 лютого 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000099 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Павлівка Калинівського району Вінницької області, громадянки України, одруженої, непрацюючої, освіта вища, зареєстрованої і проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , особи з інвалідністю ІІІ групи, раніше не судимої, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч.1 ст. 239; ч. 2 ст. 367 КК України
угоду про визнання винуватості від 24 червня 2022 року,
за участю
прокурора- ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5
обвинуваченої ОСОБА_3 ,
представника потерпілого Державної екологічної інспекції у Вінницькій області ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції),

встановив:

До Калинівського районного суду Вінницької області 28.06.2022 року з Вінницької обласної прокуратури надійшов обвинувальний акт та угода про визнання винуватості у кримінальному провадженні за №0000099 від 11.02.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.239, ч.2 ст.367 КК України.
Ухвалою суду від 04 липня 2022 року у вищевказаному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.
ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що, перебуваючи на посаді директора Калинівської філії Державного підприємства «Укрветсанзавод» та будучи службовою особою, яка виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, у період часу з 31.10.2019 по 29.09.2021 своїми діями вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 239 КК України, як пособництво у забрудненні земель речовинами та іншими матеріалами, шкідливими для життя, здоров`я людей та довкілля, внаслідок порушення спеціальних правил, якщо це створило небезпеку для життя, здоров`я людей та довкілля і за ч. 2 ст. 367 КК України, як службова недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним та громадським інтересам, які за класифікацією ст. 12 КК України віднесені до нетяжких злочинів.
Відповідно до змісту угоди про визнання винуватості від 24 червня 2022 року, укладеної між прокурором Вінницької окружної прокуратури, відрядженого до Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах відділу) Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_4 , обвинуваченою ОСОБА_3 за участі захисника-адвоката ОСОБА_5 , прокурор ОСОБА_4 та обвинувачена ОСОБА_3 дійшли згоди щодо формулювання підозри та кваліфікації дій за ч. 5 ст. 27, ч.1 ст. 239 КК України пособництво в забрудненні земель речовинами та іншими матеріалами, шкідливими для життя, здоров`я людей та довкілля, внаслідок порушення спеціальних правил, якщо це створило небезпеку для життя, здоров`я людей та довкілля та за ч. 2 ст. 367 КК України - службова недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним та громадським інтересам.
Відповідно до зазначеної угоди, обвинувачена ОСОБА_3 повністю визнала свою винуватість у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень та зобов`язується під час судового провадження беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 239 та ч. 2 ст. 367 КК України, в обсязі обвинувачення у кримінальному провадженні; зобов`язується співпрацювати з органом досудового розслідування з метою викриття інших осіб причетних до вчинення даного кримінального правопорушення, шляхом надання достовірних показань та прийняття участі у проведенні слідчих дій.
При цьому сторони погоджуються на призначення ОСОБА_3 покарання за ч. 5 ст. 27, ч.1 ст. 239 КК України у виді 1 (однієї) тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень; за ч. 2 ст. 367 КК України - 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ч. 2 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробовуванням.
В судовому засіданні прокурор угоду підтримав, вказавши про її повну відповідність вимогам чинного законодавства та добровільність її укладення. Повідомив, що дані кримінальні правопорушення належать до числа нетяжких злочинів, щодо яких законом передбачена можливість укладення угоди про визнання винуватості, а також, що існують достатні фактичні дані для визнання обвинуваченою своєї винуватості у інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях, що підтверджується сукупністю зібраних в ході досудового розслідування доказів, умови угоди не суперечать вимогам КПК України, відповідають інтересам суспільства, та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб.
Обвинувачена ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначила про добровільність свого наміру щодо укладення угоди та просила суд її затвердити. Повідомила, що в повному обсязі розуміє характер обвинувачення та погоджується з його формулюванням, зазначеним в угоді та обвинувальному акті, беззастережно визнає свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях.
Обвинувачена також зазначила, що вона цілком розуміє, що має право на повний судовий розгляд, у якому прокурор має довести усі обставини кримінального правопорушення, і що вона при цьому матиме право мовчати, допитати під час такого розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на її користь.
Також обвинувачена повідомила, що цілком розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України. Разом з тим, все одно наполягала на її укладенні.
ОСОБА_3 також вказала, що повністю усвідомлює вид покарання, призначення якого обумовлене угодою, а також інші заходи, що будуть застосовані до неї у разі її затвердження.
Захисник обвинуваченої, адвокат ОСОБА_5 наполягала на затвердженні угоди зазначила, що була присутньою при її підписанні, підтвердила відсутність тиску на обвинувачену при укладенні угоди.
Представник потерпілої особи Державної екологічної інспекції у Вінницькій області ОСОБА_6 , який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості, добровільність своєї позиції, згоду на укладення угоди про визнання винуватості прокурору було надано в письмовій формі і додано до матеріалів провадження, а також що потерпілій стороні цілком зрозумілі наслідки затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України.
При цьому сторони угоди не вбачали правових підстав щодо внесення уточнення до змісту угоди в частині призначення передбачених санкцією ч. 2 ст. 367 КК України додаткових покарань, а саме, як обов`язкового у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, так і не обов`язкового у виді штрафу від двохсот п`ятдесяти до семисот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, посилаючись на те, що на момент розгляду справи в суді ОСОБА_3 звільнена з посади директора ДП «Укрветсанзавод» та їй встановлена інвалідність ІІІ групи, на сьогоднішній день в господарському суді м. Києва перебуває справа про відшкодування шкоди з ДП «Укрветсанзавод», а тому немає підстав для визначення такого додаткового покарання як штраф, визначені ч.2 ст. 367 КПК України додаткові покарання є необов`язковими.
Перевіривши угоду про визнання винуватості на її відповідність вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку, що зазначена угода не відповідає вимогам чинного кримінального та кримінального процесуального законодавства, що є підставою для відмови у її затвердженні з огляду на таке.
Вимоги до змісту угоди про визнання винуватості визначено у ст. 472 КПК України.
В угоді мають бути зазначені її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 цього Кодексу, та наслідки невиконання угоди.
За змістом статей 474, 475 КПК суд зобов`язаний перевірити угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону і може відмовити в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
Перевіряючи зміст угоди на відповідність вимогам КПК України та КК України, огляду матеріалів кримінального провадження судом встановлено, що умови угоди суперечать вимогам КК України, оскільки при узгодженні сторонами угоди покарання ОСОБА_3 не враховано види та розмір покарання, передбаченого санкцією частини другої статті 376 КК України, а саме, в угоді не визначено додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, яке є обов`язковим додатковим покаранням та не зазначено підстави не призначення такого покарання.
Так, сторони угоди (незалежно від її виду) зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання та звільнення від його відбування з випробуванням (якщо домовленості щодо такого звільнення мали місце та сторони дійшли згоди). Зокрема, сторони мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК.
Однак, умови угоди не містять підстав для застосування ст. 69 КК України.
Суд відхиляє доводи сторін угоди, що додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, визначене ч.2 ст. 367 КК України як необов`язкове, а також, що таке обов`язкове додаткове покарання не підлягає призначенню ОСОБА_3 в зв`язку з тим, що остання на час судового провадження не є службовою особою, оскільки ці твердження суперечать роз`ясненням даним у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами внесеними згідно з постановами Пленуму №18 від 10 грудня 2004 р., №8 від 12 червня 2009 р. та №11 від 6 листопада 2009 р.) згідно яких та обставина, що до постановлення вироку підсудний вже не обіймав посаду або не займався діяльністю, з якими було пов`язане вчинення злочину, не є перешкодою для застосування цього покарання.
Перелік рішень, які можуть бути прийняті судом у підготовчому судовому засіданні, наведений у ч.3 ст.314 КПК України і є вичерпним.
Згідно положень п.1 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст.468-475 КПК України.
Таким чином, зазначена норма п.1 ч.3 ст.314 КПК України передбачає реалізацію положень абз.2 ч.7 ст.474 КПК України під час підготовчого судового засідання в разі відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, досягнутої (укладеної) під час досудового розслідування, та вчинення певних дій судом - повернення кримінального провадження прокурору саме для продовження досудового розслідування.
Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7ст. 474 КПК, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення.
Оскільки угоду про визнання винуватості було укладено під час досудового розслідування, а прокурором не подано до суду клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення, кримінальне провадження підлягає поверненню прокурору для продовження досудового розслідування.
Крім того, відмова в затверджені угоди (п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України) не тягне за собою рішення щодо необхідності призначення обвинувального акту до судового розгляду (п. 5 ч. 1 ст. 314 КПК України), оскільки в пункті 1 ч. 3 ст. 314 КПК України чітко визначено дії суду при відмові в затверджені угоди «суд має право відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475цього Кодексу».
Зазначена норма є імперативною і судової дискреції не передбачає.
Тобто, Законом чітко визначено, що суд відмовивши в затверджені угоди, має повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.
При цьому вказане повернення кримінального провадження не є тотожним діям суду, передбаченим п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, яким врегульовано дії суду при встановлені того, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України.
Так, п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України визначено право суду повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Суд зазначає, що в даному випадку обвинувальний акт не повертається та не оцінюється на відповідність вимогам закону, а повертається кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України, що передбачено як невід`ємна частина рішення суду при відмові в затверджені угоди.
Законодавцем передбачено вказані дії (відмова в затвердженні угоди та повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України) як сукупність двох дій, перша з яких безумовно породжує другу. Альтернативи у виді «можливості повернення» Законом не передбачено.
Таким чином, судом встановлено, що дана угода про визнання винуватості суперечить вимогам КПК України та закону, а тому, відповідно до вимог ст. 474 КПК України, не може бути затверджена судом.
Відповідно змісту ст. 314 КПК України, з рішень, які можуть бути прийняті судом у підготовчому судовому засіданні, в апеляційному порядку оскарженню підлягає лише ухвала про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру виключно з підстав, якщо вони не відповідають вимогам ст. ст. 291,292 КПК України.
Таким чином, оскільки повернення обвинувального акта судом здійснено не у зв`язку з невідповідністю цього акта вимогам КПК України, а для продовження досудового розслідування через відмову у затвердженні угоди, ухвала суду не підлягає апеляційному оскарженню.
Суд також звертає увагу, що повернення прокурору обвинувального акта з додатками для продовження досудового розслідування не позбавляє прокурора права повторного направлення обвинувального акта до суду для вирішення питання щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта, в порядку передбаченому КПК України.
Керуючись статтями 314, 372, 376, 472-474 КПК України, суд

ухвалив:

У затвердженні угоди про визнання винуватості укладеної 24 червня 2022 року між прокурором Вінницької окружної прокуратури, відрядженого до Спеціалізованої прокуратури (на правах відділу) Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_4 , обвинуваченою ОСОБА_3 , за участі захисника-адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено 11 лютого 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000099 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 239; ч. 2 ст. 367 КК України, відмовити.
Повернути обвинувальний акт з додатками до нього та угодою про визнання винуватості від 24 червня 2022 року, укладеної між прокурором Вінницької окружної прокуратури, відрядженого до Спеціалізованої прокуратури (на правах відділу) Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_4 , обвинуваченою ОСОБА_3 , за участі захисника-адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено 11 лютого 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000099 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 239; ч. 2 ст. 367 КК України- для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали складено 28.07.2022 року.

Суддя ОСОБА_1