УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/4620/21

Провадження №: 1-кс/755/2001/22

"19" жовтня 2022 р.

м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва (далі Суд) у складі слідчої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 та прокурора ОСОБА_3 , розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004714 від 12.08.2020 року за ознаками кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 203-2 КК України, установив:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

До слідчого судді даного місцевого суду надійшло зазначене клопотання прокурора про накладення арешту на майно, у рамках цього провадження, у зв`язку з здійсненням досудового розслідування у ньому та необхідністю встановлення обставин визначених ст.ст. 2, 91 КПК України при наявності на передумов визначених ст.ст. 132, 170 того ж Кодексу.

Встановлені обставини у ході розслідування цього кримінального провадження органом досудового розслідування та наведені заявником у клопотанні відомості на їх підтвердження щодо доцільності застосування такого типу заходу забезпечення кримінального провадження
СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві розслідується указане кримінальне провадження, у рамках якого, як указує заявник, 29.08.2022 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 203-2 КК України.

Санкції ч. 2 ст. 255 КК України передбачають покарання у вигляді конфіскації майна.

У світлі чого заявник просить накласти даний арешт з метою регламентованою п. 3) ч. 2 ст. 170 КПК, а саме з метою конфіскації майна як виду покарання.

Позиція сторін
Прокурор групи прокурорів прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 у судовому засіданні заявлене клопотання підтримав, просив задовольнити з підстав викладених у його мотивувальній частині.

В свою чергу, ураховуючи норми ст.ст. 22, 26, 172 КПК України, щодо того, що неприбуття інших осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, слідчим суддею визнано за можливе провести цей судовий розгляд за даної явки.

Мотиви, з яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався у ракурсі встановлених обставин із даного питання

Слідчий суддя, перевіривши клопотання заявника на дотримання вимог Кримінального процесуального Кодексу України (далі КПК), приходить до наступного.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Відповідно ж до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно […], підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, […].

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт на майно накладається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання […].

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, […], за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна […].

Покарання у виді конфіскації майна, згідно ст. 59 КК України, полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Підозрюваним, відповідно до ст. 42 КПК, є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, […], або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно ст. 132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо […] прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення […]; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні […]; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого […], прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 171 КПК до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими […], прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Більше того, слід нагадати, що під час провадження в суді, в т.ч. ключі ст.ст. 22, 26 КПК, неухильно застосовується принцип affirmanti incumbit probatio (той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження).

У цьому випадку, прокурор звертаючись з клопотанням про арешт майна з метою конфіскації майна, у супереч абз. 2 ч. 2 ст. 171 КПК, не додав документів, котрі засвідчують собою дійсність у цьому кримінальному провадженні обставин указаних ст. 42, п. 1) ч. 1 ст. 132 КПК у відношенні ОСОБА_4 , тим самим, заявник висунувши твердження про наявність обставин передбачених п. 3 ч. 2 та ч. 5 ст. 170 КПК, не довів це твердження.

За таких обставин, слідчий суддя враховуючи правову підставу для арешту майна та додані на її підвердження матеріали приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, оскільки не існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376 КПК України, Суд постановив:

відмовити у задоволенні клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004714 від 12.08.2020 року за ознаками кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 203-2 КК України.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідча суддя ОСОБА_5