ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1391/22 Справа № 172/1359/17 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2022 року було продовжено стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 11 червня 2022 року.
Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, тому обвинувачений може вжити заходи для переховування від суду, і залишити будь-яке місце проживання.
Суд першої інстанції також зробив висновок про наявність ризику впливу на неповнолітню потерпілу з метою переконати її надати свідчення на свою користь, враховуючи, що ще не проведена судово-психологічна експертиза.
Крім того, суд першої інстанції встановив наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений раніше притягався до кримінальної відповідальності.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби з 22.00 год до 06.00 год.
Апеляційну скаргу обґрунтував тим, що наразі допитано всіх учасників кримінального провадження, тому продовження строку тримання обвинуваченого під вартою не відповідає розумним строкам розгляду справи, оскільки є непропорційним потребам кримінального провадження на цьому етапі.
Захисник зазначив, що ОСОБА_6 є особою молодого віку, хоче стати на шлях виправлення, працевлаштуватись, має постійне місце проживання, має непрацездатну матір, яка находиться на лікуванні, до затримання займався утриманням та обробкою земельних ділянок, що перебувають у власності родини, посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря нарколога або психіатра не перебуває.
Захисник також зазначив, що обвинувальні вироки стосовно обвинуваченого від 27 червня 2018 року та від 15 квітня 2020 року були скасовані судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Від захисника ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи без його участі, інші учасники судового провадження не заявили клопотання про проведення судового засідання за участю сторін, тому апеляційна скарга розглянута без участі сторін.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України,яке є особливо тяжким злочином, тому колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що з метою ухилення від кримінальної відповідальності, враховуючи суворість покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності вини ОСОБА_6 , він може вдатись до спроб переховуватись від суду, та без перешкод залишити будь-яке місце проживання, а також незаконно впливати на неповнолітню потерпілу з огляду на те, що розгляд вказаного кримінального провадження наразі не завершено, тому ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, є цілком обґрунтованими і реально існують.
Колегія суддів зазначає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що обвинувачений, може вчинити інше правопорушення, враховуючи, що він раніше притягався до відповідальності, тобто, має схильність до вчинення правопорушень, а тому існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
При цьому, колегія суддів не приймає доводи захисника щодо того, що обвинувальні вироки стосовно обвинуваченого від 27 червня 2018 року та від 15 квітня 2020 року були скасовані судом апеляційної інстанції, оскільки як вбачається з обвинувального акту, обвинувачений був судимий у 2009 та 2016 роках, тобто обвинувачений має схильність до вчинення правопорушень, що і врахував суд першої інстанції.
Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги захисника стосовно того, що обвинувачений має постійне місце проживання, має непрацездатну матір, яка находиться на лікуванні, займався утриманням та обробкою земельних ділянок, що перебувають у власності його родини, посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря нарколога або психіатра не перебуває, оскільки наявність та міцність соціальних зв`язків і дані, що характеризують обвинуваченого, не спростовують і не зменшують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Ці обставини існували і на момент вчинення інкримінованого обвинуваченим злочину, та жодним чином не виступили стримуючим фактором в його поведінці.
Колегія суддів зазначає, що питання доведеності вини обвинуваченого та оцінку доказів у справі у розумінні ст.ст.84, 85, 86 КПК України суд вирішує в нарадчій кімнаті при постановленні остаточного рішення у справі, тому не приймає доводи апеляційної скарги захисника в цій частині.
Колегія суддів не приймає також доводи сторони захисту щодо надмірної тривалості перебування обвинуваченого під вартою, оскільки не вбачає надмірної тривалості тримання обвинуваченого під вартою у світлі положень ст. 28 КПК України, з урахуванням інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 злочину.

Колегія суддів не вбачає істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали, тому вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України залишити без задоволення.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3