Номер провадження: 11-сс/813/1158/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 29 липня 2022 року, про застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000531 від 27 липня 2022 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 29 липня 2022 року частково задоволено клопотання слідчого СВ відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУ Національної поліції в Одеській області ОСОБА_7 , та до ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 днів до 27 вересня 2022 року.

В якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава 40 (сорок) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 99 240 (дев`яносто дев`ять тисяч двісті сорок) та у разі внесення застави на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді суду підозрюваний ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що він не має наміру переховуватися від органів досудового розслідування, перешкоджати досудовому розслідуванню та зобов`язувався з`являтися на виклики слідчого за першою вимогою.

Також підозрюваний вважає, що органи досудового розслідування не мають достатньо доказів для обґрунтування пред`явленої йому підозри.

Прокурор Малиновської окружної прокуратури ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду не з`явились.

Прокурор надіслав заяву, в якій просив провести судове засідання без його участі. Зазначив, що у даному кримінальному провадженні існують ризики, передбачені пунктами 1), 3) та 5) ч.1 ст.177 КПК України, в зв`язку з чим просив залишити апеляційну скаргу підозрюваного без задоволення, а оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 подала клопотання, в якому також просила розглянути апеляційну скаргу без її участі.

Сам підозрюваний ОСОБА_6 не звертався до апеляційного суду з клопотанням про його обов`язкову участь в судовому засіданні під час розгляду його апеляційної скарги.

Згідно з ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Згідно з ч.1 ст.406 КПК України суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо всі учасники судового провадження заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.

За таких обставин та з огляду на вимоги ч.4 ст.405, ч.1 ст.406 КПК України, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 без учасників процесу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а саме в тому, що він 27 липня 2022 року о 21 годині діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прибули до будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де обрали предметом свого злочинного посягання чуже майно, яке знаходилося у квартирі АДРЕСА_2 , в якій мешкає потерпілий ОСОБА_13 .

Після цього, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 , діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 увійшли до під`їзду № 3 будинку АДРЕСА_1 , та розподілили між собою ролі, де ОСОБА_11 та ОСОБА_12 залишились у приміщенні під`їзду спостерігати за оточуючою обстановкою з метою повідомлення ОСОБА_6 та ОСОБА_10 про появу сторонніх осіб, що могли завадити реалізації вказаними особами злочинного умислу. ОСОБА_6 в свою чергу діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, в умовах воєнного стану, який 24.02.2022 введено на території України указом президента №64/2022 «Про правовий режим воєнного стану», реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, розуміючи, що їх дії залишаться непоміченими для сторонніх осіб, шляхом підбору ключа, проникли до квартири АДРЕСА_3 , в якій мешкає потерпілий ОСОБА_13 , де усвідомлюючи противоправний характер своїх дій, суспільну небезпечність, наслідки та бажаючи їх настання, викрали з приміщення вказаної квартири належне потерпілому майно, а саме: сейф світло-бежевого кольору, в якому знаходилися грошові кошти у розмірі 5 450 доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ станом на 27.07.2022 становить 215 275 гривень), дерев`яну шкатулку, вартістю 200 гривень, та автомобільний телевізор PLAY PV77, у корпусі чорного кольору, вартістю 1000 гривень.

В подальшому, ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з місця вчинення злочину зникли, чим спричини потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 216 475 гривень.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події під`їзду №3 будинку АДРЕСА_1 , під час проведення якого вилучено предмет злочинного посягання та знаряддя вчинення злочину; протоколами допиту свідків; протоколом затримання ОСОБА_6 в порядку ст.208 КПК України та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Апеляційний суд зазначає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування зазначені докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_6 , оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких, оскільки за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Таким чином, відповідно до вимог ч.2 ст.183 КПК України до ОСОБА_6 може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_14 у разі доведеності його вини, апеляційний суд вважає, що ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду існує і є обґрунтованим

Крім того апеляційний суд погоджується з наявністю ризику, передбаченого п.3) ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що перебуваючи на свободі ОСОБА_6 матиме можливість здійснювати вплив на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні.

Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_6 відомо місце проживання потерпілого. Крім того до затримання він проживав з іншою підозрюваною ОСОБА_10 .

На теперішній час досудове розслідування триває, у кримінальному провадженні не встановлені та не допитані всі свідки, показання яких можуть мати істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування.

Також апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні існує ризик передбачений п.5) ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що перебуваючи на свободі ОСОБА_6 може продовжувати вчиняти нові злочини проти власності.

Існування вказаного ризику підтверджується тим, що ОСОБА_6 непрацевлаштований, а отже не має офіційних джерел доходу. Раніше ОСОБА_14 вже притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину проти власності, передбаченого ч.2 ст.186 КК України за який відбував реальний термін ув`язнення.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_6 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу беззаперечно матиме можливість зникнути з поля зору правоохоронного органу.

При цьому, обставин передбачених ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Крім того апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, відповідно до вимог п.2) ч.5 ст.182 КПК України, вірно визначив розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу в розмірі, достатньому для забезпечення належної поведінки підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Відповідно до п.1) ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 406, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 29 липня 2022 року, якою до ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 27 вересня 2022 року із визначенням застави - 40 (сорок) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 99 240 (дев`яносто дев`ять тисяч двісті сорок) залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_15 ОСОБА_4