Справа № 548/419/22
Провадження №1-кп/548/106/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.08.2022 року м. Хорол
Хорольський районний суд Полтавської області в складі :
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників обвинувачених - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , а також розглянувши клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт в нічний час чи на інший більш м`який запобіжний захід у об`єднаних кримінальних провадженнях № 0000290 та №0000110 по обвинуваченню
ОСОБА_4
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 146 ч.2, 189 ч.2, 255-1 ч.1, 289 ч.2 КК України,
ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 146 ч.2, 189 ч.2, 289 ч.2 КК України,
ОСОБА_7
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 146 ч.2, 189 ч.2, 255-3 ч.1, 289 ч.2, 263 ч.1 КК України,
ВСТАНОВИВ:

В провадженні Хорольського районного суду Полтавської області перебувають вищевказані об`єднані кримінальні провадження.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу - тримання під вартою, яке мотивував тим, що ризики, встановлені раніше, зменшились, оскільки вже допитано обох потерпілих і впливу на потерпілих ОСОБА_4 не буде мати, але на даний час ризики, передбачені ст.177 КПК України, продовжують існувати, обвинувачений може впливати на свідків, оскільки їх ще не допитано судом. Крім того, прокурор вказав, що обвинуваченого ОСОБА_4 затримали згідно ухвали слідчого судді, що тяжкість кримінальних правопорушень, які інкримінують обвинуваченому, може вплинути на те, що він буде ухилятися від суду, а також може вчинити інші кримінальні правопорушення, тому прокурор просив продовжити обраний обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт в нічний час чи на інший більш м`який запобіжний захід.
Обвинувачений ОСОБА_4 звернувся до суду з письмовим клопотанням, яке підтримав в судовому засіданні про зміну запобіжного заходу із утримання під вартою на домашній арешт в нічний час чи на інший більш м`який запобіжний західта заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

В судовому засіданні захисники обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтримали клопотання обвинуваченого, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, вказані прокурором, є необґрунтованими та заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .
В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та захисники обвинувачених - адвокати ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 підтримали клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 .
Суд, дослідивши клопотання прокурора та обвинуваченого, заслухавши думку сторін кримінального провадження щодо цих клопотань, вивчивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків.
Статтею 8 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у Кримінальному проваджені, а також, і у відповідності з ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.
Ухвалами Хорольського районного суду Полтавської області від 05.02.2022 року, 18.05.2022 року та 23.06.2022 року обвинуваченому ОСОБА_4 вже 3 рази було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 20.08.2022 року включно, який було обрано обвинуваченому ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави.

В зв`язку з цим суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 вже 9 місяців утримується під вартою, а судовий розгляд на даний час не вдається завершити з об`активних причин, а саме через зайнятість в інших справах у інших населених пунктах п`яти адвокатів, які захищають інтереси п`яти обвинувачених по даному кримінальному провадженню.

Згідно ч.1 ст.178 КПК України при вирішенні даних клопотань суд оцінив : тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 в разі визнання його вини у кримінальному правопорушенні; молодий вік обвинуваченого ОСОБА_4 та стан його здоров`я; міцність соціальних зв`язків у місці його постійного проживання; його репутацію; те, що згідно обвинувального акту обвинувачений ОСОБА_4 є раніше несудимою особою.

Продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою неминуче призведе до порушення права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Вирішуючи питання щодо заявлених клопотань прокурора та обвинуваченого, суд прийшов до висновку про те, що прокурором не доведено недостатності застосування більш м`яких заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні. Про відсутність намірів ухилятися від суду вказує: наявність стабільних соціальних зв`язків, а саме наявністьу обвинуваченого ОСОБА_4 дружини та двох малолітніх дітей; наявність місця проживання те реєстрації у м.Полтава; те що обвинувачений ОСОБА_4 згідно обвинувального акту є раніше несудимою особою.
Отже, на даний час можливо та доцільно застосувати відносно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід для запобігання існуючих ризиків. Обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, які мають значення для вирішення даного питання,- на даний час дещо змінилися.
Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який запобіжний захід, суд враховує вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується суд при вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.
Із пункту 3 статті 5 Європейської Конвенції з прав і основоположних свобод людини випливає, що зі спливом певного часу саме тільки подальше існування обгрунтованої підозри не може виправдовувати позбавлення волі (справи "Яблонський проти Польщі", N33492/96, п. 80, від 21.12.2000 року та "L.A. проти Франції", N 28213/95 1998-VII, п. 102). Підстави для продовження строку тримання під вартою мають бути чітко сформовані в рішеннях національних судів (справа "Іловецький проти Польщі", N 27504/95, п. 61, від 04.10.2001 року).

Як встановлено в судовому засіданні,- ризики, на які посилався прокурор при продовженні запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , зменшились та змінилися на сьогоднішній день.
В судовому засіданні 04.08.2022 року допитано потерпілого ОСОБА_14 , який просив суд звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 з під варти, а потерпілий ОСОБА_15 , якого було допитано в цьому ж судовому засіданні, не наполягав на суворій мірі покарання для обвинуваченого ОСОБА_4 та показав суду, що після вчинення відносно нього кримінального правопорушення за медичною допомогою він не звертався.
Крім того, за час перебування під вартоюобвинуваченого ОСОБА_4 стороною обвинувачення не було надано суду доказів будь-якого впливу чи тиску зі сторони обвинуваченого ОСОБА_4 на свідків та потерпілих.
Так, сам по собі факт вчинення інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, тобто діянь та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів впливу на свідків і потерпілих, вчинення інших кримінальних правопорушень,- не свідчить про недостатність запобіжного заходу для обвинуваченого ОСОБА_4 у виді домашнього арешту в певний період доби, а саме в нічний час.
Суд враховує те, що ОСОБА_4 має зареєстроване та фактичне місце проживання у м.Полтава, за час розгляду справи суду не надано доказів про наявність у нього негативної репутації, він перебуває у шлюбі, має на утриманні двох малолітніх дітей віком 10 років та 3 роки. Дружина обвинуваченого перебуває у відпустці по догляду за дитиною, в зв`язку з чим сім`я обвинуваченого на даний час потребує догляду з боку обвинуваченого та відповідного фінансового забезпечення.
Враховуючи вищенаведене, зміна запобіжного заходу ОСОБА_4 з тримання під вартою саме на домашній арешт зможе належним чином забезпечити його процесуальну поведінку та зможе запобігти зазначеним ризикам, а тому клопотання обвинуваченого є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а в задоволенні клопотання прокурора слід відмовити.
Зазначене відповідає і практиці Європейського Суду з прав людини. Зокрема, у рішенні від 10.03.2009 року у справі «Биков проти Росії», заява № 4378/02, п. 64, Суд зазначив, що тягар доказування при вирішенні питань щодо продовжуваного позбавлення особи волі не повинен перекладатися на затриману особу, щоб вона доводила б наявність причин, які б виправдовували її звільнення з-під варти (див. постанову Європейського Суду з прав людини від 26.07.2001 року у справі «Ілійков проти Болгарії», заява № 33977/96, § 85).
Відповідно до статті 5 § 3 Конвенції кожному, кого заарештовано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, …має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
Відповідно до встановленої практики Європейського Суду з прав людини, для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції, застосування такого заходу має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 р. у справі «Нештак проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74, від 14 жовтня 2010 р. у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 2728 «Нечипорук і Йонкало проти України» (nechiporuk and yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 року, п. 196). Поміщення під варту відповідно до статті 5 § 1 Конвенції повинно відповідати принципу пропорційності (див. справу Ladent v. Poland, заява № 11036/03, п. 55, ЕСПЧ 2008 ... (витяги)).
Особа, яка обвинувачується у вчиненні злочину, завжди повинна бути звільнена з-під варти до суду, якщо тільки держава не може довести, що «є відповідні і достатні» причини, щоб виправдати триваюче тримання під вартою (див. справи Wemhoff v. Germany, рішення від 27 червня 1968 р., Series A № 7, стор. 24-25, п. 12; Yagci and Sargin v. Turkey, рішення від 8 червня 1995 р., Series A № 319-A, п. 52).
По справі «Хайрединов проти України» (38717/04, рішення від 1410.2010 року) Європейський суд по правам людини визнав порушення § 1 ст. 5 Конвенції у зв`язку з обставинами, коли національні органи не надали достатніх підстав для взяття під варту заявника, а суди не розглядали можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.
По справі «Горбачов та інші проти України» (14693/20, рішення від 10.02.2022) Європейський суд по правам людини визнав порушення п.3 ст. 5 Конвенції у зв`язку з надмірним тривалим триманням заявників під вартою.
Згідно абзаців 2 та 5 п. 17 Інформаційного листа № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, - суд враховує вимоги дотримання розумного строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовження строку тримання під вартою, що узгоджується із загальним положенням щодо розумних строків у таких випадках, викладених у правовій позиції ЄСПЛ в рішенні у справі «Харченко проти України», згідно з якою «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися залежно від особливостей кримінального провадження, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості» (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року), що не доведено стороною обвинувачення у заявленому прокурором клопотанні про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Суд враховує, що самого по собі обвинувачення у скоєнні кримінальних правопорушень не достатньо для продовження тримання під вартою ОСОБА_4 , а ризики, які були вагомими на час обрання та неодноразового продовження запобіжного заходу, безперечно зменшились на сьогоднішній день, оскільки вже допитано обох потерпілих, хоча решта ризиків, передбачених ст.177 КПК України, ще продовжують існувати. За таких обставин суд вважає, що продовження тримання під вартою обвинуваченого, який перебуває під вартою 9 місяців, буде межувати зі свавіллям, а тому відносно обвинуваченого ОСОБА_4 слід змінити на більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту арешт в певний період доби, а саме в нічний час із 22:00 год. до 06:00 год., який забезпечить нівелювання ризиків.
Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому ОСОБА_4 залишати житло у певний період доби, а саме в нічний час. Домашній арешт слід застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 ,, оскільки він обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого висновку про необхідність зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт в певний період доби, а саме в нічний час: із 22:00 год. до 06:00 год. із покладанням на нього обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, що в свою чергу забезпечить належну поведінку обвинуваченого на час розгляду справи в суді, в зв`язку із чим, суд вважає, що клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 5 ст. 202 КПК України при постановленні судом ухвали про відмову у продовженні строку тримання під вартою або його зміну на інший запобіжний захід, обвинувачений повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Керуючись ст.ст. 331, 376 КПК України, суд -
УХВАЛИВ :
В задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження в об`єднаних кримінальних провадженнях № 0000290 та №0000110 строку тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 146 ч.2, 189 ч.2, 255-1 ч.1, 289 ч.2 КК України, відмовити.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою надомашній арешт в нічний час чи на інший більш м`який запобіжний захід, задоволити.
Змінити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 146 ч.2, 189 ч.2, 255-1 ч.1, 289 ч.2 КК України, запобіжний захід з тримання під вартоюна запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час, поклавши на нього наступні процесуальні обов`язки:

1)прибувати до суду за викликом;

2)повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;
3)в нічний час з 22 год. по 06 год. не відлучатися із місця свого проживання АДРЕСА_1 , без дозволу суду.

4)утримуватися від спілкування із свідками, потерпілими по вказаному кримінальному провадженню;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

6) носити електронний засіб контролю.
Виконання ухвали доручити Полтавському РУП ГУНП в Полтавській області за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_16 , що за адресою АДРЕСА_2 .

Ухвала підлягає негайному виконанню Полтавським РУП ГУНП в Полтавській області.

Строк дії ухвали до 14.10.2022 року.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 7 діб з дня її оголошення.
Повний текст ухвали виготовлено 17.08.2022 року.

Головуючий: ОСОБА_1