Справа № 214/1047/22
1-кп/214/567/22
У Х В А Л А
Іменем України
17 травня 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
судді ОСОБА_1
за участю секретарки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в м. Кривому Розі кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001100 відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, -
сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , представника потерпілого ОСОБА_5 .
Встановив:
В провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.
Від прокурора ОСОБА_4 до канцелярії суду надійшло клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 .
В обґрунтування клопотання зазначає, що під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 так і на даний час, продовжують існувати наступні ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КК України, а саме:
1)переховуватися від суду, так ОСОБА_3 до затримання тривалий час не працював, тобто не мав законних, належних та достатніх засобів для існування, є особою раніше неодноразово судимою, має 8 незнятих та непогашених судимостей, 2 рази звільнявся від відбування покарання з випробуванням, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, після чого знову був засуджений за вчинення умисних корисливих злочинів. У обвинуваченого відсутні міцні соціальні зв`язки, які зможуть стримати останнього від вчинення повторного кримінального правопорушення. Так, останній не одружений, дітей не має, розуміє невідворотність покарання, яке йому загрожує у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років, тому є вірогідність його спроб залишити межі міста та області, переховуватися від суду з метою уникнення кримінального покарання та ухилення від суду;
2) незаконно впливати на свідків та потерпілого: перебуваючи на свободі , ОСОБА_3 матиме змогу незаконно впливати на них з метою зміни показів, наданих під час досудового розслідування, оскільки в судовому засіданні свідки, ще не допитувалися, таким чином він зможе перешкоджати встановленню істини по кримінальному провадженню;
3) вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується: обвинувачений неодноразово засуджувався за умисні корисливі злочини проти власності, за що судимості в установленому законом порядку не зняті та не погашені, тривалий час ніде не працює, у зв`язку з чим не має законних, належних та достатніх засобів для існування, що може викликати необхідність у скоєнні корисливих злочинів. Таким чином, вказане може викликати необхідність у скоєнні корисливих злочинів останнім чи продовжити ним свою злочинну діяльність в якій обвинувачується.
В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченому підтримав, просив суд його задовольнити в повному обсязі.
Представник потерпілого ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні підтримав думку прокурора.
Обвинувачений ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, та просив суд змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Суд вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та клопотання прокурора, доходить до такого висновку.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
В підготовчому судовому засадні встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України.
Суд вважає, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений зможе переховуватись від суду, оскільки він не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, тобто у останнього відсутні міцні соціальні зв`язки, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, оскільки він до затримання був не працевлаштований, не мав законних та достатніх засобів для існування, даний злочин вчинив в період не знятої судимості щодо злочинів проти власності.
Також судом під час вирішення питання про доцільність обрання відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою враховано приписи ч. 1 ст.178 КПК України, а саме, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, щодо злочинів проти власності, його майновий стан , розмір завданої матеріальної шкоди та наявність ризиків повторного вчинення аналогічного кримінального правопорушення
Таким чином, клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну йому запобіжного заходу на більш м`який, не підлягає задоволенню, оскільки більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання його спробам переховуватися від суду, та вчиняти інші кримінальні правопорушення оскільки обвинувачений не має джерел для утримання себе та міцних соціальних зв`язку.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що маються підстави вважати, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання наведеним вище ризикам.

Таким чином, суд вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 строком на 60 днів.

Керуючись ст. ст. 110, 315-317, 369, 371 КПК України, суд, -

Постановив:

Клопотання прокурора ОСОБА_4 про продовження строків тримання під вартою відносно ОСОБА_3 задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 ( шістдесят), тобто до 16 липня 2022 року.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Повний текст судового рішення складено об 11-00 год. 19 травня 2022 року.

Суддя ОСОБА_1