Справа № 522/5566/21
Провадження по справі № 1-кп/522/885/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
здійснивши судовий розгляд у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси №106 в режимі відеоконференції з ДУ «Вознесенська Виправна Колонія №72», на підставі обвинувального акту з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000149 від 13.02.2021 року стосовно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Одеси, який має середню освіту, не працевлаштованого, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину 2015 року народження, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 28.09.2021 року вироком Приморського районного суду міста Одеси за ч. 2 ст. 190 КК України, до покарання у виді 1 року обмеження волі;
- 12.11.2021 року вироком Київського районного суду міста Одеси за ч. 1 ст. 186 КК України, до покарання у виді 3 місяців арешту;
- 08.12.2021 року вироком Київського районного суду міста Одеси за ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у виді 1 року обмеження волі;
- 28.12.2021 року вироком Малиновського районного суду міста Одеси за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України, до покарання у виді 4 років позбавлення волі;
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції з ДУ «Вознесенська Виправна Колонія №72»),

ВСТАНОВИВ:

08.02.2021 року о 14 год. 00 хв., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився в приміщенні магазину продажу мобільних телефонів та аксесуарів «Mobile.com», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 21, де знаходиться магазин «Mobile.com», де на скляній вітрині помітив два мобільні телефони марки «Samsung A10S», 32 GB, чорного кольору, IMEI НОМЕР_1 , вартістю 2932 гривень, та «Samsung А02S», 32 GB, чорного кольору, IMEI НОМЕР_2 , вартістю 3043 гривень, які належать ОСОБА_5 , якими і вирішив таємно заволодіти.
Діючи відповідно до вказаного наміру, ОСОБА_3 , усвідомлюючи характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, повторно, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає та вони залишаться непомітними для оточуючих, відволікши увагу потерпілого, підійшов до скляної вітрини, звідки взяв в руки два мобільні телефони марки «Samsung A10S», 32 GB, чорного кольору, IMEI НОМЕР_1 , вартістю 2932 гривень, та «Samsung А02S», 32 GB, чорного кольору, IMEI НОМЕР_2 , вартістю 3043 гривень, які належать ОСОБА_5 та почав йти в сторону виходу з приміщення магазину.
В цей час ОСОБА_3 був помічений потерпілим ОСОБА_5 , який знаходився в даному приміщенні та діставав з під торгівельного прилавку документацію на мобільні телефони, в свою чергу потерпілий почав вимагати зупинитись та повернути викрадені телефони на місце, однак ОСОБА_3 не зважаючи на вимогу з боку останнього повернути викрадене майно, продовжив свої злочинні дії спрямовані на заволодіння вищевказаними речами, та почав втікати з місця скоєння ним кримінального правопорушення, тримаючи при цьому мобільні телефони марки «Samsung A10S», 32 GB, чорного кольору, IMEI НОМЕР_1 , вартістю 2932 гривень, та «Samsung А02S», 32 GB, чорного кольору, IMEI НОМЕР_2 , вартістю 3043 гривень, які належать ОСОБА_5 , в руках.
Разом з викраденим майном, не бажаючи бути викритим, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Вказаним кримінальним правопорушенням, потерпілому ОСОБА_5 , спричинено матеріальний збиток на загальну суму 5,975 гривень.
Таким чином, встановлені достатні підстави вважати винним ОСОБА_3 у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, визнав в повному обсязі та підтвердив обставини справи, які описані у обвинувальному акті та пояснив суду наступне. Вказав, що в лютому 2021 року, більш точний час він не пам`ятає, він зайшов до магазину «Mobile.com», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 21, де на вітрині помітив два телефони. В той час коли продавець пішов до прилавку за документацією, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 21, де знаходиться магазин «Mobile.com», ОСОБА_3 вирішив викрасти два телефони. Однак коли він взяв в руки мобільні телефони, потерпілий побачив це, та почав вимагати повернути майно. Однак, ОСОБА_3 уваги на це не звертав та покинув приміщення магазину, тим самим залишив місце вчинення кримінального правопорушення.
У вчиненому щиро кається, просив вибачення та завіряв суд більше не порушувати закон, просив призначити покарання на розсуд суду.
Просив суд суворо його не карати, врахувати його щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні та призначити йому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.
Прокурор просив призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 28.12.2021 року та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.
Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, в матеріалах кримінального провадження міститься заява останнього, в якій він просив провести судовий розгляд без його участі через постійний графік роботи. Зазначив, що матеріальний збиток йому не відшкодовано, вирішення питання щодо розміру покарання залишив на розсуд суду.
Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
У зв`язку із зазначеними обставинами, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з урахуванням визнання вини обвинуваченою, докази у судовому провадженні не досліджувалися, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.
Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, повністю доведена.
Суд дійшов висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та суд кваліфікує їх за ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18)).
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який, є громадянином України, не одружений, має на утриманні неповнолітню дитину 2015 року народження, не працевлаштований, зареєстрований в м. Одесі, раніше неодноразово судимий, у лікаря на наркологічному та психіатричному обліку не значиться, та те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.
Судом досліджувалися дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , при цьому встановлено, що він: раніше неодноразово судимий, не має офіційних джерел для існування, що і спонукало його до вчинення корисливого кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 66 КК України, до обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , не встановлено.
Суд також приймає до уваги, що вчинений обвинуваченим злочин відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого.
Санкцією ч. 2 ст. 186 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.
Крім того, суд враховує, що 28.12.2021 року вироком Малиновського районного суду міста Одеси ОСОБА_3 засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Тому суд приходить до переконання про неможливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, і вважає за необхідне призначити у даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 покарання у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі.
Згідно ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Тому, з огляду на вищевикладене суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_3 покарання із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 28.12.2021 року, згідно якого обвинувачений ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України засуджений до покарання у виді 4 років позбавлення волі, більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць, та остаточно призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць.
Суд вважає, що вказаний вид покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Враховуючи, що стосовно ОСОБА_3 не застосовувався запобіжний захід в даному кримінальному провадженні, тому суд не застосовує положень ст. 72 КК України в частині зарахування попереднього ув`язнення.
Матеріальну шкоду завдану потерпілому ОСОБА_5 на загальну суму 5975 грн. не відшкодовано, проте будь-яких претензій потерпілий до обвинуваченого не має.
Процесуальні витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням експертиз відсутні та цивільний позов не заявлено.
Питання щодо речових доказів судом вирішується в порядку вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 5, 15, 50, 63, 65, 70, 186 КК України, ст. 100, ч. 3 ст. 349, 367-371, 373, 374, 376 КПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 28.12.2021 року, згідно якого обвинувачений ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України засуджений до покарання у виді 4 років позбавлення волі, більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць, та остаточно призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.
Стосовно ОСОБА_3 запобіжний захід не застосовувався.
Речові докази стороною обвинувачення в даному кримінальному провадженні суду не надавались.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного
суду м. Одеси ОСОБА_1