УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 442/6642/20

провадження № 51-1864 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_9,

суддів ОСОБА_10, ОСОБА_11,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 2 грудня 2021 року й ухвалу Львівського апеляційного суду від 23 травня 2022 року щодо нього,

встановив:

Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 2 грудня

2021 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя

АДРЕСА_1 ), раніше судимого, останній раз - 9 вересня 2020 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області за ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК) до позбавлення волі на строк 4 роки,

засуджено за ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років із конфіскацією належного йому майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 9 вересня 2020 року і за цим вироком, призначено ОСОБА_1 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років із конфіскацією належного йому майна.

Львівський апеляційний суд ухвалою від 23 травня 2022 року вирок місцевого суду залишив без зміни, а апеляційні скарги засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_1 -без задоволення.

Згідно з вироком суду першої інстанції ОСОБА_1 за попередньою змовою, групою осіб із ОСОБА_2 у період часу з 19:54 15 травня 2020 року до 00:30 16 травня

2020 року перебуваючи на території Державного підприємства «Солевиварювальний Дрогобицький завод» по вул. Солоний Ставок, 27 у м. Дрогобичі Львівської області, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном умисно завдали декілька ударів ОСОБА_3 по голові, заподіявши йому тяжкі тілесні ушкодження. Після цього заволоділи майном потерпілого, а саме: мобільним телефоном марки «Leagoo» вартістю 1 794,87 грн у чохлі до нього вартістю 150 грн, гаманцем вартістю 70 грн, грошима в сумі 1600 грн, цифровим телевізійним приймачем марки «World Vision» вартістю 266,33 грн, телевізійною антеною вартістю 150 грн, чим заподіяли потерпілому майнову шкоду на загальну суму 4031,20 грн.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК, не доведено, а висновки суду ґрунтуються на недопустимих доказах. Зазначає, що місцевий суд безпідставно поклав в основу вироку показання, дані ним під час слідчого експерименту, оскільки суд безпосередньо не досліджував цих показань. На думку засудженого, слід визнати недопустимим доказом висновок судово-медичної експертизи в частині оцінки його свідчень, даних у ході слідчого експерименту.

Перевіривши доводи, зазначені в касаційній скарзі, та надані копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваження лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

У ході розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.

За статтею 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд під час перевірки матеріалів провадження за касаційною скаргою встановив, що суди дотрималися вимог зазначеного закону.

Водночас із матеріалів провадження вбачається, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому злочину зроблено з дотриманням положень ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено в процесі судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини, його винуватість підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_3 , який повідомив суду, що 15 травня 2020 року придбав два тюнера Т2 і телевізійну антену. Також при собі мав інструменти, ключі, мобільний телефон марки «Leagoo» із сім-картою мобільного зв`язку «Київстар», гаманець із грошима в сумі 1600-1800 грн. Потерпілий зазначив, що події злочину не пам`ятає. Свідок ОСОБА_4 , яка є його дружиною, розповіла йому, як він подзвонив до неї близько 20:00 і повідомив, що йде додому. Однак він пам`ятає лише, як опритомнів близько 5 - 6 години ранку наступного дня, лежачи на землі на виході із сільзаводу. На ньому був порваний одяг, його руки та обличчя були у крові, а сам він відчував біль. Зранку виявив відсутність мобільного телефону, гаманця, одного тюнера. Вдома потерпілий ліг спати, а згодом дружина викликала швидку допомогу і його поклали в лікарню на стаціонарне лікування.

Показання потерпілого узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_5 , який повідомив суду, що в день скоєння кримінального правопорушення продав потерпілому два тюнери Т2 «World Vision» моделі Т65 із серійними номерами на коробці й на тюнерах і телевізійну антену. Вказав, що в нього зберігалася коробка від тюнерів із номером штрих коду 1141, він видав її працівникам поліції; свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили слова ОСОБА_3 і зазначили, що потерпілий прийшов додому вранці 16 травня 2020 року у брудному та розірваному одязі, а також із наявними ознаками розладу здоров`я, оскільки нічого не пам`ятав, його голова та обличчя були у крові, а ніс зламаний. У потерпілого не було телефону, гаманця й тюнера.

Показання потерпілого та свідків є логічними, послідовними і такими, що узгоджуються між собою, а тому немає підстав піддавати їх сумніву.

Крім того, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджено письмовими доказами, а саме: протоколом огляду місця події від

22 травня 2020 року з фототаблицею до нього, згідно з яким під час огляду території Солевиварювального міського заводу на стихійному сміттєзвалищі було виявлено паперову коробку від цифрового телевізійного приймача «World Vision» моделі Т65 із номером штрих коду 1141 та серійним номером WV201908B603299; даними протоколів пред`явлення особи для впізнання від 18 травня 2020 року з фототаблицею, відповідно до яких свідок ОСОБА_8 упізнав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як осіб, які продали йому мобільний телефон потерпілого; заявою

ОСОБА_5 про добровільну видачу ним паперової коробки від приймачів цифрового телебачення; висновками експерта від 23 червня 2020 року № 257 та від 9 липня

2020 року № 289, відповідно до яких у потерпілого виявлено тілесні ушкодження у вигляді садна правої скроневої ділянки, гематоми носової ділянки, субкон`юнктивальної гематоми правого очного яблука, закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку тяжкого ступеня, внутрішньомозкової гематоми лівої півкулі головного мозку, травматичного субарахноїдального крововиливу, перелому кісток лицевого скелета у вигляді вдавленого уламкового перелому передньої та латеральної стінок правої гайморової пазухи із парезом лицевого нерва; висновком експерта від 28 липня 2020 року № 16/710, згідно з яким ринкова вартість наданого на дослідження мобільного телефону потерпілого становила 1794,87 грн, а вартість- ресивера 266,33 грн; даними протоколу проведення слідчого експерименту від 22 травня 2020 року з відеозаписом до нього за участю ОСОБА_1 , його захисника і понятих, згідно з яким ОСОБА_1 відтворив обстановку та обставини події - вчинення ним за попередньою змовою з ОСОБА_2 нападу на ОСОБА_3 з метою заволодіння його майном, що мало місце на території Державного підприємства «Солевиварювальний Дрогобицький завод»; протоколом огляду місця події від 25 травня 2020 року, відповідно до якого на території ІТТ № 2 ГУНП у Львівській області виявлено та вилучено камуфляжні кітель і штани, що належать ОСОБА_1 ; даними протоколів за результатами проведення НСРД № 1, 6 аудіо- відеоконтроль особи від 1 вересня 2020 року та дослідженим у судовому засіданні звукозаписом, який міститися на флешнакопичувачі відповідно до яких ОСОБА_1 узгоджував позицію із ОСОБА_2 з приводу вчиненого ними злочину, пропанував усе заперечувати та казати, що їх не було на місці події, стверджувати, що свідка підмовили, оскільки той може розповісти, що вони йому продали телефон обговорювали, що не потрібно було його чіпати. Крім того, вина засудженого підтверджується й іншими доказами, наявними в матеріалах провадження.

Місцевий суд ці докази визнав належними, допустимими та достовірними, оскільки їх отримано у встановленому законом порядку, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження й навів їх у вироку та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК, а саме у вчиненні за попередньою змовою групою осіб нападу з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Апеляційний суд у межах своїх повноважень і з дотриманням вимог ст. 404 КПК розглянув апеляційні скарги засуджених на вирок місцевого суду, на виконання положень ст. 419 цього Кодексу дав в ухвалі вмотивовані відповіді на доводи, наведені у скаргах, урахував усі обставини, які за законом мають правове значення, при цьому не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу й дати правильну юридичну оцінку злочинним діям ОСОБА_1 та прийняв обґрунтоване рішення про залишення вироку місцевого суду без змін, зазначивши підстави ухвалення такого рішення.

Доводи засудженого щодо визнання неналежними і недопустимими доказами показань, наданих ним під час слідчого експерименту, диска з відеозаписом до слідчого експерименту та висновку додаткової судово-медичної експертизи є неспроможними з огляду на таке.

Як убачається з вироку, під час слідчого експерименту ОСОБА_1 у присутності захисника, понятих та інших учасників самостійно показав на місці обставини скоєння злочину, навів деталі обстановки й відтворив свої дії по заподіянню тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_3 , у тому числі описав, де саме виявив у потерпілого мобільний телефон, який разом із ОСОБА_2 забрав, показав шлях, яким вони рухалися після здійснення розбою, а також розповів, як вони викинули коробку від тюнера у стихійне сміттєзвалище. Під час цієї слідчої дії здійснювався безперервний відеозапис.

Суд обґрунтовано визнав протокол проведення слідчого експерименту належним та допустимим доказом, оскільки він відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема статей 104, 105 КПК, а саму слідчу дію такою, яку проведено за правилами, передбаченими ст. 240 цього Кодексу. ОСОБА_1 , його захисник та інші учасники підписали цей протокол без жодних зауважень, заяви та клопотання від них не надходили.

Крім того, зазначене підтверджується даними висновку експерта від 9 липня

2020 року № 289, згідно з яким під час судово-медичної експертизи на основі даних слідства було встановлено, що потерпілий міг отримати виявлені в нього тілесні ушкодження внаслідок механізму завдання ударів, який засуджений ОСОБА_1 показав під час слідчого експерименту.

Касаційна скарга засудженого не містить інших доводів, які би свідчили про допущення судами першої та апеляційної інстанцій істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило чи могло перешкодити цим судам ухвалити законні та обґрунтовані рішення й з огляду на положення статей 412-414 КПК може бути підставою для скасування прийнятих рішень відповідно до пунктів 1-3 ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу.

Колегія суддів доходить висновку, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно умотивованими й обґрунтованими, за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час постановлення рішень.

Призначаючи ОСОБА_1 покарання, суд першої інстанції згідно зі ст. 65 КК достатньою мірою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК належить до тяжких злочинів, дані про особу засудженого, характер злочинних дій, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та обставину, що обтяжує покарання, - рецидив кримінального правопорушення.

Також Суд дійшов правильного висновку щодо кваліфікації дій засудженого за ч. 4 ст. 187 КК та обґрунтовано призначив ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на строк

13 років, яке, на думку колегії суддів касаційного суду, відповідає приписам статей

50, 65 КК, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги засудженого з наведених у ній мотивів немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК

у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від

2 грудня 2021 року й ухвалу Львівського апеляційного суду від 23 травня 2022 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11