Провадження № 1-кп/466/319/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 червня 2022 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова :

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши в відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт та угоду в кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000311 від 01 листопада 2021 року щодо обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вишенька Мостиського району Львівської області, громадянина України, з середньо- технічною освітою, пенсіонера, раніше не судимого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 31.10.2021 приблизно о 13:00год. перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи свою перевагу у фізичному розвитку, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття, на ґрунті неприязних відносин, вчинив фізичне та психологічне насильство відносно своєї доньки ОСОБА_5 , з якою проживає близько сорока п`яти років у спільній квартирі, яке полягало у шарпанині та нецензурній лексиці, словесних образах та принижуванні її, а також у залякуванні та словесних погрозах фізичним насильством, які призвели до психологічних та фізичних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.

Таким чином, ОСОБА_3 своїми діями вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного насильства щодо особи з якою він перебуває у сімейних відносинах, що призвело до фізичних, психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненому правопорушенні визнав повністю, а також підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що дійсно 31.10.2021 між ним та донькою ОСОБА_5 , з якою проживає у спільній квартирі відбулася сварка, під час якої він висловлював нецензурну лексику, ображав та принижуванні доньку. Такі сварки відбуваються на підставі побутових негараздів. На час розгляду справи донька з дітьми кілька разів виїзджала за кордон, на тепер проживають знову разом. З часу відкриття провадження сімейних конфліктів не виникає, він зрозумів, що необхідно змінити свою поведінку, щиро кається у вчиненому, просить суворо його не карати.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердила факт вчинення відносно неї фізичного насильства її батьком. Зазначила, що неодноразово зверталася до поліції з обставин насильства зі сторони батька, якого неодноразово притягували до відповідальності та виносили обмежувальні приписи. На тепер вони примирилися.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню щодо тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинуваченого, а також доказами що характеризують особу обвинуваченого.

При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснив йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї винуватості, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення повністю і об`єктивно стверджується визнавальними показаннями обвинуваченого ОСОБА_3 , зібраними та дослідженими в ході судового розгляду доказами та його дії слід вірно кваліфікувати за ст.126-1 КК України як умисне систематичне вчинення фізичного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до фізичних та психологічних страждань, розладів здоров`я та погіршення якості життя потерпілої особи.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить висновку, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України повністю та об`єктивно доведена.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. „Про практику призначення судами кримінального покарання, визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 міру покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого який раніше не притягався до кримінальної відповідальності, примирився з потерпілою, щире каяття, що є обставиною, яка пом`якшує покарання, вважає, що покарання необхідно обрати в межах санкції частини статті, за якою кваліфіковано кримінальне правопорушення, у виді позбавлення волі, що буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення нових злочинів та відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України. Підстав вважати це покарання явно несправедливим через його суворість не вбачається.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є особою, що досягла пенсійного віку, а тому більш мяке покарання, передбачене санкцією ст.126-1 КК України не може бути до нього застосоване.

Наведені вище обставини суд визнає такими, що знижують ступінь небезпеки ОСОБА_3 для суспільства, а тому обираючи міру покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливо без ізоляції від суспільства і вважає можливим застосувати положення ст.75 КК України та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням і покладанням на нього обов`язків, передбачених ч.1,2 ст.76 КК України.

Зазначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а також цілком відповідати тяжкості вчиненого злочину, особі винного.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні не обирався.

У даному кримінальному провадженні речових доказів немає, процесуальних витрат немає, цивільний позов не заявлявся, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374, 377 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину.

У відповідності до ч.1, 2 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні не обирався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається потерпілому, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1