Справа № 755/6891/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" червня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002757 від 21 квітня 2020 року, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Обухів Київської області, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого як внутрішньопереселана особа за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Дарницького районного суду м. Києва від 19.04.2019 року за ч.1 ст. 191, ч. 3 ст.191, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, на підставі ст.70 КК України на 4 роки обмеження волі, а на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки 6 місяців,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

за участю:

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

Судом встановлено, що 17.04.2020 року у вечірній час ОСОБА_6 зустрівся з потерпілим ОСОБА_9 з метою обговорити умови співпраці на автомобілі, який ОСОБА_9 надавав в оренду для роботи в службі таксі.

Після розмови ОСОБА_9 передав ОСОБА_6 ключі від автомобіля марки « Renault Logan», державний номер НОМЕР_1 , та мобільний телефон марки « Huawei Y5», чорного кольору (ІМЕІ: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ), для використання у службі таксі, а також повідомив графік роботи з 19 години до 07 годин наступного дня, на що ОСОБА_6 погодився і приступив до роботи.

Оскільки ОСОБА_6 не мав постійного джерела прибутку протягом тривалого часу, у нього виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, а саме мобільним телефоном марки «Huawei Y5», чорного кольору (ІМЕІ: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ), що належить ОСОБА_9 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою потерпілого, діючи умисно з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення, 19.04.2020 року приблизно о 19 годині ОСОБА_6 , рухаючись в автомобілі марки «Renault Logan», державний номер НОМЕР_1 , в якому знаходився мобільний телефон марки «Huawei Y5», чорного кольору (ІМЕІ: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ) по бул. Перова у м. Києві, зупинився неподалік будинку № 34 по бул. Перова в м. Києві, взяв вказаний мобільний телефон з автомобіля та, з метою реалізації вказаного мобільного телефону, направився з ним до ломбарду «Скарбниця» ПТ «Ай Ті Ломбард», що розташований за адресою: м. Київ, бул. Перова, 34/2, де заклав мобільний телефон марки «Huawei Y5», чорного кольору (ІМЕІ: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ), отримавши за нього грошові кошти у сумі 950 гривень, таким чином розпорядився майном на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_9 на суму 2 917 гривень.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та показав, що за допомогою веб-сайту «ОЛХ» знайшов повідомлення про вакансію таксиста. 17.04.2020 року, точний час не пам`ятає, зустрівся з потерпілим ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 , де підписав необхідні документи для працевлаштування та передав ОСОБА_9 свій паспорт, водійське посвідчення та трудову книгу. ОСОБА_9 передав йому ключі від автомобіля марки «Renault Logan», державний номер НОМЕР_1 , та мобільний телефон марки «Huawei Y5», які обвинувачений мав використовувати для роботи. Цього ж дня ОСОБА_6 приступив до виконання своїх службових обов`язків. Заробітна платня, згідно домовленості з ОСОБА_9 , складала 500 грн. за одну робочу зміну. Потім, відпрацювавши дві робочих зміни, а саме 19.04.2020 року ОСОБА_9 , під час телефонної розмови, повідомив обвинуваченому про те, що він буде працювати неофіційно, однак ОСОБА_6 з цим не погодився, оскільки хотів бути офіційно працевлаштованим, а тому відповів потерпілому, що хоче закінчити співпрацю з ним та хоче отримати свої чесно зароблені кошти за дві робочих зміни. Однак, ОСОБА_9 не розрахувався з ним, а лише запропонував забрати мобільний телефон марки «Huawei Y5», в якості оплати за роботу. Наступного дня, ОСОБА_6 залишив автомобіль марки «Renault Logan», державний номер НОМЕР_1 , біля АЗС та відправив потерпілому повідомлення з місцезнаходженням автомобіля, оскільки через брак часу не зміг передати автомобіль особисто. Пізніше, він ( ОСОБА_6 ) здав вказаний мобільний телефон марки «Huawei Y5» до ломбарду «Скарбниця» ПТ «Ай Ті Ломбард», що розташований за адресою: м. Київ, бул. Перова, 34/2, отримавши за нього грошові кошти в сумі 950 гривень. Через два тижні обвинуваченому зателефонували з поліції та попросили з`явитись до них. Приїхавши до відділу поліції, працівники поліції повідомили обвинуваченому про те, що він ( ОСОБА_6 ) викрав мобільний телефон.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення; 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.
Суд же відповідно до ст. 26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, а ч. 1 ст. 337 КПК України передбачає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.
Тобто обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 показав, що напередодні події прийняв ОСОБА_6 на роботу в якості водія таксі та надав йому робочий автомобіль марки «Renault Logan», державний номер НОМЕР_1 , в якому знаходився мобільний телефон марки «Huawei Y5», призначений для виконання робочих обов`язків, оскільки у ньому був встановлений додаток служби таксі. У день події, 19.04.2020 року, ОСОБА_6 не повернувся на базу та не повернув робочий автомобіль, лише надіслав повідомлення, в якому зазначив, що автомобіль залишив на АЗС «Глуско» на вулиці Дніпровська набережна у м. Києві, а ключі від автомобіля поклав під автомобіль. Потерпілий поїхав на зазначене ОСОБА_6 місце та знайшов там автомобіль, однак виявив відсутність мобільного телефону марки «Huawei Y5», який мав знаходитись всередині автомобіля. Після чого, він (потерпілий) намагався зв`язатись з ОСОБА_6 для того щоб з`ясувати де мобільний телефон, на що ОСОБА_6 спочатку повідомив, що поверне вказаний телефон ввечері, однак потім перестав відповідати на дзвінки і повідомлення. Враховуючи те, що в автомобілі був встановлений трекер, він (потерпілий) знайшов вказаний мобільний телефон в ломбарді, однак не зміг його повернути, внаслідок чого звернувся в поліцію із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Крім того, потерпілий зазначив, що за домовленістю із ОСОБА_13 його заробіток мав складати 30 відсотків від заробленого за зміну, а також вказав, що не давав згоди ОСОБА_13 забрати з автомобіля робочий мобільний телефон та продавати його, оскільки телефон використовувався під час роботи служби таксі разом з автомобілем. Також він не давав згоди залишати автомобіль на АЗС, ОСОБА_13 поставив його перед фактом.

Крім того, в судовому засіданні були дослідженні наступні докази.

Так, з протоколу перегляду цифрового відеозапису від 12.05.2020 року вбачається, що при перегляді запису з камер відеоспостереження від 19.04.2020 року, розміщених в ПТ «Ай Ті Ломбард», за адресою: м. Київ, бул. Перова, 34/2, встановлено, що ОСОБА_6 заклав в ломбарді мобільний телефон марки «Huawei Y5», що належить ОСОБА_9 , та отримав за нього грошові кошти в сумі 950 грн.

Також, з відповіді ПТ «Ай Ті Ломбард» та доданого до неї CD-R диску з записом камер відеоспостереження вбачається, що 19.04.2020 року о 19 годині 35 хвилин, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заклав в ломбарді мобільний телефон марки «Huawei Y5», за що отримав грошові кошти в сумі 950 грн.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
Отже, дослідивши, оцінивши та перевіривши зібрані у кримінальному провадженні докази, з точки зору належності, допустимості, достовірності а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

У той же час відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_6 обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом обману ( шахрайстві), вчиненому повторно.

Між тим, сторона обвинувачення правильно встановивши фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікувавши дії за ч. 2 ст. 190 КК України, не правильно визначила в обвинувальному акті кваліфікуючу ознаку заволодіння чужим майном шляхом обману, зважаючи на те, що обман це повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин), в той час як встановлено в судовому засіданні та викладено у вироку, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, а саме заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою потерпілого, тобо недобросовісно використавши довіру потерпілого, тим самим завдавши йому шкоди, а тому суд вважає необхідним кваліфікувати дії ОСОБА_6 як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно, оскільки така кваліфікація не виходить за межі пред`явленого обвинувачення за ч. 2 ст. 190 КК України та не збільшує його обсяг.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_6 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, доведена повністю.

На підставі викладеного, суд вважає доведеним винуватість ОСОБА_6 у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайстві), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Суд критично ставиться до показань обвинуваченого, вважає їх такими, що направлені на ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки вони суперечать іншим доказам у кримінальному провадженні, не логічні і не послідовні, зважаючи на те, що він забрав робочий телефон з автомобіля служби таксі, на якому працював, не передав автомобіль його власнику, з метою неможливості вчасного виявлення власником відсутності телефону.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні, обвинувачений добровільно відшкодував завдані потерпілому збитки, компенсувавши завдану матеріальну та моральну шкоду, ініціювавши затвердження судом угоди про примирення з потерпілим, у затвердженні якої було відмовлено.

Водночас, суд вважає такими, що відповідають дійсності показання потерпілого, які є логічними та послідовними, узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні, не викликають у суду сумнівів в їх правдивості та істинності, а також зважаючи на те, що потерпілий та обвинувачений раніше не були знайомими та потерпілий має підстав обмовляти обвинуваченого.

Доводи захисника про неподання для дослідження суду прокурором заяви потерпілого про злочин, є безпідставними, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ст. 190 КК України, не є кримінальним провадженням приватного обвинувачення, крім того, про дослідження вказаного доказу в судовому засіданні сторона захисту не клопотала, а зазначила лише під час виступу в судових дебатах.

Щодо іншого, виступ сторони захисту під час судових дебатів здебільшого зводився до оцінки ним судових рішень у вказаному кримінальному провадженні, з якими він не погоджується, а також до його особистого трактування норм кримінального процесуального законодавства.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, ставлення особи до вчиненого, особу обвинуваченого, який розлучений, має двох дітей, не працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий, перебуває на військовому обліку. Також суд враховує його вік та стан здоров`я.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, не встановлено.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, та з урахуванням особи обвинуваченого, який раніше судимий, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило в нього готовності до самокерованої право-слухняної поведінки у суспільстві, оскільки він знову вчинив злочин, суд не знаходить підстав для застосування щодо ОСОБА_6 положень ст. ст. 69, 75 КК України та вважає за доцільне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України. Таке покарання суд вважає необхідним та достатнім для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових злочинів. Крім цього, суд вважає за доцільне, на підставі ст. 71 КК України, частково приєднати ОСОБА_6 невідбуту частину покарання за попереднім вироком, враховуючи те, що ОСОБА_6 вчинив новий злочин під час відбування ним покарання, призначеного вироком Дарницького районного суду м. Києва від 19.04.2019 року, за правилами ст. 72 КК України, з розрахунку одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витрати відсутні.

В порядку ст.100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 /двох/ років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Дарницького районного суду м. Києва від 19.04.2019 року, з урахуванням вимог ст. 72 КК України, остаточно призначивши ОСОБА_6 покарання у виді 2 /двох/ років 6 /шести/ місяців позбавлення волі.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме CD-R диск, 700 mb, 52х, з відеозаписом з камер відеоспостереження ПТ «Ай Ті Ломбард», за адресою: м. Київ, бул. Перова, 34/2, зберігати при матеріалах справи.
Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасникам кримінального провадження роз`яснюється право ознайомитись із журналом судового засідання.

Суддя: