Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2871/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження №278/2871/21 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 10 червня 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 12 серпня 2022 року, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме особисте зобов`язання. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та міжнародних стандартів кримінального судочинства. Зазначає, що судом порушуються розумні строки розгляду справи та тримання особи під вартою, оскільки ОСОБА_8 з червня 2021 року тримається під вартою, а суд майже за рік не провів підготовчого судового засідання. Вказує про зменшення ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та недоведеність прокурором їх існування. Вважає, що поза увагою суду залишився той факт, що ОСОБА_8 є учасником АТО, позитивно характеризується за місцем проходження служби, на даний час є офіцером запасу та бажає захищати Вітчизну, на його утриманні є родина і він має місце реєстрації.

В ухвалі суду зазначено, що у провадженні Житомирського районного суду Житомирської області знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.115, ч.2 ст.15 п.1 ч.2 ст.115 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на 60 днів, оскільки строк дії запобіжного заходу спливає, а ризики, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу не зникли і існують на даний час, тому до нього не може бути застосовано іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.

Враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 12 серпня 2022 року (включно).
Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна захисника ОСОБА_9 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до ст. 331 КПК України, суд, під час судового розгляду, за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, за результатами розгляду якого, суд своєю вмотивованою ухвалою може продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Приписами статті 177 КПК України встановлено, що однією з підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Згідно положень ст.178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує ризики, зазначені у ст. 177 цього Кодексу, а також на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів.

Згідно п.20.5 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою може розглядатись одним із суддів складу колегії суддів.

Крім цього, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи, завжди має бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено у разі засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, врахував дані про особу ОСОБА_8 , згідно яких останній є інвалідом 2-ї групи, має постійне місце проживання та є учасником бойових дій.

Тим самим спростовуються апеляційні доводи адвоката ОСОБА_9 про те, що суд при постановленні оскаржуваної ухвали не взяв до уваги дані про особу її підзахисного.

Крім цього, суд першої інстанції послався на те, що продовжують існувати ризики, передбачені п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховуватися від суду під тяжкістю можливого покарання у разі визнання ОСОБА_8 винним та незаконно впливати на потерпілих та свідків, які ще не всі допитані, а тому існує необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор зауважив, що після скоєного, обвинувачений покинув межі області і був затриманий у Вінницькій області, крім того, злочин вчинено ним в період іспитового строку.

Враховуючи викладене у сукупності, тяжкість вичинених обвинуваченим ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які відноситься до категорії тяжких та особливо тяжких, за які у разі постановлення обвинувального вироку передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі, а також окремі положення у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ, у змісті яких зазначено, що суворість призначеного покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, апеляційний суд вважає, що вказані в ухвалі суду першої інстанції ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшились, а тому й підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 менш суворого запобіжного заходу немає.

Вищевказане свідчить про безпідставність апеляційних доводів сторони захисту про зменшення у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст.177 КПК України та недоведеність їх існування.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_8 має на утриманні сім`ю, чого не врахував суд, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в матеріалах справи зазначено, що ОСОБА_8 неодружений і на утриманні дітей не має. Крім того, вказані обставини не є достатнім стримуючим фактором для запобігання ризикам, передбаченим п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо порушення розумних строків розгляду кримінального провадження та тримання обвинуваченого під вартою, апеляційний суд вважає необгрунтованими, оскільки відповідно до ч.1 ст.28 КПК України розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, тому підстав для її скасування не має.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 10 червня 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 12 серпня 2022 року без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :