Провадження №1-кс/127/5850/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 липня 2022 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника заявника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , старшого слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0001918 від 30.08.2019 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 365-2, ч. 2 ст. 366 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з даним клопотанням, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2022 року у справі №127/3632/22 було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 та накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0001918 від 30.08.2019 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 365-2, ч. 2 ст. 366 КК України, шляхом заборони вчинення с уб`єктами державної реєстрації, в тому числі державним і приватним нотаріусам, будь-яких реєстраційних дій щодо нерухомого майна, яке належить йому на праві власності, а саме: земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:018:0026, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 350,8 кв.м., житловою площею 142,1 кв.м., згідно опису: житловий будинок літ. «А», підвал літ. «п/А», оглядова яма літ. «о/я», альтанка літ. «Б», огорожа №1-4, басейн №5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає, що арешт майна, підлягає скасуванню повністю, з огляду на наступне.

Так, суд при накладенні арешту на майно виходив з того, що із матеріалів кримінального провадження слідує, шо приватний виконавець ОСОБА_8 достовірно знаючи, що для реалізації майна необхідно погодження відділу опіки при Вінницькій міській раді, вчинив дії внаслідок яких відбулись 01.07.2019 прилюдні торги та реалізовано майно боржника, а тому з метою запобігання подальшого відчуження земельної ділянки та житлового будинку, запобігання можливості зміни відомостей про земельну ділянку та житловий будинок, збереження речових доказів виникла необхідність у накладенні арешту на майно, власником якого на даний час він являється.

Слідство стверджує, що на даний час є достатні підстави вважати, шо на вищевказану земельну ділянку, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами оформлено право власності в порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження», оскільки приватним виконавцем не було отримано дозволу органу опіку і піклування для здійснення реалізації майна, оскільки у будинку зареєстровані неповнолітні діти.

Слідчим зазначено, що на дату відкриття виконавчого провадження №58553051 в будинку були зареєстровані неповнолітні діти: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно п. 28 глави VIII Інструкції, у разі передачі нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл опіки піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано то виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна, повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченою п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону.

Приватний виконавець ОСОБА_8 не звертався до Служби у справах дітей Вінницької міської ради із зверненням про надання згоди на примусову реалізацію нерухомого майна.

Однак, у даному випадку згода органу опіку і піклування для здійснення реалізації майна не є обов`язковою (необхідною), що підтверджується висновками Верховного Суду у справі №639/5828/15-ц (провадження № 61-29627св18).

Так, в ухвалі про накладення арешту на майно зазначено, що на дату відкриття виконавчого провадження №58553051 в будинку були зареєстровані неповнолітні діти: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак вказані неповнолітні особи, не є дітьми бувших власників будинку і земельної ділянки - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , що дозволяло приватному виконавцю здійснити реалізацію майна незалежно від факту реєстрації місця проживання таких дітей у відчужуваному майні.

За таких умов, житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані в АДРЕСА_1 , на які накладено арешт, не є предметом вчинення кримінальних правопорушень, а відтак застосований арешт заявник просить скасувати.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_4 , пославшись на вищезазначені обставини, просила клопотання задоволити та скасувати арешт земельної ділянки площею 0,1000 га та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , який був накладений згідно з ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2022 року.

Старший слідчий СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 заперечував проти скасування арешту, посилаючись на те, що вищезазначена земельна ділянка та житловий будинок є предметом кримінального правопорушення, у кримінальному провадженні №0001918 визнані речовими доказами, а тому з метою збереження речових доказів, згідно з ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11.02.2022 було обгрунтовано накладено арешт.
Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження №0001918 від 30.08.2019, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Слідчий суддя при вирішенні даного клопотання, враховує приписи статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У відповідності до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно зі ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

В судовому засіданні встановлено, що СУ ГУНП у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001918 від 30.08.2019 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 365-2, ч. 2 ст. 366 КК України.

Підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стало подання заяви ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про те, що приватним виконавцем ОСОБА_8 вчинено ряд дій в порушення норм законодавства у результаті яких відбулись прилюдні торги з реалізації майно заявників, яке перебувало у заставі.

Органом досудового розслідування встановлено, що 15.06.2006 між ПАТ Укргазбанк та ОСОБА_11 було укладено кредитний договір № 110-Ф/06, поручителем якого виступила ОСОБА_12 , підписавши договір поруки та уклавши договір іпотеки (без заставного майна) власного будинку за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки 0,1000 га, за цією ж адресою, кадастровий номер :03:018:0026.

23.03.2010 року Староміським районним судом м. Вінниці ухвалене рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 заборгованості по кредитному договору в розмірі 513 614, 61 дол. США, що станом на день ухвалення рішення еквівалентно 4 085 290,61 гривень.

На підставі зазначеного рішення Староміським районним судом м. Вінниці видано виконавчий лист № 2-425/10 від 12.05.2010 про стягнення солідарно з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 заборгованості по кредитному договору № 110-Ф/06 від 15.06.2006 у розмірі 513 614 дол. США, що станом на день ухвалення рішення еквівалентно 4 085 290,61 гривень.

Вищевказаний виконавчий лист № 2-425/10 від 12.05.2010 перебував на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Вінницькій області та постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 26.11.2015 у виконавчому провадження № 19400845 виконавчий лист № 2-425/10 від 12.05.2010 року було повернуто стягувачу у зв`язку з наявністю рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради № 312 від 13.02.2014 про відмову в надання дозволу на реалізацію нерухомого майна (житлового будинку та земельної ділянки в АДРЕСА_1 ), так як право користування якими має малолітня дитина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, відділом примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 29.01.2018 у виконавчому провадженні № 50366587 виконавчий лист №2-425/10 від 12.05.2010 було повернуто стягувачу у зв`язку з наявністю рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 1625 від 20.07.2017 року про відмову в наданні дозволу на примусову реалізацію нерухомого майна (житлового будинку та земельної ділянки в АДРЕСА_1 ), так як право користування якими має малолітні діти - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Надалі, 05.03.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області ОСОБА_8 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58553051 з примусового виконання виконавчого листа № 2-425/10, що виданий 12.05.2010 на підставі рішення Староміського районного суду Вінницької області від 23.03.2010 у справі №2-425-2010 про солідарне стягнення з ОСОБА_12 та ОСОБА_11 заборгованості за кредитним договором №110- Ф/06 від 15.06.2006 у сумі 4 085 290,61 гривень.

27.03.2019 приватним виконавцем ОСОБА_8 винесено постанову про опис та арешт майна, згідно якої було описано та накладено арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_12 на правах приватної власності.

Надалі, 01.07.2019 відбулись електронні торги СЕТАМ по лоту № 353594 відповідно до яких, згідно протоколу № 416182, переможцем торгів визнано ОСОБА_7 , який придбав за ціною 3 730 900 гривень житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 298 кв.м. та земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Слідство стверджує, що на даний час є достатні підстави вважати, шо на вищевказану земельну ділянку, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами оформлено право власності в порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження», оскільки приватним виконавцем не було отримано дозволу органу опіку і піклування для здійснення реалізації майна, оскільки у будинку зареєстровані неповнолітні діти. На дату відкриття виконавчого провадження №58553051 в будинку були зареєстровані неповнолітні діти: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з п. 28 глави VIII Інструкції, у разі передачі нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл опіки піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано то виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна, повертає виконавчий документ стягувачу з підстави передбаченою п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону.

Приватний виконавець ОСОБА_8 не звертався до Служби у справах дітей Вінницької міської ради із зверненням про надання згоди на примусову реалізацію нерухомого майна.

Однак, у даному випадку згода органу опіку і піклування для здійснення реалізації майна не є обов`язковою (необхідною), що підтверджується висновками Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у постанові від 06 травня 2019 року у справі №639/5828/15-ц (провадження № 61-29627св18) висловив свою позицію, що відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Системний аналіз статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» дає підстави для висновку про те, що попередній дозвіл органу опіки та піклування при відчуженні нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким, в разі використання його як житла, має дитина, надається лише в разі, коли власниками відчужуваного майна є батьки або особи, які їх замінюють, а також коли останні укладають угоди від імені неповнолітніх.

Слід зазначити, що чинним законодавством не передбачено обмежень при реалізації права власника на розпорядження майном в залежності від того чи мають право на користування ним інші особи, зокрема, малолітні, якщо власник не є їх батьком (матір`ю) або ж особою, яка замінює останніх, та необхідність отримання на відчуження власником частки у спільному майні згоди інших співвласників.

Так, в ухвалі про накладення арешту на майно зазначено, що на дату відкриття виконавчого провадження №58553051 в будинку були зареєстровані неповнолітні діти: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Однак вказані неповнолітні діти, не є дітьми бувших власників будинку і земельної ділянки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , що дозволяло приватному виконавцю здійснити реалізацію майна незалежно від факту реєстрації місця проживання таких дітей у відчужуваному майні.

За таких умов, житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані в АДРЕСА_1 , на які накладено арешт, не є предметом вчинення кримінальних правопорушень, а відтак застосований арешт підлягає скасуванню.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

У відповідності до ч. 2 ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Так, ОСОБА_7 , добросовісно набув майно у результаті його продажу під час виконання судового рішення. Тобто таке майно не може бути витребувано в останнього.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Проаналізувавши вищезазначені обставини, врахувавши позицію Верховного Суду у справі №639/5828/15-ц (провадження № 61-29627св18), слідчий суддя, виконуючи функцію судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування, вважає, що клопотання ОСОБА_7 слід задоволити та скасувати арешт майна, який був накладений згідно з ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.02.2022 у справі №127/3632/22, на земельну ділянку площею 0, 1000 га, та на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та належать на праві власності ОСОБА_13 , оскільки це можливо без шкоди для кримінального провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 98, 131, 170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_6 задоволити.

Скасувати арешт майна, який був накладений згідно з ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.02.2022 у справі №127/3632/22, на земельну ділянку площею 0, 1000 га, кадастровий номер - :03:018:0026, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 530,8 кв. м, житловою площею 142, 1 кв. м, згідно опису: житловий будинок літ. "А", підвал літ. "п/А", оглядова яма літ. "о/я", альтанка літ. "Б", огорожа №1-4, басейн №5, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та належать ОСОБА_14 .

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: