Справа № 301/2426/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.04.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/30/21, за апеляційними скаргами прокурора Іршавського відділу Хустської місцевої прокуратури та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 03.12.2020.
Цим вироком:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , неодружений, з середньою освітою, громадянин України, судимий вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 22.07.2016 за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки із застосуванням ст.75 КК України на 01 (один) рік; вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 11.01.2018 за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ст.71 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки 02 (два) місяці; на підставі ухвали Миколаївського районного суду Львівської області від 12.08.2019 звільнений умовно-достроково 20.08.2019 на 01 (один) рік 04 (чотири) місяці 07 (сім) днів; вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 02.11.2020 за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.71 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки,засуджений:
- за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки 01 (один) місяць.
На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, що призначено за вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 02.11.2020, більш суворим, що призначено за даним вироком, остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки 01 (один) місяць.
На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання за даним вироком частково приєднано не відбуте покарання за вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 11.01.2018 та остаточно до відбування ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки.
Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
17.07.2020 біля 12 год. ОСОБА_6 , знаходячись по вул.Виноградній в с.Вільхівка Іршавського району Закарпатської області, діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою таємного викрадення чужого майна, переконавшись в тому, що його дії є непоміченими для сторонніх осіб, через вхідні двері, які на той час були відкриті, зайшов до побутової кімнати дворогосподарства АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_8 ,
після чого з холодильника марки «NORD», таємно викрав продукти харчування вартістю 413 грн. 80 коп., чим потерпілій ОСОБА_8 спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 413 грн. 80 коп.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність винуватості ОСОБА_9 у пред`явленому йому обвинуваченні та кваліфікацію його дій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок суду в частині призначення покарання змінити та призначити ОСОБА_9 покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 02.11.2020 більш суворим, призначеним за даним вироком, визначивши ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки, виключивши тим самим з мотивувальної та резолютивної частин вироку посилання на застосування ст.71 КК України. Вказує на те, що за вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 02.11.2020 ОСОБА_6 засуджений за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки та із застосуванням ст.71 КК України ОСОБА_6 , з урахування вироку Іршавського районного суду Закарпатської області від 11.01.2018, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки, а не 03 (три) роки позбавлення волі, як помилково вважав суд першої інстанції, тому остаточне покарання ОСОБА_6 повинно бути призначено на підставі ч.4 ст.70 КК України, саме у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки, без застосування положень ст.71 КК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не оспорюючи доведеність винуватості у пред`явленому йому обвинуваченні та кваліфікацію його дій, посилаючись на незадовільний стан здоров`я та необхідності кваліфікованого обстеження та лікування, порушує питання про пом`якшення призначеного йому покарання.
Судове провадження розглядається за відсутності обвинуваченого, потерпілої та захисника, неявка яких з урахуванням положень ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого до задоволення не підлягає, з таких підстав.
Відповідно до ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ч.3 ст.349 КПК України суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Основною умовою застосування такого судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчиненні за обставин, викладених в обвинувальному акті, так і виду та розміру завданої шкоди, що згідно з ч.1 ст.91 КПК України входить до предмету доказування у кримінальному провадженні.
Суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
У разі, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а спрощена процедура, передбачена ч.3 ст.349 КПК України, застосована бути не може.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції дотримався.
Як вбачається з вироку суду та журналу судового засідання від 03.12.2020 обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні вину у вчиненні кримінального правопорушення, яке ставилось йому в провину, визнав повністю, у зв`язку з чим, враховуючи думку учасників процесу, суд визнав недоцільним досліджене доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих даних, що узгоджується з вимогами ч.3 ст.349 КПК України.
Також суд належним чином роз`яснив сторонам, що вони будуть позбавлені права оскаржити в апеляційному порядку обставини, які ніким не оспорюються, та з`ясував, що усі учасники судового процесу правильно розуміють зміст цих обставин, переконався у добровільності їх позиції, що підтверджується змістом журналу судового засідання від 03.12.2020 та інформацією, зафіксованою на технічному носієві інформації, на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції.
Враховуючи викладене,судом першої інстанції правомірно було прийнято рішення щодо проведення судового розгляду у скороченому порядку за нормами ч.3 ст.349 КПК України, без дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, який за змістом ч.2 ст.394 КПК України апеляційним судом не переглядається.
Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції частини статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК) , а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Ці вимоги закону судом першої інстанції належним чином дотримані.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено у відповідності з вимогами ст.65 КК України, у межах санкції ч.3 ст.185 цього Кодексу, з урахуванням тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, наявністю обставин, що пом`якшують покарання та обставини, що обтяжує покарання, даних, що характеризують особу обвинуваченого і таке покарання є справедливим, достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував характер вчиненого кримінального правопорушення, його тяжкість, суспільну небезпечність, взяв до уваги дані, що характеризують особу обвинуваченого, який щиро розкаявся, активно сприяв у розкритті кримінального правопорушення, добровільно відшкодував шкоду потерпілій, по місцю проживання характеризується негативно, раніше судимий та обгрунтовано призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, в межах санкцій статті, за якою кваліфіковано його дії та дійшов вірного висновку про те, що виправлення й перевиховання ОСОБА_6 повинно проходити в умовах ізоляції останнього від суспільства.
Таким чином, покарання ОСОБА_6 призначено у відповідності до вимог ст.65 КК України, з врахуванням тяжкості вчиненого та характеру діяння, його ступеня суспільної небезпечності, наявності пом`якшуючих покарання обставин, - щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, відшкодування потерпілій заподіяної шкоди. Призначене покарання є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам закону і є справедливим.
Отже, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про наявність підстав для застосування більш м`якого покарання через незадовільний стан його здоров`я та необхідність кваліфікованого медичного обстеження й лікування, апеляційний суд відхиляє, оскільки жодних доказів про наявність у нього будь-якого захворювання обвинуваченим не надано, при цьому колегією суддів не встановлено порушень вимог ст.ст.50, 65 КК України.
Відповідно до положень п.п.1 п.2 ч.4 ст.374 КПК України, у вироку суду в резолютивній частині зазначається, зокрема, покарання, призначене по обвинуваченню, що визнане судом доведеним, та остаточна міра покарання, обрана судом.
Питання про призначення покарання за сукупністю злочинів виникає у тих випадках, коли злочинна діяльність особи проявляється у вчиненні одного або декількох
діянь, які кваліфікуються за двома або більше кримінально-правовими нормами Особливої частини КК, до засудження за будь-який з них.
За змістом пунктів 1 та 2 ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.
Виходячи з приписів кримінального закону правила призначення покарання, передбачені ч.4 ст.70 КК України, застосовуються у разі, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин. При цьому суд зобов`язаний в остаточне, призначене за сукупністю злочинів покарання, зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст.72 КК України.
Ці приписи є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.
Однак, при ухваленні вироку відносно ОСОБА_6 судом першої інстанції зазначене не було враховано, що потягло за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, про що слушно зазначено в апеляційній скарзі прокурора.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 02.11.2020 ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки.
Разом з тим, як установив суд першої інстанції, ОСОБА_6 17.07.2020 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, тобто до ухвалення вищевказаного вироку від 02.11.2020, а тому вірно прийняв рішення про застосування положень ч.4 ст.70 КК України, однак застосовуючи принцип поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком від 02.11.2020, більш суворим, призначеним за даним вироком, не врахував, що більш суворим є покарання саме за вироком від 02.11.2020, та помилково визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки 01(один) місяць.
При призначенні ОСОБА_6 покарання, суд не повинен був застосовувати положення ще й ст.71 КК України, помилково вважаючи, що ОСОБА_6 вчинив нове кримінальне правопорушення в період відбування умовно-дострокового звільнення, оскільки даний факт був врахований при призначенні покарання за попереднім вироком від 02.11.2020, що послугувало підставою для призначення покарання на підставі ст.71 КК України.
Зазначене вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність у зв`язку з чим, вирок в цій частині підлягає зміні, а апеляційна скарга прокурора задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок суду у разі, якщо його зміна не погіршує становища обвинуваченого.
Так, за вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 02.11.2020 ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03(три) роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарань, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано не відбуте покарання за вироком Іршавського районного суду від 11.01.2018 та остаточно до відбування ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 03.12.2020 стосовно ОСОБА_6 підлягає зміні в частині призначення остаточного покарання, а тому обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно призначити остаточне покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим, призначеним за вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 02.11.2020.
Згідно з вимогами п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню, та неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
З огляду на викладене, вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначення покарання.
Керуючись ст.ст.404,405,407,408,409,419 КПК України, апеляційний суд
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора Іршавського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_10 задовольнити.
Вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 03.12.2020 відносно ОСОБА_11 в частині призначеного покарання змінити.
Вважати ОСОБА_11 засудженим за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03(три) роки 01(один) місяць.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком більш суворим, призначеним за вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 02.11.2020, і остаточно до відбування ОСОБА_12 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки.
Виключити із мотивувальної та резолютивної частини вироку вказівку суду на призначення покарання за сукупністю вироків із застосуванням ст.71 КК України.
В решті вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 03.12.2020 щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

На ухвалу Закарпатського апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: