Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа №279/3395/18
провадження №1-кп/279/48/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі судді ОСОБА_1 , з секретарем ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , законного представника ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Коростені кримінальне провадження №000898 від 27.05.2018 року по обвинуваченню неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Коростень Житомирської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, раніше судимого 20.08.2019 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ст.185 ч.2, 75,104 КК України до 2 р.п/в з іспит.1 рік (ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08.09.2020 року від відбування покарання звільнений), зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ст.187 ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 27.05.2018 року близько 02.00 год. за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_2 , із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, здійснили напад на ОСОБА_4 , нанісши йому численних ударів кулаками рук та ногами в область голови та тулуба та заподіявши легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у виді уламкового перелому спинки носу зі зміщенням каудально та двобічного перелому крил носу без зміщення, та заволоділи майном потерпілого ОСОБА_4 на загальну суму 2150 грн., а саме: мобільним телефоном марки «IPhone 4» вартістю 1500 грн. з сім-картою вартістю 25 грн., шкіряним гаманцем вартістю 350 грн., в якому знаходились грошові кошти в сумі 275 грн..

Дії ОСОБА_6 , які виразились в нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, кваліфіковано як умисний злочин, передбачений ст.187 ч.2 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою причетність до вчинення злочину відносно потерпілого не визнав, заперечив факт вчинення злочину. Дав показання про те, що 27.05.2018 року разом зі своєю тіткою з самого ранку і до 01.00 год. знаходився на святкуванні дня міста, був вдягнений у джинси, світлу сорочку, піджак синього кольору. Після святкування разом з тіткою йшов до її квартири по АДРЕСА_3 , біля клубу «Каро» не проходив. Ночував у тітки, яка о 5-ій год. ранку поїхала в м.Київ. Його було затримано біля магазину «Сільпо» та звинувачено, що він з ОСОБА_8 наніс комусь ушкодження, було доставлено до поліції. Причетність до злочину він заперечував, зізнавальних показань не давав. Йому показали 4 фото, на одному з яких був він у віці 10 років, сказали, що його впізнав потерпілий, застосовували фізичне насильство. Потім приїхали його батьки, які повезли його до лікарні, бо в нього були побої. Зазначив про свою непричетність до вчинення злочину відносно потерпілого, просив його виправдати.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 дала показання про те, що в день події в місті було свято, вона працювала до 22-ої год., після роботи приєдналась до сестри ОСОБА_9 , з якою був її син ОСОБА_10 та її діти, разом пройшлись містом. Наступного дня сестра мала їхати до ОСОБА_11 , тому з дітьми та ОСОБА_10 пішла до своєї квартири на вул.Київська. Володимир весь день був з нею, сестра говорила, що коли зранку їхала, то він був в неї вдома. Просила слідчого, щоб переглянули записи з камер по маршруту їх слідування, чого зроблено не було. На тому записі, що їй показали, сина не було, бо в той день він був вдягнений святково, а особи на відео в шортах та футболках. Їй сказали, що потерпілий по фото впізнав сина, однак ставки віч-на-віч між ними не було. Сина затримали біля магазину «Сільпо», говорив, що до нього застосовувалось насильство, під час того, як його допитували при ній, він вину не визнавав.

Потерпілий ОСОБА_4 дав показання про те, що в ніч події знаходився у дворі свого будинку. До нього підійшли двоє хлопців, попросили цигарку. Коли він опустив голову, то один вдарив його в обличчя, з носу пішла кров. Той хлопець був високий, худорлявий, його обличчя не розгледів. Побачив другого, якого міг би впізнати. Він був за зростом нижче першого, можливо його зросту, худорлявий. Вік осіб не визначив. Другий хлопець вдарив його з боку по голові. Він впав. Ще отримав 1-2 удари. Відчув, що перевіряють кишені його штанів, забрали телефон, гаманець з 260 грн., ключі. Він вночі поїхав до поліції, там зранку взяли пояснення. Після того, як написав заяву, до поліції викликали через півтора місяці, на освідування направили через два місяці. Проводили впізнання по фото. Особа, на яку він вказав на фото, була йому схожа на другого нападника. Коли побачив ОСОБА_12 наочно, то його не впізнав. Стверджував про непричетність ОСОБА_12 до нападу на нього.

Свідок ОСОБА_13 свідчив про те, що ввечері з двору чув крики, хтось кричав, що його б`ють. Побачив двох осіб, які бігали. Вийшов, пройшов навколо, однак нікого не побачив. Зранку в тому місці знайшов ключі. Наступного дня побачив сусіда ОСОБА_14 , який повідомив, що на нього напали, віддав йому ключі. Тих осіб бачив через вікно, лише їх силуети, коли вони бігали по двору, були невеликого зросту. Коли вийшов хвилин через 10, то нікого не знайшов.

Свідок ОСОБА_15 дала показання про те, що коли була в поліції в своїх справах, її запросили були свідком. Оскільки була стурбована своїми проблемами, то про те, що відбувалось, нічого не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_16 свідчила про те, що, коли була в поліції в своїх справах, то в кабінеті була жінка-слідчий, до якої завели якогось хлопця, який щось розповідав. За станом в той день свого здоров`я в деталі вона не вдавалась, про що говорили нічого не слухала.

Свідок ОСОБА_17 дав показання про те, що у власних справах знаходився в поліції, його запросили бути свідком. Потерпілому ОСОБА_18 показували фотографії. Потерпілий сумнівався, розглядав знімки хвилин 20-30, показував на різні фото, потім вказав на одне фото.

Свідок ОСОБА_19 (тітка обвинуваченого) дала показання про те, що 27.05.2018 року в місті було свято, її племінник ОСОБА_10 був разом з нею, від себе його вона не відпускала. В 23 год. разом були в парку, дивились, як після виступу артистів розбирали сцену. В парку були аж до 01-ої год., потім йшли додому по АДРЕСА_3 . До 4-ої години ранку він ночував в її квартирі. Коли сестра повідомила, що ОСОБА_10 підозрюють в злочині, то вона її запевнила, що він весь день був з нею, нікуди не відходив. В поліції говорила про те, що її показання можна перевірити записами відео камер з приміщень на вулицях, якими вони йшли додому. В той день ОСОБА_10 був вдягнений в темно-синій піджак в клітину, світлу теніску, брюки.

Аналіз показань допитаних під час судового розгляду потерпілого та свідків, які відповідно до вимог ст.95 КПК України судом було отримано безпосередньо, свідчить про те, що ні потерпілий, ні жоден зі свідків не вказали на ОСОБА_6 як на особу, що причетна до вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_4 : потерпілий категорично заперечує, що одним з нападників був ОСОБА_6 , що під час впізнання по фотознімках вказав на його фото, бо воно видалось йому схожим, однак, якщо б впізнавав ОСОБА_6 очно, то не вказав би на нього; законний представник ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_19 зазначили про те, що ОСОБА_20 день напередодні та в ніч події перебував під постійним наглядом ОСОБА_19 , вони заявляли про те, що їх показання можуть бути перевірені шляхом перегляду відеозаписів з камер відео спостереження, встановлених на приміщеннях по маршруту їх пересування, що ОСОБА_20 був вдягнений в святковий одяг; жоден з інших свідків не був очевидцем події, будь-яких показань, які б свідчили про причетність ОСОБА_6 до розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_4 , не дали.

Як письмові докази, що доводять вину обвинуваченого, суду були подані та судом досліджені наступні:

- протокол прийняття заяви ОСОБА_4 про вчинене кримінальне правопорушення від 27.05.2018 р., згідно якого потерпілий повідомив про те, що 27.05.2018 року близько 02.15 год. двоє невідомих осіб чоловічої статі із застосуванням насильства заволоділи його майном. Вказаний протокол містить дані про те, що потерпілий бачив нападника та може його впізнати, однак за якими прикметами не зазначено.

- протокол огляду від 27.05.2018 року, в якому зафіксовано обстановку на місці події, виявлено плями бурого кольору.

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.06.2018 р., в якому зафіксовано впізнання потерпілим особи на фото №2. Ознаки, за якими свідок впізнав особу, в протоколі не відображено, в довідці до протоколу впізнання зазначено, що на фото №2 ОСОБА_6 , ОСОБА_21 .

Стороною захисту зроблено заяву про недопустимість вказаного протоколу як доказу, оскільки він складений неуповноваженою особою, так як слідчий ОСОБА_22 провадження прийняла до свого провадження 26.06.2018 р. (т.1 а.103), а провела слідчу дію впізнання та склала протокол 25.06.2018 р., ознаки, за якими потерпілий впізнав обвинуваченого, не зазначені.

- протокол тимчасового вилучення майна від 26.06.2018 року, в якому зафіксовано вилучення у ОСОБА_4 джинсових штанів синього кольору, та протокол від 26.06.2018 року їх огляду.

- протокол тимчасового вилучення оптичного диска з відеокамери від 06.07.2018 року та протокол його огляду від 06.07.2018 р., в якому зафіксовано зміст відео файлу, згідно якого о 00.53-00.57 год. дві особи наносять удари ногами та руками третій особі, вища на зріст особа щось дістає з кишені потерпілого, інший наносить декілька ударів ногою, вищий одягнений в темний спортивний костюм з сірими рукавами, темні кросівки з білою підошвою, нижчий вдягнений в джинсові шорти з білою кишенею, чорну спортивну кофту з білими полосами по рукавам, чорні кросівки з білою підошвою.

Під час перегляду в судовому засіданні вказаного відеозапису, встановлено, що зафіксована на ньому подія відбувалась на значній відстані від камери спостереження в умовах недостатньої видимості. На записі зафіксовано переміщення двох осіб, індивідуальні риси облич яких не розпізнаються.

Стороною захисту зроблено заяву про недопустимість вказаного відеозапису як доказу, оскільки він був виданий гр.Калініним, який не є особою, яка уповноважена збирати чи подавати докази (т.1 а.127), отже отриманий в непроцесуальний спосіб, крім того, що не дозволяє ідентифікувати за зображенням на ньому особу як ОСОБА_6

- протокол від 25.07.2018 року проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_4 , в якому зафіксовано відтворення потерпілим обставин його побиття 27.05.2018 р. близько 00.30 год. двома невідомими хлопцями молодого віку та заволодіння його майном.

Висновком експерта №284 від 25.07.2018 року встановлено, що у потерпілого ОСОБА_4 були виявлені легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, які могли утворитися від нанесення ударів кулаками рук та ногами.

Згідно повідомленої ОСОБА_6 30.06.2018 року підозри за ст.186 ч.2 подія мала місце близько 00.38 год. 27.05.2018 року. Про підозру неповнолітнього повідомлено без участі захисника, чим не дотримано вимог п.1 ч.2 ст.52 КПК України щодо обов`язкової участі захисника з моменту встановлення факту неповноліття особи. В повідомленні про зміну раніше повідомленої підозри від 26.07.2018 року на ст.187 ч.2 КК України вказано час вчинення злочину 02.00 год..

Дослідивши вищевказані докази та проаналізувавши їх в сукупності, враховуючи доводи сторони захисту щодо недопустимості таких з них, як протокол впізнання та відеозапис з місця події, суд дійшов висновку, що жоден з поданих суду письмових доказів та висновок експерта не містить даних, що підтверджують причетність ОСОБА_6 до вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_4 ..

Враховуючи, що протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.06.2018 р. за результатами проведення слідої дії складено слідчим ОСОБА_22 , яка до групи слідчих увійшла 25.06.2018 р. (т.1 а.102), то вказана особа є уповноваженою на проведення розслідування з 25.06.2018 р., отже такий протокол як доказ з такої підстави не є недопустимим.

В той же час, враховуючи, що зображення осіб, які пред`являлись для впізнання потерпілому, отримані в непроцесуальний спосіб, не відомо їх походження та час створення (як вказав ОСОБА_23 , на фото він зображений в 10-річному віці), зафіксована у вищевказаному протоколі інформація не може бути прийнята як достовірна.

Таким чином, проаналізувавши всі представлені стороною обвинувачення та дослідженні в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про відсутність доказів, які б підтверджували причетність ОСОБА_6 до вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_4 ..

Посилання обвинувачення на можливу зовнішню схожість за статурою та зростом зображених на відеозаписі осіб на ОСОБА_6 є недопустимим, оскільки є лише припущенням, будь-якими достовірними даними, в тому числі і екпертними, не підтверджено.

Потерпілий під час судового розгляду неодноразово пояснив при яких обставинах та за яких умов вказав на зображення ОСОБА_6 на фото під час відповідної слідчої дії, наявність в нього сумніву під час впізнання підтвердив і свідок ОСОБА_24 , та наполягав на непричетності ОСОБА_6 до вчиненого відносно нього злочину.

Відповідно до ст.62 Конституції України, ст.17,ч.2 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Вирок суду не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Згідно ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України покладається на сторону обвинувачення, належності та допустимості доказів на сторону, що їх подає.

Відповідно до положень ст.ст.284,ч.1,п.3; 373,ч.1,п.2 КПК України у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, не встановлено достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання, ухвалюється виправдувальний вирок.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не представлено належних, допустимих та достатніх доказів, які в своїй сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводять причетність обвинуваченого до вчинення злочинних дій, що докази вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину відсутні, він підлягає виправданню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368,370,373,374 КПК України,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.187 ч.2 КК України, та виправдати.

Речові докази джинсові штани, які зберігаються у потерпілого ОСОБА_4 , залишити останньому, оптичний диск залишити в матеріалах провадження.

Вирок може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляції, а в разі подачі апеляції - після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано .

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, може бути отримана в суді учасниками судового провадження.

Суддя ОСОБА_1