Справа № 459/350/22
Провадження № 1-кп/459/23/2022
У Х В А Л А
підготовчого судового засідання
06 квітня 2022 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді кримінальне провадження за №0000812 від 01.11.2021 відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч.1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

10.02.2022 року до Червоноградського міського суду Львівської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000812 від 01.11.2021 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч.1 ст. 263 КК України,до якого долучено реєстр матеріалів досудового розслідування, цивільний позов, розписка про отримання копії обвинувального акту, цивільного позову та реєстру матеріалів досудового розслідування обвинуваченим.
Ухвалою від 16.02.2022 справу щодо ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді триманян під вартою на 60 днів на термін з 16 лютого 2022 року по 16 квітня 2022 року включно без можливості внесення застави.
В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 06.04.2022 прокурор просить продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, оскільки обставини, які були підставою для його обрання під час досудового розслідування, на даний час, не відпали. Зазначив, що є ризик того, що останній може переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності та може вчиняти тиск на потерпілого шляхом його переконання та залякування і може схилити його до зміни даних ними показів. Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується зокрема у вчиненні вимагання поєднаного з погрозами насильства до потерпілого, а відтак перебуваючи без найважчого запобіжного заходу ОСОБА_4 зможе реалізувати свої погрози. У зв`язку із цим прокурор вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України продовжуть надалі існувати та відсутні підстави для зміни запобіжного заходу, оскільки всі інші запобіжні заходи будуть надто м`якими та недоцільними, оскільки є розумні підстави вважати, що обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого та переховуватися від суду. Також прокурор зазначив, що попередньо обраний строк тримання під вартою спливає 16.04.2022 року.

Обвинувачений та захисник у задоволенні клопотання прокурора просили відмовити вважаючи, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України відсутні. Захисник звернув увагу на те, що потерпілий призваний на військову службу і тому вважає, що обвинувачений не зможе впливати на потерпілого.

Потрепілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, проте подав заяву про проведення підготовчого судового засідання у його відсутності.

31.03.2022 на адресу суду надійшли заяви від ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про бажання взяти ОСОБА_4 на поруку.

Крім того, 31.03.2022 ФОП ОСОБА_9 була подана заява про зобов`язання щодо працевлаштування ОСОБА_4 на посаду вантажника з повним робочим днем.

Захисник просив змінити запобіжний захід на особисту поруку. В обгрунтування зазначив, що його підзахисний має постійне місце проживання по АДРЕСА_1 , до затримання займався додатковими роботами на будівельних об`єктах, відтак, всі ці обставини на його думку свідчать про відсутність ризиків його ухилення від суду. Зазначив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виявили бажання взяти ОСОБА_4 на особисту поруку, оскільки такі мають позитивний вплив на обвинуваченого та гарантують його явку і при необхідності доставку до суду на першу вимогу. Також, ФОП ОСОБА_9 зобов`язується працевлаштувати ОСОБА_4 на посаду вантажника з повним робочим днем. Тому вважає, що на даний час відсутні будь-які ризики, передбачені у ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку захисника ОСОБА_5 та просив змінити відносно нього запобіжний захід у виді тримання під вартою на особисту поруку.

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні пітвердили факт того, що бажають взяти обвинуваченого на поруки, оскільки багато років знають його як порядну та справедливу людину. Зазначили, що їх рішення добровільне, прийняте без жодного тиску. Також вказані особи зауважили, що їм відомо у вчиненні якого кримінального правопорушення обвинувачуться ОСОБА_10 , яка відповідальність передбачена за дане правопорушення, а також гарантують виконання усіх обов`язків, покладених на обвинуваченого.

Розглянувши вищевказані клопотання, вислухавши учасників, суд прийшов до такого висновку.

Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно з вимогами абз. 1, 2 ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім цього, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною, обвинуваченою кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, а згідно ч.3 ст.199 КПК України також і те, що заявлені ризики не зменшилися.

Заслухавши учасників, суд дійшов висновку про продовження стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки об`єкти посягань злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_10 , обставини та характер вчинення останніх, вид і тяжкість санкції за інкриміновані діяння, вік та стан здоров`я обвинуваченого у сукупності дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення або ж вчиняти тиск на потерпілого.

У зв`язку з цим, продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою гарантуватиме належну поведінку останнього, а тому подальше його тримання є виправданим, оскільки цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Щодо клопотання про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання суд вважає, що таке задоволенню не підлягає, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, запобігти існуючим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України і у випадку застосування більш м`якого запобіжного заходу є розумні підстави вважати, що обвинувачений може незаконно впливати на потеріплого та переховуватися від суду.

Обґрунтована підозра у вчинені ОСОБА_4 інкримінованого злочину існує й надалі.

Сукупність таких фактів як об`єкт посягання злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_10 , обставини та характер вчинення інкримінованого діяння, вид і тяжкість кримінально-правової санкції, вік обвинуваченого дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спроби переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення; а також вчинити тиск на потерпілого.

Відтак, фактичні обставини справи та ризики, які були підставою для встановлення виду запобіжного заходу - тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , не змінилися та продовжують існувати.

Наведені аргументи й міркування щодо зміни запобіжного заходу є непереконливими, оскільки перебування обвинуваченого на свободі викликатиме обґрунтоване занепокоєння з приводу безпеки потерпілого, а обмеження його свободи у цій справі не є свавільним, оскільки цього вимагають інтереси правосуддя та істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Натомість покликання на можливість залучення обвинуваченого до добровільної суспільно-корисної праці під час воєнного стану суд трактує не більше як констатацію таких фактів, адже відсутні докази, котрі б безсумнівно підтверджували в майбутньому гарантії виконання обвинуваченим наперед взятих зобов`язань.

У підсумку уважна і прискіплива оцінка конкретних фактичних обставин цієї справи, доводів і міркувань сторін сформувала у суду переконання, що зміна запобіжного заходу на більш м`який не може гарантувати належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 , а подальше тримання останнього під вартою є хоч і крайнім, але виправданим заходом.

З урахуванням наведеного вище суд вважає, що обрання запобіжного заходу більш м`якого, ніж тримання під вартою буде недоцільним, а, відтак, клопотання захисника про зміну запобіжного заходу не підлягає задоволенню.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

У відповідності до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні у випадках, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування .

Таким чином, враховуючи вимоги ч. 3 та ч. 4 ст. 183 КПК України та те, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення насильницького характеру і в разі внесення ним чи іншими особами застави, може впливати на потерпілого погрозами чи вчиненням інших насильницьких дій, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_4 .
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 314-316 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Клопотання прокурора задовольнити.

Обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів по 04 червня 2022 року включно без можливості внесення застави.
У задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу у виді особистої поруки відмовити.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її проголошення.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1