Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 489/2328/19
Провадження № 1-кп/490/123/2020
У Х В А Л А

18 лютого 2022 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участі прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0000441 про обвинувачення

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого пунктом 7 частини 2 статті 115 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

1. На розгляд сторін кримінального провадження було поставлене питання про можливість закінчувати дослідження обставин справи, перевірку їх доказами та переходити до судових дебатів.

2. Прокурор просив про продовження строку дії обраного відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу, спираючись про те, що ризики, що зумовили його обрання та продовження строку його дії, наразі не є усунутими.

Після ж вирішення цього питання прокурор вважав за доцільне закінчити дослідження обставин справи, перевірку їх доказами та переходити до судових дебатів.

3. Обвинувачений під час судового розгляду кримінального провадження заперечував проти можливості закінчувати дослідження обставин справи.

3.1. Зокрема, він вважав за необхідне призначити у справі судово-криміналістичну експертизу відеообразу його затримання, отриманого за допомогою камер працівників поліції. Обвинувачений стверджував, що у такий спосіб буде доведено, що наданий суду відеообраз є спотворений та не відповідає дійсності. Як стверджував далі обвинувачений, у разі задоволення його клопотання та підтвердження обставин, про які в ньому йдеться, він зможе довести, що ніж, яким були нанесені тілесні ушкодження ОСОБА_9 , був йому підкинутий.

3.2. Також обвинувачений вважав за необхідне повторно допитати свідка ОСОБА_10 спираючись про те, що під час попереднього допиту той дав неправдиві свідчення.

3.3. Обвинувачений також наполягав на виклику у судове засідання свідків обвинувачення, явку яких раніше не було забезпечено прокурором, а саме - свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Вказував, що ці свідки, можливо, нададуть відомості, які можуть бути використаними ним під час його захисту.

4. Водночас обвинувачений проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку його тримання під вартою заперечував, спираючись про те, що висунута йому підозра не є належним чином обґрунтованою.

До того ж, звертав увагу на те, що має постійне місце проживання та соціальні зв`язки, що є достатніми для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Окрім того, обвинувачений послався про те, що раніше засуджувався, під час попереднього притягнення його до кримінальної відповідальності до набрання вироком чинності під вартою не перебував, належним чином виконуючи при цьому покладені на нього процесуальні обов`язки.

5. Захисник під час розгляду справи позицію свого підзахисного підтримав.

Встановлені судом обставин із посиланням на докази

1. 03 травня 2019 року в провадження Центрального районного суду міста Миколаєва надійшов обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого пунктом 7 частини 2 статті 115 Кримінального Кодексу України.

2. В межах цього кримінального провадження ОСОБА_6 обвинувачується, зокрема, у такому.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 07.02.2019 приблизно о 20 год. 15 хв. (точного часу в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (згідно виписки з медичної карти №302 виявлено 2,02 промілле), знаходячись між під`їздами №3 та №4 будинку АДРЕСА_2 , звернув увагу на двох незнайомих йому осіб ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які проходили повз вказаного будинку та спілкувались між собою.
В цей час ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , та спробував обійняте раніше незнайомого йому ОСОБА_9 , який в свою чергу, обурений поведінкою ОСОБА_6 , відштовхнув від себе та попрохав припинити його свої протиправні дії. На що ОСОБА_6 не реагуючи на прохання ОСОБА_13 , усвідомлюючи, що він перебуває в громадському місці - дворі житлового будинку, з мотивів явної неповаги до суспільства, використовуючи малозначний привід та зневажливе ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки та моральності, бажаючи самовиразитись в очах присутніх громадян, діючи з особливою зухвалістю у виді нахабного поводження, буйства, дістав з кишені плоскогубці, якими почав розмахувати перед обличчям потерпілого. Після чого, ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що потерпілий ОСОБА_9 намагається припинити його протиправні дії та проявляючи ще більше буйство і не реагуючи на прохання ОСОБА_10 припинити свої протиправні дії, безпричинно, маючи умисел на позбавлення життя ОСОБА_9 , з хуліганських мотивів, дістав з кишені належний йому ніж господарсько-побутового призначення, яким із значною силою наніс потерпілому ОСОБА_9 удар в грудну клітину зліва, в область розташування життєво важливого органу серця, завдавши проникаючи колото-різане поранення грудної клітини потерпілого. який не в змозі був чинити опір внаслідок несподіваного протиправного посягання на своє життя та здоров`я.
Завдавши потерпілому удар ножем в життєво важливу частину тіла - грудну клітину, ОСОБА_6 , вважаючи, що виконав всі дії, які вважав необхідним для доведення злочину до кінця, втік з місця злочину.
Внаслідок умисних дій ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_9 завдано тяжке тілесне ушкодження, яке призвело до його смерті на шляху госпіталізації до лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва.
Ці дії ОСОБА_6 кваліфіковані за пунктом 7 частини 1 статті 115 Кримінального Кодексу України.

3. Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 08 лютого 2019 року відносно обвинуваченого був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 07 квітня 2019 року включно.

Подальшими ухвалами слідчого судді та суду строк тримання обвинуваченого під вартою продовжувався неодноразово.

Востаннє ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 грудня 2021 року строк тримання ОСОБА_6 під вартою був продовженим до 19 лютого 2022 року включно.

4. Під час обрання цього запобіжного заходу та продовження строку його дії слідчий суддя та суд виходили з того, що існують ризики, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду та продовжити вчиняти злочини.

5. Наразі суд дослідив усі надані сторонами докази.

5.1. Зокрема, судом був досліджений відеообраз затримання обвинуваченого, отриманий внаслідок застосування натільних камер працівників поліції.

5.2. Окрім того, під час судового розгляду кримінального провадження був допитаний свідок ОСОБА_10 , який виклав свою версію подій, що відбувались за його та обвинуваченого участі; викладена ним версія в цілому збігається з версією обвинувачення.

При цьому під час цього допиту обвинувачений мав можливість поставити свідкові запитання та отримати на них відповіді; таким правом скористався у повному обсязі.

Наразі обвинувачений про обставини, що можуть бути повідомленими цим свідком та стосовно яких цей свідок не допитувався, не посилається.

5.3. Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у судове засідання протягом тривалого часу не з`являлись, про час та місце розгляду справи вони сповіщались належним чином.

Вжитими заходами встановлено, що жоден з них за вказаними під час досудового розслідування адресами наразі не перебуває, наразі кожен з них виїхав за межі України та зможе з`явитись до суду через невиправдано тривалий проміжок часу.

З огляду на таке прокурор від їх допиту у суді відмовився.

Захистом також вживались заходи для забезпечення явки цих свідків, проте вжиті захистом заходи виявились марними.

5.4. Під час судового розгляду кримінального провадження сам обвинувачений не заперечуючи тої обставини, що конфлікт між ним, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виник в зв`язку з малозначним та навіть нікчемним приводом, але надавав своїм діям у цьому конфлікті оцінку, що не збігається з оцінкою органів досудового розслідування.

Положення закону, якими керувався суд під час постановлення ухвали.

Під час вирішення питання про можливість закінчувати дослідження обставин справи та перевірку їх доказами.

1. Відповідно до статті 363 Кримінального Процесуального Кодексу України

Після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами головуючий у судовому засіданні з`ясовує в учасників судового провадження, чи бажають вони доповнити судовий розгляд і чим саме /частина 1/

У разі заявлення клопотань про доповнення судового розгляду суд розглядає їх, у зв`язку з чим має право ставити запитання сторонам чи іншим учасникам кримінального провадження /частина 2/.

За відсутності клопотань або після вирішення клопотань, якщо вони були подані, суд постановляє ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і переходить до судових дебатів /частина 3/.

2. Відповідно до частини 1 статті 332 Кримінального Процесуального Кодексу України

Під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.
Відповідно до часини 1 статті 242 Кримінального Процесуального Кодексу України експертиза проводиться експертними установами або експертами у разі, якщо для з`ясування обставин справи необхідні спеціальні пізнання.

3. Відповідно до частини 14 статті 352 Кримінального Процесуального Кодексу України

Свідок може бути допитаний повторно в тому самому або наступному судовому засіданні за його клопотанням, за клопотанням сторони кримінального провадження або за ініціативою суду, зокрема, якщо під час судового розгляду з`ясувалося, що свідок може надати показання стосовно обставин, щодо яких він не допитувався. Під час дослідження інших доказів свідкам можуть ставити запитання учасники судового провадження, експерт, а також суд.

Під час вирішення питання про доцільність подальшого перебування обвинуваченого під вартою.

1. Відповідно до статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені дії.
При цьому відповідно до частини 3 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя має переконатись, що жоден більш м`який, ніж запропонований слідчим, запобіжний захід не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Відповідно до статті 199 Кримінального Процесуального Кодексу України строк тримання під вартою може бути продовженим у разі наявності вказаних вище обставин та додаткового доведення того, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали не є можливим, а раніше заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

2. Відповідно до частини 1 статті 183 Кримінального Процесуального Кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Зі змісту статті 7 Закону України "Про попереднє ув`язнення" сутність цього запобіжного заходу полягає у триманні осіб у встановлених для цього місцях, які забезпечують їх ізоляцію, постійний нагляд за ними і роздільне тримання їх у порядку, передбаченому статтею 8 цього Закону.

3. Відповідно до статті 8 Кримінального Процесуального Кодексу України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Окрім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року Конвенція про захист прав та основоположних свобод /далі - Конвенція/ та практика Європейського суду з прав людини визнаються в Україні джерелом права

3.1. Відповідно до визначеного Європейським судом з прав людини поняттям під час вирішення питання щодо запобіжного заходу під обґрунтованою підозрою слід розуміти добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

-можна перевірити у судовому розгляді;

-спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Добросовісним можна вважати припущення, яке висунуте компетентним органом у встановленому законом порядку та ґрунтується на підході до справи, що характеризується правдивістю, сумлінністю та ретельністю.

3.2. Відповідно до правової позиції, що сформована Європейським Судом з прав людини, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Також суд вказав, що пункт 3 статті 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Європейський суд з прав людини судом також відзначає, що "ризик втечі або уникнення правосуддя" зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти.

Далі відзначається, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання".

/див. рішення у справі "Тодоров проти України" від 12.01.2012 року, "Пунцельт проти Чехії", "Харченко проти України" та інші/

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (рішення від 26.06.1991 року), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п.51).

3.3. Відповідно до сталої практики Європейського Суду з прав людини, особа в будь-якому випадку повинна демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватись від використання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Повертаючись до обставин розгляду цієї справи, суд відзначає таке.

Щодо можливості закінчувати дослідження обставин справи та перевірку їх доказами.

І……Обвинувачений просить про призначення у справі експертизи.

Проте, процитовані вище норми діючого законодавства доводять, що експертиза може бути призначеною лише у разі одночасної наявності таких умов:

-необхідність встановлення певних обставин для мети кримінального провадження;

-необхідність спеціальних пізнань для встановлення таких обставин.

Стосовно наявності таких умов у цьому випадку суд відзначає таке.

1. Обвинувачений просить про проведення експертного дослідження зрештою для встановлення тої обставини, що в момент його затримання ножа він при собі не мав та ніж був вкладений до його одягу працівниками правоохоронних органів.

1. В той же час, сам обвинувачений не заперечує тої обставини, що заподіяв ОСОБА_9 тілесні ушкодження за допомогою ножа.

Питання ж про те, чи є вилучений в межах кримінального провадження ніж саме тим, яким ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження, має бути вирішеним не на підставі відомостей відеозапису, але - на підставі дослідження слідів на ножі, результати якого судом наразі вже досліджені.

Наведене у сукупності доводить, що обставини, для з`ясування яких обвинувачений просить призначити експертне дослідження, не мають значення для досягнення мети кримінального провадження.
Ці обставини дійсно можуть свідчити про обставини затримання обвинуваченого, але такі обставини істотного значення для вирішення справи також не мають.

Отже, передбачені законом умови для призначення експертизи є відсутніми, через що підстави для задоволення клопотання про її проведення також є відсутніми.
За такого у задоволенні клопотання обвинуваченого про призначення експертизи слід відмовити.

ІІ……Обвинувачений просить про повторний допит свідка ОСОБА_10 .

Проте, наведені вище норми діючого законодавства доводять, що повторний допит свідка є можливим лише для з`ясування обставин, стосовно яких відповідний свідок не допитувався.

В цьому ж випадку такі обставини вочевидь є відсутніми.

Отже, передбачені законом умови для повторного допиту свідка ОСОБА_10 є відсутніми, через що підстави для задоволення клопотання про таке також є відсутніми.
За такого у задоволенні клопотання обвинуваченого про повторний допит цього свідка слід відмовити.

ІІІ……Обвинувачений просить про допит свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Стосовно цього клопотання суд відзначає таке.

1. Явка цих свідків до суду наразі не є можливою взагалі.

За такого це клопотання об`єктивно не може бути задоволеним.

2. До того ж, сторони згодні із тим, що жоден із цих свідків не був учасником кульмінаційних подій, що розглядаються в межах цього кримінального провадження; кожен з них може повідомити лише про обставини, що відбувались після цих подій.

В той же час, співставлення позицій сторін доводить, що предметом спору в цьому випадку є саме зміст та оцінка саме кульмінаційних подій, а саме /поведінка потерпілого та свідка ОСОБА_10 безпосередньо перед конфліктом з ОСОБА_6 та під час цього конфлікту та поведінка обвинуваченого у цих же обставинах/.

Та обставини, про які могли б повідомити вказані свідки, наразі жодною з сторін не заперечуються.

Таке доводить, що покази цих свідків не здатні відчутно вплинути на результати розгляду справи.
Це, в свою чергу, доводить, що підстави вживати наполегливі заходи щодо їх виклику в цьому випадку є відсутніми.

Отже, фактичні підстави для виклику цих свідків та їх допиту у суді є відсутніми, через що підстави для задоволення клопотання про таке також є відсутніми.
За такого у задоволенні клопотання обвинуваченого про виклику цих свідків та вжиття додаткових заходів щодо їх виклику також слід відмовити.

IV……Інших клопотань, окрім як щодо доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, під час судового розгляду заявлено не було.

Наведене у сукупності доводить, що в цьому випадку суд має, відмовивши у задоволенні клопотань обвинуваченого та розглянувши клопотання щодо доцільності перебування обвинуваченого під вартою, ухвалити про закінчення дослідження обставин справи та перевірку їх доказами.

Щодо доцільності подальшого перебування обвинуваченого під вартою.

І……Щодо висунутої обвинуваченому підозри.

1. Висунуте ОСОБА_6 обвинувачення ґрунтується, зокрема, на показах самого обвинуваченого, який не заперечує конфлікту між ним та потерпілим та того факту, що у розвитку цього конфлікту він /обвинувачений/ наніс потерпілому удар, від якого сталась смерть ОСОБА_9 .

Ця версія, так само, як й версія обвинуваченого, наразі може бути перевіреною судом, та судом вживаються необхідні заходи задля проведення такої перевірки.

До того ж, матеріали справи не містять відомостей про те, що, висуваючи ОСОБА_6 обвинувачення, органи досудового розслідування діяли недобросовісно або без належної ретельності або дбайливості.

2. Стосовно посилань обвинуваченого про те, що висунута йому підозра не є належним чином доведеною, суд відзначає таке.

Наведені вище докази, а саме - покази самого обвинуваченого - підтверджують, що припущення у вчиненні злочину ОСОБА_6 наразі є обґрунтованим.

Його перевірка ж, про що власно й йдеться у доводах, що аналізуються, має здійснюватись лише за наслідками судового розгляду під час ухвалення вироку по справі; до цього моменту вирішення питання про винуватість/невинуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, до того ж - про точні обставини вчинення такого злочину, не може вирішуватись.

Отже, на цій стадії процесу посилання обвинуваченого, що аналізуються, не є прийнятними.

Наведене у сукупності доводить, що висунута ОСОБА_6 "підозра" для мети вирішення питання про застосування відносно нього запобіжного заходу є обґрунтованою.

ІІ……Щодо наявності передбачених законом ризиків.

1. Обґрунтованість висунутої ОСОБА_6 підозри свідчить про те, що він може продовжити вчиняти злочини, адже він обвинувачується у вчиненні злочину, мотиви якого не можуть бути логічно пояснені, а за такого - належним чином обмежені.

Та під час розгляду питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачений логічного мотиву своїх дій щодо початку спілкування із сторонніми для нього особами та розвитку конфлікту із ними навести не спромігся.

Високий ступінь цього ризику, підтверджується також тим, що у 2005 році ОСОБА_6 був засуджений Заводським районним судом м. Миколаєва за вчинення тяжкого злочину проти життя та здоров`я, передбаченого частиною 2 статті 121 Кримінального Кодексу України.

Високий ступінь цього ризику, підтверджується також тими обставинами, що до затримання обвинувачений, зловживав алкогольними напоями.

2. До того ж, характер висунутої ОСОБА_6 підозри вказує про те, що існують ризики, що він може переховуватись від суду, адже його обвинувачено у вчиненні злочину, за який законом передбачене покарання у вигляді, зокрема, довічного позбавлення волі.
Та особливу актуальність такому ризику надає та обставина, що обвинувачений, одночасно заявляє необґрунтовані клопотання, задоволення яких вочевидь суттєво збільшує строк розгляду справи, наполягає при цьому на його звільненні з-під варти. Таке, окрім іншого, доводить, що обвинувачений в дійсності, всіляко уникаючи встановлення дійсних обставин справи, намагається у будь-який спосіб добитися свого звільнення з-під варти до ухвалення рішення по суті обвинувачення. Це, в свою чергу, не може бути поясненим інакше, ніж тим, що обвинувачений вживає усіх доступних йому заходів для уникнення суду, тобто - щодо переховування від суду.

ІІІ……Щодо можливості запобігання цим ризикам.

1. Суд відзначає, що будь-який запобіжний захід, що не є пов`язаним із триманням під вартою, не здатен забезпечити контролю за поведінкою обвинуваченого такою мірою, що таке унеможливить вчинення ним злочинів з мотивів, які не можуть бути належним чином пояснені.

2. Обвинувачений посилається про те, що під час здійснення відносно нього кримінального провадження про його обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 121 Кримінального Кодексу України, він до набрання вироком чинності не перебував під вартою.

Проте, ці посилання наразі не мають відношення до обставин цього кримінального провадження.

Так, той факт, що у вказаний обвинуваченим період запобіжний захід у вигляді його тримання під вартою не застосовувався, поза розумним сумнівом був пов`язаний із відомостями про його особу та обставинами справи, що існували на час застосування запобіжного заходу.

Наразі ж такі обставини суттєво змінились, адже на теперішній час доведеним є те, що обвинувачений, вчинивши злочин, що мав наслідком смерть людини, не зважаючи на той факт, що за вчинення цього злочину вже відбув суворе покарання у вигляді позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив та знов став причетним до дій, що потягли смерть іншої людини. Таке, в свою чергу, доводить, що суспільна небезпека особи обвинуваченого порівняно із тою, яка існувала на час розгляду відносно нього попередньої справи, істотно збільшилась.

3. Стосовно міркувань обвинуваченого про наявність в нього постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків суд відзначає таке.

Ці посилання за певних умов можуть свідчити про зниження ризику того, що обвинувачений переховуватиметься від суду.

Проте, ці міркування не містять відомостей про запобіжники вчиненню обвинуваченим нових злочинів, адже вказані обвинуваченим обставини не завадили йому, щонайменше, перебувати на вулиці у нетверезому стані та вступити у конфлікт із сторонніми особами за відсутності до того суттєвого приводу.

4. Вирішуючи питання про доцільність подальшого перебування обвинуваченого під вартою, суд враховує й те, що, з огляду на характер підозри, яка обґрунтовано була висунута ОСОБА_6 , саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, свідків.

Таке у сукупності доводить, що запобігти передбаченим законом ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.
За такого клопотання прокурора підлягає задоволенню, а у задоволенні клопотання захисту слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 369-372; 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

1.У задоволенні клопотання обвинуваченого про виклик додаткових свідків та повторний допит свідка ОСОБА_10 - відмовити
2.У задоволенні клопотання обвинуваченого про призначення у справі судово-криміналістичної експертизи відеозапису - відмовити.
3.Клопотання прокурора - задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , - до 18 квітня 2022 року включно.
У задоволенні клопотання захисту про зміну запобіжного заходу відмовити.

4.Закінчити дослідження обставин справи та перевірку їх доказами.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскарженою безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів, в решті ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя = ОСОБА_1 =

Суддя = ОСОБА_2 =

Суддя = ОСОБА_3 =