Дата документу 16.05.2022 Справа № 337/3528/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/3528/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/996/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням програмного забезпечення EASYCON),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2022 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 червня 2022 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2022 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 червня 2022 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тяжкістю інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 кримінального правопорушення, суворістю можливого покарання та відомостями про особу обвинуваченого, а також зазначив, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу та винести нову ухвалу про зміну йому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що він тримається під вартою вже 3 роки і за цей час ніяких альтернативних запобіжних заходів до нього не застосовувалось.

Зазначає, що жодні ризики, на які посилається прокурор, не доведені та є припущеннями.

Вказує, що провину свою він не визнає, та нічим вона не доведена, наміру переховуватися, незаконно впливати на потерпілу у нього немає, вчиняти інше кримінальне правопорушення не збирається.

Зауважує, що попередні його судимості не є підставою для його арешту та не є доведенням його вини, це лише негативна частина його біографії.

Крім того, вказує, що потерпіла, її представник, свідки вже допитані, докази по справі зібрані, нових свідчень не надходило.

Звертає увагу, що він ніколи не перебував у розшуку, звільнившись умовно - достроково, він перебував під адміністративним наглядом, всі обов`язки виконував, щомісяця з`являвся на перевірку, місце проживання ніколи не змінював, до затримання був офіційно працевлаштований.

Вказує, що він мешкає зі своєї матір`ю, яка потребує догляду, в нього є проблеми зі здоров ям, він три роки перебуває під вартою і порушень немає, за місцем свого мешкання характеризується позитивно.

Звертає увагу на те, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту ніяким чином не підвищує ризик, а навпаки прискорить судовий процес.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю за адресою його проживання: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своєї скарги вказує, що у клопотанні прокурора вказано обвинувачення ОСОБА_7 з «минулого», так як вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя скасовано ухвалою Запорізького апеляційного суду від 20 січня 2022 року, тобто вказані обставини обвинувачення прокурором в клопотанні не відповідають дійсності, так як вони не існують на час розгляду клопотання.

Зазначає, що прокурор за весь тривалий термін досудового розслідування та судового розгляду так і не зміг обґрунтувати та доказати належним чином вину ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, що потягло за собою необґрунтований у своєї тривалості та необхідності строк тримання під вартою.

Крім того, вказує, що відповідно до аналізу обставин, передбачених ст. 178 КПК України, суд, вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, повинен був надати обґрунтовану оцінку таким обставинам, що ОСОБА_7 не просто мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , а є особою, яка зареєстрована за вказаною адресою, тобто має зареєстроване місце проживання.

Зазначає, що ОСОБА_7 офіційно працевлаштований та має стабільний постійний дохід, це підтверджується листом від 25 червня 2019 року №143, який наданий Ленінському районному суду м. Запоріжжя 2 березня 2022 року, тобто відповідно до характеристики з місця роботи ОСОБА_7 працював до затримання офіційно у ТОВ «ЖИ ЕФ СИ» помічником кухаря кулінарного цеху з 18 січня 2018 року по теперішній час, повністю виконує обов`язки, при конфліктних ситуаціях поводиться коректно, стримано, з колегами підтримує рівні взаємини, в сукупності наведене підтверджує міцність соціальних зв`язків.

Також вказує, що порушень дисципліни у слідчому ізоляторі не зафіксовано.

Зазначає, що ризики, на які посилається прокурор, нічим не підтверджуються та мають характер припущень.

Вказує, що враховуючи наявність постійного зареєстрованого місця проживання та місця офіційної роботи (міцність соціальних зв`язків), відсутність будь-яких порушень та обов`язків, немає жодних підстав стверджувати про наявність ризику переховування від правосуддя, так як іншого запобіжного заходу до ОСОБА_7 не застосовувалося.

Крім того зазначає, що усі речові докази та документи зібрані, оскільки досудове розслідування закінчено та кримінальне провадження повторно після скасування вироку знаходиться у суді.

Вказує, що жодних підстав передбачати незаконний вплив на потерпілу в кримінальному провадженні немає, так як потерпіла повсякчасно знаходиться під доглядом свого представника і більш того, потерпіла вже допитана у судовому засіданні 9 липня 2020 року за участю представника потерпілої та психолога.

Звертає увагу на те, що матір обвинуваченого має дуже поганий стан здоров`я та потребує постійного догляду, так як мешкає сама та має похилий вік (82 роки), що підтверджується копією останньої виписки з КУ «Міська лікарня №1», з якої чітко можливо побачити, що вона знаходилися у стаціонарі у стані середньої тяжкості.

Зауважує, що вина ОСОБА_7 на даний час не підтверджується зовсім фактичними даними, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 підтримав подану ним апеляційну скаргу та зазначив, що заявлені ризики прокурором не доведені.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав подану апеляційну скаргу.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг та вказав, що інкримінований обвинуваченому злочин відноситься до категорії особливо тяжких відносно малолітньої особи, раніше судимий за вчинення аналогічного злочину.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його захисника та прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, суворість покарання, в тому числі у виді позбавлення волі на строк до 15 років, що має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності обвинуваченого та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності його поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватися від суду.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». При оцінці ризиків переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Крім того, відсутність стійких соціальних зв`язків, дружини та неповнолітніх дітей на утриманні також підтверджує підстави існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів вважає неспроможними доводи захисника з приводу наявності міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого, посилаючись на постійне його місце проживання та місце офіційного працевлаштування, оскільки підтвердженням міцних соціальних зв`язків може бути наявність у обвинуваченого родини й утриманців.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що не виключається можливість незаконного впливу на потерпілу та свідків.

При встановлені наявності ризику впливу на потерпілих та свідків, колегія суддів враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному проваджені, а саме спочатку, на стаді досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, а стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи у судовому засіданні. При цьому, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них.

Так, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, після надходження до Ленінського районного суду м. Запоріжжя вказаного провадження на новий розгляд, ані потерпіла ОСОБА_9 , ані свідки, судом першої інстанції допитані не були, а тому ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжує існувати та є реальним.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, у тому числі, за аналогічний особливо тяжкий злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, раніше неодноразово звільнявся від відбування покарання як по відбуттю строку покарання, так і умовно-достроково, а маючи не зняті та не погашені судимості, знову обвинувачується у вчиненні аналогічного особливо тяжкого злочину, що в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших аналогічних злочинів.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що доводи обвинуваченого та його захисника з приводу необґрунтованості ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України безпідставними.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, не здатний забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду, впливати на потерпілу та свідків або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що обвинувачений офіційно працевлаштований, має позитивну характеристику з місця роботи, має зареєстроване місце проживання, матір обвинуваченого має поганий стан здоров`я та потребує постійного догляду, на даний час не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи про те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази винуватості вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального провадження не можуть розглядатись апеляційним судом під час перевірки ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, оскільки на цій стадії розгляду, апеляційний суд здійснює тільки перевірку обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Всі інші доводи апеляційних скарг були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційних скарг не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2022 року, якою продовжено застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 червня 2022 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4