ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2022 Справа №607/10867/22 Провадження №1-кп/607/1462/2022 м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м.Тернополі кримінальне провадження №0000198, дані про яке 17.07.2021 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернопіль, українця, громадянина України, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , неодруженого, з вищою освітою, не працюючого, який є особою з інвалідністю ІІ групи, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
за участю сторін кримінального провадження: прокурора Теребовлянської окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 , представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

16.07.2021 близько 17 год. 40 хв. водій ОСОБА_3 керував технічно справним автомобілем «Mercedes-Benz», р.н. НОМЕР_1 , та рухався зі швидкістю близько 90 км/год. автомобільною дорогою М12 «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка», в напрямку від м.Хмельницький до м.Тернопіль, в салоні якого перебував один пасажир ОСОБА_8 .

Під час руху вказаною ділянкою дороги ОСОБА_3 у порушення вимог пунктів 1.5 ч.1 та 2.3 (б, д) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, із змінами та доповненнями (надалі - ПДР), а також вимог, які наведені у абзаці 6 частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-XII від 30.06.1993), із змінами та доповненнями (надалі - ЗУ «Про дорожній рух»), не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав такі прийоми керування транспортним засобом та смугу руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним і в такий спосіб, своїми діями не примушувати інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху та швидкість, не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрозу життю та здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Унаслідок вказаних дій та в порушення вимог п.п.10.1, 11.3 ПДР водій ОСОБА_9 y продовження такого руху, перед зміною напрямку руху - виїзду на зустрічну смугу, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоди, чи небезпеки іншим учасникам руху та надалі на дорозі із двостороннім рухом, яка має по одній смузі руху в кожному напрямку, які розділені суцільною лінією дорожньої розмітки, допустив виїзд на смугу зустрічного руху.

У вказаний період часу в зустрічному напрямку своєю смугою до м.Хмельницького, рухалися наступні транспортні засоби: автомобіль «Nissan X-Trail», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , з чотирма пасажирами в салоні, зі швидкістю близько 70-80 км/год. та автомобіль «Opel Vivaro», р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_11 із одним пасажиром ОСОБА_12 , зі швидкістю близько 90 км/год.

Своїми діями, які не відповіли вище переліченим вимогам пунктів ПДР, а також у порушення вимог розділу 34. Дорожня розмітка, 1. Горизонтальна розмітка, 1.1. (вузька суцільна лінія) ПДР, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz», р.н. НОМЕР_1 , на км 177 вищезазначеної дороги, навпроти кафе «Вікторія», виїхав на смугу для зустрічного руху, перетнувши дорожню горизонтальну розмітку 1.1, яку в дорожній обстановці перетинати було заборонено, при цьому не надав переваги водію ОСОБА_10 , створивши небезпеку для руху і позбавивши її технічної можливості уникнення дорожньо-транспортної пригоди. Рухаючись смугою зустрічного руху, водій ОСОБА_3 створив такі умови, при яких не зміг забезпечити безпеку дорожнього руху та допустив зіткнення передньої бокової лівої частини керованого автомобіля «Mercedes-Benz», р.н. НОМЕР_4 , із боковою лівою частиною автомобіля «Nissan X-Trail», р.н. НОМЕР_2 .

Після даного зіткнення з автомобілем «Nissan X-Trail», р.н. НОМЕР_2 , водій ОСОБА_3 продовжив рух зустрічною смугою, вже перебуваючи в некерованому стані, внаслідок вищевказаного ДТП та створив «аварійну дорожню ситуацію» водію автомобіля «Opel Vivaro», р.н. НОМЕР_5 , ОСОБА_11 , позбавивши його технічної можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди. Унаслідок порушення ПДР ОСОБА_3 створив такі умови, що не зміг забезпечити безпеку дорожнього руху та допустив на смузі руху вказаної дороги до м.Хмельницький подальше зіткнення автомобіля «Mercedes-Benz», р.н. НОМЕР_1 , із автомобілем «Opel Vivaro», р.н. НОМЕР_5 , які у первинний момент контактували між собою передніми частинами.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди:

- водію автомобіля «Opel Vivaro», р.н. НОМЕР_6 , ОСОБА_11 спричинено масивну травму тіла з численними переломами кісток скелету та ушкодженнями внутрішніх органів, від чого настала його смерть на місці пригоди;

- пасажиру автомобіля «Opel Vivaro», р.н. НОМЕР_6 , ОСОБА_12 спричинено тілесні ушкодження, у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, а із зовнішніх ушкоджень в ділянці голови численні садна і «дрібні поверхневі» рани лобової ділянки та «рвана» рана лобової ділянки справа; закриту травму правої верхньої кінцівки у вигляді багатовідламкового внутрішньо суглобового перелому дистального метаепіфізу (нижнього кінця) променевої та шилоподібного відростку ліктьової кісток і вивиху кисті; травму грудної клітки у вигляді закритих переломів 6-7-го лівих ребер; закриту травму поперекового відділу хребта у вигляді переломів лівих поперечних відростків 2-3-го хребців; закриті уламкові переломи кісток тазу, які у своєму клінічному перебігу супроводжувались тривалим (більше як 21 день) розладом здоров`я та за цією ознакою належать до середньої тяжкості;

- пасажиру автомобіля «Mercedes-Benz», р.н. НОМЕР_7 , ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої травми лівого кульшового суглоба у вигляді повного вивиху головки стегнової кістки; закритої черепно-мозкової травми у виді струсу головного мозку, із зовнішніми ушкодженнями у вигляді саден і «забійної» рани лобної ділянки голови; саден правої лобно-тім`яно-скроневої ділянки голови численних саден тулуба та кінцівок, які у своєму клінічному перебігу супроводжувались тривалим (більш як 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою належать до середньої тяжкості.

Порушення водієм ОСОБА_3 вимог пунктів 1.5 ч. 1, 2.3 (б, д), 10.1, 11.3 та вимог розділу 34. Дорожня розмітка, 1. Горизонтальна розмітка, 1.1. (вузька суцільна лінія) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 із змінами та доповненнями, а також вимог, які наведенні в абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 та абзаці 4 частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-XII від 30.06.1993), із змінами та доповненнями, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілому ОСОБА_11 та заподіянням середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_8 .

За таких обставин, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України - тобто в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 та заподіяло середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_8 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому. Показав, що дійсно 16.07.2021 близько 17 год. 40 хв., керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz», номерний знак НОМЕР_8 на автомобільній дорозі М12, в напрямку з м.Хмельницький до м.Тернопіль, зі швидкістю приблизно 90 км/год., в салоні якого окрім нього перебував один пасажир - ОСОБА_8 , перетнув дорожню розмітку, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Nissan X-Trail», який рухався йому на зустріч. Після чого, перебуваючи в некерованому стані створив аварійну дорожню ситуацію водію автомобіля «Opel Vivaro», р.н. НОМЕР_5 , ОСОБА_11 , який загинув на місці події. Зазначив, що завдану кримінальним правопорушенням шкоду відшкодував усім потерпілим в даному кримінальному провадженні у повному обсязі, просив суворо не карати та не позбавляти права керування транспортними засобами, у зв`язку з отриманням внаслідок ДТП інвалідності.

Представник потерпілої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 під час судового розгляду підтвердив, що заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду, обвинувачений ОСОБА_3 добровільно відшкодував потерпілій ОСОБА_6 в повному обсязі, за виключенням тієї шкоди, яка підлягає відшкодуванню страховою компанією, згідно ліміту відповідальності визначеного у страховому полісі, а тому остання жодних претензій морального чи матеріального характеру до обвинуваченого немає, у зв`язку з чим просить не обирати щодо ОСОБА_3 покарання у виді реального позбавлення волі.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду кримінального провадження потерпілі ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилися, надіславши на адресу суду заяви про розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 за їх відсутності. У поданих заявах також вказали про відсутність жодних претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_3 та просили не застосовувати щодо обвинуваченого покарання пов`язане з реальним позбавленням волі.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, а також враховуючи, що судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_3 та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, а також стосуються процесуальних витрат та речових доказів. При цьому суд з`ясував правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, з`ясував чи немає сумнівів в добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Таким чином, допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 та дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, а також стосуються судових витрат та речових доказів, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю, і його дії органом досудового розслідування кваліфіковані вірно за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 та заподіяло середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_8 .

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», п.20: При призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Так, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , у відповідності до вимог ст.66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку та усунення заподіяної шкоди. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні обвинуваченому покарання суд також враховує, що ОСОБА_3 раніше не судимий, є особою молодого віку, вчинив необережний тяжкий злочин,на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, внаслідок ДТП отримав інвалідність ІІ групи, у зв`язку з чим потребує лікування.

Окремо суд враховує й поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 під час судового розгляду, яка наповнена критичною оцінкою вчиненого та висловленням жалю з приводу вчиненого, а також демонстрацією готовності нести відповідальність за вчинене (повне визнання вини, належна процесуальна поведінка), а також добровільне відшкодування всім потерпілим у даному кримінальному провадженні завданої злочином шкоди (за виключенням тієї шкоди, яка підлягає відшкодуванню страховою компанією, згідно ліміту відповідальності визначеного у страховому полісі).

Також суд не залишає поза увагою й позицію щодо покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , викладену потерпілими ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 у поданих ними до суду письмових заявах та висловлену в судовому засіданні представником потерпілої ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 , які підтвердивши відшкодування завданої злочином шкоди та відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого, просили не позбавляти останнього волі. Думка потерпілих хоча і не має переважного значення при прийнятті рішення щодо покарання, втім, не може бути залишена без належної уваги та оцінки і безумовно підлягає врахуванню в сукупності з іншими обставинами.

З огляду на викладене, та виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації та враховуючи, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, суд у даному конкретному випадку вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі у розмірі наближеному до мінімальної межі санкції ч.2 ст.286 КК України.

Поряд з цим, у даному випадку при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд не вбачає підстав для застосування положень статті 69 КК України, оскільки покарання у такому випадку не відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та не призведе до виправлення обвинуваченого.

Також, вирішуючи питання про необхідність призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд приходить до висновку про недоцільність його застосування, в зв`язку з урахуванням обставин скоєного злочину, який вчинено з необережності, характеру допущених ОСОБА_3 порушень Правил безпеки дорожнього руху, даних, які характеризують особу обвинуваченого, поведінки після вчинення злочину, відсутності обставин, які обтяжують покарання та даних про систематичний характер порушення обвинуваченим вимог ПДР, а також те, що обвинувачений в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину не перебував.
Не вбачаючи доцільності у застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд, окрім зазначеного вище, враховує також те, що ОСОБА_3 внаслідок ДТП отримав інвалідність, у зв`язку з чим потребує можливості керувати транспортним засобом, в той час як позбавлення його такого спеціального права, в умовах складної епідеміологічної ситуації та воєнного стану в країні на день ухвалення судового рішення, на думку суду, становитиме надмір тягар для обвинуваченого.
Крім того, із урахуванням обставин даної справи, необережної форми вини обвинуваченого, думки потерпілих, які просили не позбавляти обвинуваченого волі,суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, тому вважає за можливе застосувати до ОСОБА_3 положення ст.75 КК України й звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та покласти обов`язки, передбачені ст.76 КК України. З метою додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання у даному випадку, на думку суду, можливо досягти мети заходу примусу без ізоляції ОСОБА_3 від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж іспитового строку тривалістю два роки, який буде достатнім для того, щоб останній довів своє виправлення, а покладення на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України дозволить здійснювати контроль за поведінкою обвинуваченого.

Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з встановленням йому іспитового строку, у порядку визначеному ст.75 КК України, суд, із врахуванням його характеризуючих даних, ступеня тяжкості вчиненого злочину, взяв до уваги те, що обвинувачений повністю визнав свою вину, під час судового розгляду дав детальні показання щодо обставин вчинення даного кримінального правопорушення, висловив жаль з приводу скоєного, щиро розкаявся у вчиненому, добровільно відшкодував завдані збитки потерпілим, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

На думку суду, таке покарання та звільнення від його відбування з випробуванням буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Також суд враховує, що згідно ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Беручи до уваги, що питання залишення цивільного позову без розгляду не регулюється вимогами КПК України, при вирішенні цього питання суд керується нормами ЦПК України.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
За наведеного, враховуючи висловлену в судовому засіданні заяву прокурора у даному кримінальному провадженні - прокурора Теребовлянської окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_4 про залишення цивільного позову у даному кримінальному провадженні без розгляду, поданий прокурором в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради, цивільний позов про відшкодування витрат на лікування потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , слід залишити без розгляду.
Питання щодо майна, на яке накладено арешт, слід вирішити у відповідності до ст.174 КПК України.

Підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого до набрання вироком законної сили немає з огляду на відсутність таких клопотань в учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.
Документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, відповідно до вимог ч.2 ст.124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 124, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому 2 (два) роки іспитового строку.

Відповідно до ст.76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов прокурора Теребовлянської окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_4 , поданий в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради до ОСОБА_3 залишити без розгляду.
На підставі ч.4 ст.174 КПК України скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.07.2021 у справі №607/12750/21 та який частково скасований ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.07.2022 у справі №607/9217/22 на автомобіль марки "Opel Vivaro", р.н. НОМЕР_9 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_10 належить ОСОБА_13 , та ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.07.2021 у справі №607/12750/21 - на автомобіль марки «Mercedes-Benz», р.н. НОМЕР_8 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_11 належить ОСОБА_14 .

Речові докази: автомобіль "Nissan X-Trail" р.н. НОМЕР_2 , який згідно постанови слідчого від 17.07.2021 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000198 від 17.07.2021 та поміщено на охоронювану територію ФОП " ОСОБА_15 ", що за адресою АДРЕСА_2 , після набрання вироком законної сили, - повернути власнику ОСОБА_10 ; автомобіль "Mercedes-Benz", p.н. НОМЕР_4 , який згідно постанови слідчого від 17.07.2021 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000198 від 17.07.2021 та поміщено на охоронювану територію ФОП " ОСОБА_15 ", що за адресою АДРЕСА_2 , після набрання вироком законної сили, - повернути власнику ОСОБА_14 ; автомобіль "Opel Vivaro" p.н. НОМЕР_3 , який згідно постанови слідчого від 17.07.2021 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000198 від 17.07.2021 та поміщено на охоронювану територію ФОП " ОСОБА_15 ", що за адресою АДРЕСА_2 , після набрання вироком законної сили повернути власнику ОСОБА_13 ; ліве переднє колесо автомобіля «Mercedes-Benz», р.н. НОМЕР_8 , яке згідно постанови слідчого від 17.11.2021 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000198 від 17.07.2021 та постановлено зберігати в камері схову СУ ГУНП в Тернопільській області, після набрання вироком законної сили, - повернути власнику ОСОБА_14 .
Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави процесуальні витрати за проведення судових автотехнічних експертиз від 18.08.2021 №СЕ-19/120-21/7559-ІТ в розмірі 1029 (одна тисяча двадцять дев`ять) грн. 72 коп.; від 20.08.2021 №СЕ-19/120-21/7560-ІТ в розмірі 1372 (одна тисяча триста сімдесят дві) грн. 96 коп.; від 25.08.2021 №СЕ-19/120-21/7558-ІТ в розмірі 1372 (одна тисяча триста сімдесят дві) грн. 96 коп.; від 11.04.2022 №СЕ-19/120-22/3363-ІТ в розмірі 2402 (дві тисячі чотириста дві) грн. 68 коп.; судової транспортнотрасологічної експертизи від 20.08.2021 №СЕ-19/120-21/7607-ІТ в розмірі 4118 (чотири тисячі сто вісімнадцять) грн. 88 коп.; судової фототехнічної експертизи від 10.12.2021 №СЕ-19/120-21/11668-ФП в розмірі 2745 (дві тисячі сімсот сорок п`ять) грн. 92 коп.; інженерно-транспортної експертизи від 28.12.2021 №СЕ-19/123-21/6728-ІТ в розмірі 2745 (дві тисячі сімсот сорок п`ять) грн. 92 коп.; судових експертиз за експертною спеціальністю 12.2 «Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власникові транспортного засобу» від 20.08.2021 №СЕ-19/120-21/7984-АВ в розмірі 2745 (дві тисячі сімсот сорок п`ять) грн. 92 коп.; від 17.11.2021 №СЕ-19/120-21/11532-АВ в розмірі 2745 (дві тисячі сімсот сорок п`ять) грн. 92 коп.
Вирок суду, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддяОСОБА_1