Справа № 352/2585/21
Провадження № 11-кп/4808/353/22
Категорія ч. 3 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової п алати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000260 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 13 червня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому, із застосуванням норм ст. 69 КК України, покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

Строк покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі ухвалено обчислювати з моменту його фактичного затримання та взяття під варту.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 , повторно, вчинив таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в приміщення.

Вказаний злочин підсудний вчинив при таких обставинах:

ОСОБА_8 , маючи не зняту та не погашену у встановленому Законом порядку судимість за вчинення злочину проти власності, у період часу з 18.10.2021 р. до 01.11.2021 р. у невстановлений досудовим розслідуванням час, з метою таємного викрадення з приміщення стодоли майна потерпілого ОСОБА_10 , прибув на території житлового господарства останнього, що розташоване по АДРЕСА_1

Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_8 перебуваючи на території подвір`я потерпілого, підійшов до приміщення стодоли та через незачинені дерев`яні вхідні двері проник до її середини.

Продовжуючи свої неправомірні дії, спрямовані на таємне заволодіння чужим майном та бажаючи довести свій злочинний умисел до кінця, з корисливих спонукань, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою особистого збагачення, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_8 перебуваючи у приміщенні стодоли таємно викрав шуруповерт голубого із чорним кольорів марки «Grand» ДЭ-1150/20FR вартістю 429,00 грн., шуруповерт сірого із чорним кольорів марки «Niteo Tools» №POJM190319 вартістю 473,00 грн. та малу болгарку чорного колору марки «Niteo Tools» №POJM190320 вартістю 728 грн., які знаходились на підлозі.

Після цього, ОСОБА_8 з місця вчинення злочину скрився та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1630 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 13 червня 2022 року скасувати з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання в межах санкції статті та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вважає, що суд при призначенні покарання фактично не врахував усі пом`якшуючі обставини та дані про особу обвинуваченого. Зокрема, суд не взяв до уваги те, що він відшкодував потерпілому завдану шкоду і потерпілий жодних претензій до нього не мав та просив не карати його суворо. Крім того, у вироку суду не зазначено про те, що він просив звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням, оскільки має бажання вступити до ЗСУ та боронити Україну. Також суд не взяв до уваги те, що він здійснює догляд та опіку за своїми батьками, однак без юридичного оформлення такої дії.

Крім того, обвинувачений вказує, що суд першої інстанції не врахував характер та мотиви вчиненого ним злочину, адже він вчинив даний злочин після того, коли потерпілий з ним не розрахувався за виконані ним роботи на його прохання. Оскільки на той час в його користуванні перебували шуруповерт марки «Grand» ДЭ-1150/20FR, шуруповерт марки «Niteo Tools» №POJM190319 та мала болгарка чорного кольору марки «Niteo Tools» № НОМЕР_1 , то він повідомив потерпілого про те, що віддасть йому їх після того, як той розрахується за виконану роботу. Стверджує, що не проникав та не викрадав речі потерпілого з метою наживи, а просто хотів отримати оплату за свою працю. Шкодує про вчинене. Також просить суд врахувати те, що він з 23.01.2015 року по даний час перебуває на диспансерному обліку з діагнозом туберкульоз (закрита форма), а умови, які є у в`язницях не підуть на користь його здоров`ю.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обов`язковою умовою застосування такого порядку судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження: події злочину, винуватості обвинуваченого у його вчиненні за обставин, викладених в обвинувальному акті, а також виду і розміру завданої шкоди, що, згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України, входить до предмету доказування у кримінальному провадженні.

Якщо принаймні одна з наведених обставин заперечується будь-ким із учасників судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а спрощена процедура, передбачена ч. 3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 р. у справі № 521/11693/16-к, стосовно застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів, стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Таким чином, приймаючи рішення про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд першої інстанції повинен не тільки переконатись в тому, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а також роз`яснити їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Виконуючи вищевказану вимогу кримінального процесуального закону, суд першої інстанції повинен конкретизувати кожну із обставин вказаних в обвинуваченні, яка має значення для правильного розгляду справи по суті і стосовно якої він приймає рішення про недоцільність дослідження доказів.

Суд першої інстанції повинен вказати, які саме обставини не потребують доказування і вважаються встановленими в зв`язку з тим, що не оспорюються ніким із учасників кримінального провадження, переконатися, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і після постановлення судового рішення, будуть позбавлені права оскаржити їх в апеляційному порядку.

Вищевказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції виконані не були і суд не конкретизував обставини, стосовно яких він приймає рішення про недоцільність дослідження доказів і стосовно яких учасники судового провадження позбавлені права оскарження в апеляційному порядку.

Суд не з`ясував чи правильно розуміє ОСОБА_8 зміст цих обставин, не переконався у добровільності його позиції та безпідставно, в порушення вимог кримінального процесуального закону, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Так, з мотивувальної частини вироку вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні пред`явленого йому в обвинувальному акті злочину визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся і, вибачившись перед потерпілим, дав суду показання, в яких повністю підтвердив обставини скоєного ним кримінального правопорушення вищенаведеного у вироку.

Проте, в судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вказав на те, що прокурор разом із захисником вмовили його підтвердити в суді першої інстанції викладені в обвинувальному акті фактичні обставини вчинення злочину. Насправді він не проникав на територію господарства потерпілого ОСОБА_10 та не крав будівельні інструменти. Стверджує, що він виконав для ОСОБА_10 певні будівельні роботи після чого з дозволу потерпілого забрав для тимчасового використання інструменти, які в подальшому не став йому віддавати, оскільки потерпілий відмовився з ним розрахуватися за виконану роботу.

Таким чином, зі змісту показань обвинуваченого вбачається, що фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення істотно відрізняються від тих фактичних обставин, які були визнані судом першої інстанції такими, які ніким не оспорюються та викладені в обвинувальному вироку.

Колегія суддів звертає увагу на необхідність перевірки вищевказаних доводів ОСОБА_8 під час розгляду провадження в суді першої інстанції, оскільки вони мають істотне значення для розгляду кримінального провадження і можуть вплинути на висновки суду щодо доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку про відсутність необхідності досліджувати докази стосовно обставин вчиненого правопорушення, оскільки не встановив, що всі учасники кримінального провадження правильно їх розуміють зміст цих обставин.

Крім того, колегією суддів встановлені інші істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства під час розгляду кримінального провадження.

Так, на диску, що прикріплений до матеріалів провадження відсутній технічний запис судового засідання від 13.06.2022 року, зокрема відсутній запис останнього слова обвинуваченого та оголошення вироку, що також є істотними порушеннями норм процесуального закону.

Враховуючи те, що судом було допущено процесуальні порушення, які не можуть бути виправлені при апеляційному розгляді, в тому числі і ті, що визначені в ст.412 КПК України як істотні, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, необхідно його скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, під час якого необхідно перевірити доводи обвинуваченого, встановити фактичні обставини кримінального правопорушення та надати їм відповідну правову оцінку.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, а вирок суду необхідно скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,409,412,415,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 13 червня 2022 року щодо ОСОБА_8 скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5