Дата документу 24.02.2022 Справа № 323/1659/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №323/1659/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/320/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2022 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за клопотанням засудженого
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26 травня 2014 року за ст.395, ч.4 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі, раніше судимого:
27 квітня 2009 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.121, ст.69 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки;
14 грудня 2009 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.309, ч.2 ст.307, ч.1 ст.190 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією половини майна;
13 березня 2012 року Дзержинським міським судом Донецької області за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки із іспитовим строком 2 роки;
28 березня 2014 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185КК України до позбавлення волі на строк 4 роки з іспитовим строком 1 рік,
про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Засуджений звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 09 серпня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Своє рішення суд мотивував тим, що засуджений беззаперечно не довів, що його поведінка є стабільно позитивною та активною, а отже і не довів свого виправлення в розумінні ст.81 КК України. Ті обставини, на які посилається засуджений, не можуть беззаперечно вказувати на те, що його поведінка зазнала усталених позитивних змін, не доводять щирого виправлення засудженого і не є самостійними підставами для його умовно-дострокового звільнення.
В апеляційній скарзі засуджений просить розглянути питання про застосування до нього положення ст.81 КК України - про умовно-дострокове звільнення.

Оріхівський районний суд Запорізької області відмовив йому у застосуванні вказаної норми не роз`яснивши підстави такої відмови.

Згідно з ухвалою суду, в липні 2021 року засуджений ОСОБА_6 , який відбуває покарання в Державній установі «Оріхівська виправна колонія (№88)», звернувся до Оріхівського районного суду Запорізької області із клопотанням про його звільнення умовно-достроково від відбування покарання у виді 4 років позбавлення волі, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня .2014 року.
Клопотання мотивоване наявністю обставин, які відповідно до ст.81 КК України, є підставою для умовно-дострокового звільнення.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 своє клопотання підтримав та пояснив, що залучався адміністрацією колонії до виконання обов`язків з господарського забезпечення відділення, в якому перебував. Мав заохочення. Стягнення також має, але пов`язує це з тим, що адміністрація колонії упереджено ставиться до нього та створює штучні перешкоди для умовно-дострокового звільнення. Вважає, що він виправився та розкаявся у вчиненому злочині, за який відбуває покарання.
В судовому засіданні захисник засудженого - адвокат ОСОБА_9 , клопотання підтримав, вважаючи доведеною наявність обставин, які відповідно до ст.81 КК України, є підставою для умовно-дострокового звільнення засудженого.
Представник установи виконання покарань заперечив проти задоволення клопотання, пославшись на відсутність підстав для цього, оскільки за час відбування покарання засуджений характеризується посередньо, стійких ознак виправлення не проявляє. При цьому, засуджений має три стягнення за порушення режиму відбування покарання, які не погашені. У зв`язку з погіршенням ставлення до праці та виконання інших обов`язків протягом останнього року не залучався до робіт з благоустрою колонії.
Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, підтримавши думку представника установи виконання покарання.

Заслухавши доповідь судді; засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги засудженого і вважала ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Висновок щодо виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та ставлення до праці за весь період знаходження у виправній установі, а не час, що безпосередньо передує розгляду клопотання.

При цьому висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися також й на аналізі даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

Відповідно до положень КВК України, основним засобом виправлення і ресоціалізації засуджених є, зокрема, суспільно корисна праця.

Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону та рекомендацій, викладених в постанові Пленуму Верхового Суду України, детально проаналізував дані про особу засудженого ОСОБА_6 і його поведінку за весь час відбування покарання та дійшов обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення.

Так, з матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_6 засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2014 року за ст.395, ч.4 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.ст.75, 76 КК України від відбування звільнений з випробуванням строком на 3 роки. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 13 жовтня 2014 року скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено ОСОБА_6 для відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Зараховано в строк відбування покарання засудженого період утримання під вартою з 31 січня 2014 року по 28 березня 2014 року.

Початок строку: 08 грудня 2018 року, кінець строку: 13 жовтня 2022 року.

Згідно з характеристикою, наданою ДУ «Оріхівська виправна колонія (№88)» на засудженого ОСОБА_6 , під час тримання у державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» з 10 грудня 2018 року, порушення встановленого режиму тримання останній не допускав, заохочень не мав.

З 23 грудня 2018 року відбував покарання у державній установі «Оріхівська виправна колонія (№88)». За час відбування покарання допустив 3 порушення встановленого режиму тримання, стягнення не зняті та не погашені у встановленому законом порядку,має 5 заохочень.

З 12 березня 2021 року перебував на лікуванні в лікувальному закладі при в ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)». За час лікування порушень встановленого режиму тримання не допускав, заохочень не мав.

З 28 травня 2021 року відбуває покарання у державній установі «Оріхівська виправна колонія (№88)». За час відбування покарання встановленого режиму тримання не допускав, заохочень та стягнень не мав.

На виробництві установи не працевлаштований, про умови працевлаштування по прибуттю в установу був ознайомлений. Залучався до робіт з благоустрою установи, але останнім часом почав виконувати невчасно та не якісно, з власної неорганізованості та небажання їх виконувати. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться сумлінно. Спальне місце та приліжкову тумбочку не завжди утримує у чистоті і порядку. Не завжди дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. На протязі тривалого часу не виконує роботи із самообслуговування. Не бере участі в реалізації програм диференційованого виховного впливу. Останнім часом почав підтримувати зв`язок із засудженими негативної спрямованості. Не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок. Не приймає участь в самодіяльних організаціях установи. Не приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, так як не вбачає в цьому суспільної користі. Підтримує зв`язок з рідними шляхом отримання посилок передач, бандеролей.

З урахуванням даних, що характеризують особу засудженого ОСОБА_6 , його відношення до праці за весь період знаходження у виправній установі, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність достатніх підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

Той факт, що засуджений має заохочення, не може бути безумовною підставою для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, та у сукупності з іншими даними, що характеризують особу засудженого, не свідчить про його виправлення.

Так, підсумовуючи викладені в характеристиці дані про особу засудженого, представниками адміністрації установи зазначено, що засуджений ОСОБА_6 характеризується з негативного боку.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції є законними та обґрунтованими, а доводи сторони захисту про протилежне спростовуються матеріалами провадження.

Отже, підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 не вбачається.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вищевказаної ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 407, 418-419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 09 серпня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3