Справа № 450/1357/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/629/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 21липня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч. 3 ст.27, п.п.1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п.1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.27, п.п.1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п.1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.27, п.п.1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п.1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Шевченківського районного суду м. Львова знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 000197 від 20.02.2017 про обвинувачення ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 - п.п.1, 5, 6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.27, ч.2 ст.15 -п.п.1, 5, 6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.27-ч.2 ст.194, ч.1 ст.263 КК України.

Прокурор подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 21 липня 2022 рокузадоволено клопотання прокурора.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцю м. Львова, громадянину України, українцю, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, з 21 липня 2022 року по 18 вересня 2022 року включно.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженцю м. Чернівці, громадянину України, українцю, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, з 21 липня 2022 року по 18 вересня 2022 року включно.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю м. Ленінград (СРСР), громадянину російської федерації, росіянину, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, з 21 липня 2022 року по 18 вересня 2022 року включно.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_11 про зміну обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - відмовлено.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну обвинуваченому ОСОБА_13 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання відмовлено.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт або особисте зобов`язання відмовлено.

Своє рішення суд мотивує тим, що з часу останнього продовження обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 строку тримання під вартою, нових обставин у кримінальному провадженні, які б істотно вплинули на вагомість існуючих ризиків, чи зменшення цих ризиків, не встановлено.

На ухвалу суду обвинувачений ОСОБА_11 , захисник обвинуваченого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_8 , захисник обвинуваченого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 21 липня 2022 року, постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді особисте зобов`язання, на заставу визначену Апеляційним судом Львівської області у розмірі 1 440 000 гривень або домашній арешт по місцю проживання його цивільної дружини ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_1 . Витребувати для безпосереднього дослідження копію запису судового засідання від 21 липня 2022 року.

В обґрунтування вимог передбачених в апеляційній скарзі покликається на те, що вважає оскаржуване судове рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону; невідповідністю висновків фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, ігноруванням практики Європейського суду з прав людини, а оскаржувана ухвала ґрунтується на припущеннях та недопустимих доказах.

Вказує, що адвокатом ОСОБА_7 було заявлено клопотання про витребування доказів у сторони обвинувачення на підтвердження обґрунтованості доводів про продовження запобіжного заходу та про дослідження доказів безпосередньо в судовому засіданні, на які посилається прокурор у своєму клопотанні. Проте дане клопотання адвоката судом відхилено, та на вимогу суду, прокурором доказів зазначеного не надано, крім того, прокурор не вказав, який з доказів здобуто до затримання апелянта, а також не надано доказів того, що затримання апелянта у м.Києві виконувалось за дорученням слідчого. На переконання обвинуваченого, вищевказане є доказом того, що його за тримання було незаконним та без наявності об`єктивних для цього підстав. Вважає, що у суду не було підстава вважати про наявність на момент затримання апелянта у сторони обвинувачення об`єктивних підстав вважати про його причетність до інкримінованих йому злочинів, зо ставить під сумнів обґрунтованість оголошеної йому підозри, а в подальшому скерованого до суду обвинувального акту.

Зазначає, всупереч ч.1, п.1 ч.3 ст. 184 КПК України, прокурором до клопотання не додано копій матеріалів (доказів), якими він обґрунтовує свої доводи про продовження запобіжного заходу. Наголошує, що колегія суддів першої інстанції повністю не виконала свій прямий обов`язок, щодо дослідження в судовому засіданні обставин, передбачених ст.ст. 176, 177 КПК України, що призвело до прямого порушення такої загальної засади кримінального провадження, як безпосередність дослідження показань, речей і документів для забезпечення права на захист.

Звертає увагу, що перед початком розгляду клопотань прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_11 строку тримання під вартою та клопотань сторони захисту про зміну йому запобіжного заходу, адвокатом ОСОБА_7 було зроблено заяву про провокацію до вчинення злочинів працівниками правоохоронного органу щодо замаху на вбивство ОСОБА_15 та вбивство його трьох охоронців, зазначена заява обґрунтовувалась на доказах досліджених судом. Проте, під час продовження строку тримання під вартою судом викладеного не враховано, а в оскаржуваній ухвалі не обґрунтовано.

На думку обвинуваченого ОСОБА_11 протягом шести років продовжуючи строк тримання під вартою незважаючи на наявність провокації до вчинення злочину з боку працівників поліції та ненадання прокурором доказів протилежного суд, обґрунтовуючи під ставність задоволення клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою посилається на суспільний інтерес, при цьому не обґрунтовує в чому такий полягає.

Акцентує, що невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження полягає в тому, що висновки колегії суду першої інстанції не підтверджено жодними доказами, дослідженими під час судового розгляду. Вважає, що рішення колегії суддів першої інстанції не відповідає вимогам обґрунтованості, вмотивованості та законності судового рішення.

Звертає увагу, що у даній справі фактично вже всі свідки заявлені стороною обвинувачення та обвинувачені допитані в судовому засіданні, і вказали на непричетність ОСОБА_11 до злочину, а тому повністю виключається ймовірна можливість впливу на них.

Зазначає, що апелянт за весь час кримінального провадження жодний дій направлених на вплив свідків у справі не здійснював, як і не мав наміру вчинити інше кримінальне правопорушення, отже судом не встановлено обґрунтованого ризику впливу на свідків, потерпілих чи інших обвинувачених, а також ймовірного ризику вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наголошує, що має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, цивільну дружину, малолітню дитину,хронічне захворювання, перехворів у слідчому ізоляторі на гепатит, судимостей не має.

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 21 липня 2022 року, постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_12 більш м`який запобіжний захід згідно поданого клопотання сторони захисту.

В обґрунтування вимог передбачених в апеляційній скарзі покликається на те, що стороною захисту при вирішенні питання продовження строку дії тримання під вартою ОСОБА_12 було заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання, клопотання містило ряд доводів, які дають підстави для зміни запобіжного заходу.

Зазначає, що оскільки відносно ОСОБА_12 певною мірою змінилися обставини по справі, очевидно зменшились ризики та відпав ризик можливості йому впливати на свідків та потерпілих та перешкоджати іншим чином кримінальному провадженню, в суду першої інстанції були підстави для застосування до ОСОБА_12 альтернативних запобіжних заходів.

Вказує, що у випадку доведеності вини строк відбування покарання обвинуваченого ОСОБА_12 слід рахувати судом з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відтак станом на 21.07.2022 ОСОБА_12 відбув покарання майже 12 років.

Наголошує, що при вирішенні питання продовження строку тримання під вартою чи зміни запобіжного заходу на більш м`який слід враховувати позицію ОСОБА_12 , який в попередніх засіданнях надав покази в яких не лише попросив вибачення у всіх учасників судового процесу за свою поведінку під час розгляду справи, але і надав правдиві покази щодо обставин справи. ОСОБА_12 визнав свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушення та розкрив всі його деталі відповівши на запитання прокурора, при цьому частина показів мала новий характер та не мала жодних суперечностей з показами раніше допитаних свідків.

На думку захисника, визнання ОСОБА_12 своєї вини та надання повних показів, які мають ознаки щирого каяття та сприяння розкриттю злочину є обставиною, яка зменшує його суспільну небезпеку та зменшує наявність відносно нього ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Захисник вважає, що до обвинуваченого ОСОБА_12 може бути застосований більш м`який запобіжний захід, який цілком може запобігти настанню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Звертає увагу, що бабця обвинуваченого, ОСОБА_16 , 1944 р.н. згідно медичного висновку по стану здоров`я має залежність в самообслуговуванні та потребує постійного медикаментозного лікування. Фактично, крім ОСОБА_12 , та його метрі, яка перебуває закордоном, інших осіб, які б могли здійснювати догляд за ОСОБА_16 немає. Оскільки, ОСОБА_16 вже похилого віку та має значні проблеми із здоров`ям, ОСОБА_12 хотів би здійснювати догляд за своєю бабцею.

Акцентує, що ОСОБА_12 у період з серпні 2014 року по березень 2015 року добровільно брав участь на початку українсько-російської війни на сході України, як доброволець батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_6 » ВЧ НОМЕР_1 та брав участь у бойових діях по захисту території України від нападу агресора, що підтверджується характеристикою наданою народним депутатом України - командиром НОМЕР_2 окремого штурмового батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_6 » ЗСУ ОСОБА_17 .

Крім цього, про наміри взяти участь у лавах ЗСУ для захисту незалежності України від Російського загарбника, обвинувачений ОСОБА_12 звертався з заявою про зміну міри запобіжного заходу. На адресу Шевченківського районного суду м.Львова також скеровано лист командування ЗСУ від 15.03.2022 за підписом Начальника Головного управління доктрин та підготовки Генерального штабу ЗСУ про зміну ОСОБА_12 запобіжного заходу на таку, яка дасть можливість долучити його до виконання бойових завдань у складі ЗСУ.

Вважає, що в умовах воєнного стану в першу чергу суд повинен керуватися висловленою потребою Генерального штабу ЗСУ та сприяти їм у виконанні поставлених завдань. Вказує, що обвинувачений ОСОБА_12 не має наміру ухилятися від суду, а бажає добровільним вступом до ЗСУ підтвердити своє виправлення.

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 21 липня 2022 року та прийняти нову, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_13 з тримання під вартою на особисте зобов`язання, поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені КПК України та відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

В обґрунтування вимог передбачених в апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам законодавства, вбачається невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що судом першої інстанції при розгляді клопотань не враховано, що досліджено усі докази сторони обвинувачені і не доведено поза розумним сумнівом обставини, викладені в обвинувальному акті та які б вказували на правильність правової кваліфікації діянь ОСОБА_13 .

Вказує, що в суді не здобуто доказів, які б вказували на здійснення щільного вогню по пошкодженому автомобілю саме обвинуваченими та що будь-який із пострілів обвинувачених став причиною смерті трьох працівників охорони. З протоколів огляду лише вбачається наявність гільз в місцях дислокації обвинувачених проте не проведено комплексну експертизу з метою доведення напрямку пострілів обвинувачених, які заперечують висунуте обвинувачення в цій частині.

Зазначає, що оскільки обвинувальний акт та судові рішення в кримінальному провадженні не можуть ґрунтуватися на припущеннях, в даній частині обвинувачення є недоведеним поза розумним сумнівом, що вказує на неправильність кваліфікації діянь обвинувачених ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 та не може бути покладене в обґрунтування продовження тримання під вартою протягом тривалого часу.

Стверджує, що судом першої інстанції не враховано та проігноровано висновки ЄСПЛ, які в силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є обов`язковими, зокрема, при вирішенні питання продовження запобіжного заходу.

Акцентує, що судом першої інстанції не враховано, що метою застосування/продовження запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Вважає, що як на етапі досудового слідства так і в суді ОСОБА_13 надавав покази, брав участь у слідчому експериментів, не надавав суперечливі чи неправдиві покази та щиро розкаявся у вчиненому, відповідно належним чином виконував покладені на нього процесуальні обов`язки.

Вказує, що усі зазначені прокурором ризики відносно перебування ОСОБА_13 на волі є припущеннями, які не обґрунтовані доказами. Зокрема, ОСОБА_13 не вживав заходів щодо приховування свого місця перебування після 29.08.2016, так як перебував за місцем свого постійного проживання зі своєю сім`єю, не вживав заходів щодо залишення території України та уникнення покарання, хоча мав фактично таку можливість. Крім цього, ОСОБА_13 утримується під вартою практично 6 років, що згідно «закону ОСОБА_21 » вказує на відбуття обвинуваченим майбутнього покарання практично 12 років, а тому, відповідно, відбувши більшу частину можливо призначеного покарання у ОСОБА_13 немає мотиву для переховування від суду для уникнення покарання, а є бажання завершити судовий розгляд та почати нове життя.

Захисник просить врахувати, що щодо ризику впливу на інших учасників справи, то усі обвинувачені, потерпілі та свідки сторони обвинувачення є допитані судом, жодна особа в суді не надала покази, які б не співставлялись із показами ОСОБА_13 , а тому мотиву впливу на них у обвинуваченого немає.

Наголошує, що ОСОБА_13 активно сприяв розкриття злочину як на етапі досудового слідства так і під час розгляду справи в суді, останній щиро розкаявся у вчиненому, не заперечує свою участь у інкримінованих йому подіях, проте не погоджується із правильністю кваліфікації з огляду на його необізнаність у плані дій інших обвинувачених через залучення останнього до подій злочину менш ніж за добу.

Звертає увагу, що ОСОБА_13 позитивно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку в лікаря нарколога та психіатра, раніше не судимий та не притягувався до адміністративної відповідальності.

Захисник вважає, що в даному випадку дослідження усіх доказів сторони обвинувачення, тривале перебування під вартою обвинуваченого, яке трактується як фактичне відбування покарання, - суспільному інтересу відповідало б надання можливості ОСОБА_13 захищати територіальну цілісність України, а ніж продовження перебування під вартою без можливості стати на шлях виправлення надаючи допомогу країні.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , їхніх захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 на підтримку поданих апеляційних скарг, які просили такі задовольнити, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив у задоволенні апеляційних скарг, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з таких підстав.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційних скарг.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою без визначення розміру застави обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, на розгляді Шевченківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження № 0000197 від 20.02.2017 про обвинувачення ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_22 , ОСОБА_13 , ОСОБА_23 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27 - п.п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15 - п.п. 1, 5,6,11,12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27 - ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України за фактом вбивства трьох осіб, замаху на вбивство чотирьох осіб та підриву автомобіля «Mersedes-Benz G55AMG», що мали місце 29 серпня 2016 року неподалік с. Старе Село Пустомитівського району Львівської області.

Під час досудового розслідування 26 вересня 2016 року затримано ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , а 27 вересня 2016 року затримано ОСОБА_11 , в подальшому до вказаних осіб слідчим суддею було застосовано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 24 травня 2017 року у підготовчому судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 продовжено запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою. В подальшому такі неодноразово продовжувались судом, востаннє ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 21 липня 2022 року.

Підставами для обрання запобіжних заходів та продовження строків тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на інших обвинувачених у даному кримінальному провадженні, а також на потерпілих, свідків та інших осіб, пов`язаних з кримінальним провадженням. Також судом враховано характер злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання винуватими у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, обставини вчинення злочинів, їхній суспільний резонанс, дані про особи обвинувачених, їхній сімейний стан.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та такі не зменшились, з врахуванням тяжкості злочинів, інкримінованих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та даних про особи обвинувачених, є підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід, зокрема не пов`язаний із триманням під вартою не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому обґрунтовано продовжив останнім запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжних заходів, на даний час не змінилися та не зменшилися.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 колегія суддів суду першої інстанції належно дослідила обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшла висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання вказаних осіб під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком колегії суддів місцевого суду про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на них процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинувачених запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту, особистого зобов`язання або застави не зможе забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та запобігти існуючим ризикам. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.

Доводи апеляційної скарги захисників про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 колегія суддів місцевого суду враховувала не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними у вчиненні інкримінованих злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинувачених під вартою.

Доводи сторони захисту щодо необґрунтованості ухвали є безпідставними, оскільки судом було належним чином перевірено та досліджено матеріали клопотання, дані, які характеризують особи обвинувачених, а також мотивовані висновки та наведені обґрунтовані підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Отже, доводи апеляційних скарг щодо скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з наведених підстав є неспроможними.

Покликання захисників на тривале утримання обвинувачених під вартою, то колегія суддів зауважує, що саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих у кримінальному провадженні та свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Щодо обгрунтованості обвинувачення, то зазначені обставини підлягають дослідженню під час судового розгляду та оцінці під час ухвалення остаточного рішення у кримінальному провадженні.

Доводи сторони захисту про те, що судом першої інстанції вчинено непослідовність прийняття рішень та неоднакове ставлення до всіх обвинувачених, так як відносно двох обвинувачених у даному кримінальному провадженні ОСОБА_22 та ОСОБА_23 змінено запобіжні заходи з тримання під вартою на особисте зобов`язання, не заслуговують на увагу, оскільки зміна запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід здійснюється щодо кожного обвинуваченого індивідуально, з урахуванням можливих ризиків, що несе у собі така зміна, при цьому враховується особа обвинуваченого та його ставлення як до вчиненого, так і до його наслідків.

Інші підстави для відмови у задоволенні клопотань прокурора, зазначені стороною захисту у поданих до суду апеляційних скаргах, також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог захисників обвинувачених не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 21 липня 2022 року, якою обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення застави залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4