Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/176/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2022 року. Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційні скарги прокурора прокуратури Благовіщенського відділу Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_6 , представника адвоката ОСОБА_7 в інтересах потерпілого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 у кримінальному провадженні № 0000006 на вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 28.12.2021, яким:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Умань Черкаської області, українця, громадянина України, не одруженого, утриманців не маючого, працюючого інженером з компютерних систем ПП «Престиж», ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 ( п`ять )років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на 3 роки та покладено відповідні обов`язки. Вказаним вироком вирішено питання щодо судових витрат, цивільного позову та речових доказів,

за участі сторін кримінального провадження:

- прокурора ОСОБА_11 ,

- захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 ,

- обвинуваченого ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИВ:

Вироком суду ОСОБА_10 визнаний винуватим та засуджений за те, що він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, за наступних обставин.
04.01.2019 року близько 15 години 40 хвилин ОСОБА_10 , рухаючись автомобілем марки VOLKSWAGEN GOLF VARIANT реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ТОВ «Болеко», зареєстрованому за адресою: Вінницька область Вінницький район смт. Вороновиця дорога Стрій - Тернопіль - Кіровоград - Знам`янка 412 км. по автомобільній дорозі сполученням Київ-Одеса на 249 км. 957,65 м, грубо порушив вимоги п. 1.5. Правил дорожнього руху України, згідно яких: Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. (б) та (д) Правил дорожнього руху України, згідно яких: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; п.12.3 Правил дорожнього руху України, згідно яких: У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п. 13.1 Правил дорожнього руху України, згідно яких: водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу; проявив особисту неуважність і безпечність, та в порушення вимог п. 1.5., п. 2.3. (б) і (д), п. 12.3., п. 13.1., ПДР України, не вибрав безпечної швидкості та дистанції, внаслідок чого допустив наїзд на автомобіль MERCEDES-BENZ Е220 реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_8 , який зупинився для пропускання пішохода, що переходив проїзну частину вказаної автомобільної дороги з права на ліво щодо його руху.
В наслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля MERCEDES-BENZ Е220 реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи №33 від 16.07.2019 року мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.
Відповідно до висновку судової експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин дорожньо-транспортних пригод» №2819/2820/19-27 від 31.07.2019 року: «В розглянутій дорожньо - транспортній ситуації дії водія автомобіля VOLKSWAGEN GOLF VARIANT ОСОБА_10 , регламентувались вимогами п. 2.3. (б) і (д), п. 12.3., п. 13.1. ПДР. В даній дорожньо-транспортній ситуації водію автомобіля MERCEDES-BENZ Е220 ОСОБА_8 з моменту виявлення руху пішохода в напрямку смуги руху його автомобіля, слід було відповідно до вимог п. 12.3. ПДР ужити заходів до екстреного гальмування транспортного засобу (що водієм і було виконано). Враховуючи, що автомобіль VOLKSWAGEN GOLF VARIANT наближався до автомобіля MERCEDES-BENZ Е220 (який до моменту ДТП зупинився) позаду, то дії водія автомобіля MERCEDES-BENZ Е220 Покровського Д.П., спрямовані на можливість уникнути зіткнення в такій ситуації вимогами ПДР не регламентувались. В розглянутій дорожній обстановці, за умови виконання водієм автомобіля VOLKSWAGEN GOLF VARIANT ОСОБА_10 вимог п.12.3, та п. 13.1 ПДР (за умови дотримання безпечної дистанції до переднього автомобіля та при знижені швидкості і зупинці за переднім автомобілем), він (водій ОСОБА_12 ) мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем MERCEDES-BENZ Е220. У розглянутій ситуації водій автомобіля MERCEDES-BENZ Е220 ОСОБА_8 не міг уникнути ДТП своїми односторонніми діями. В причинному зв`язку з фактом зіткнення автомобіля VOLKSWAGEN GOLF VARIANT з автомобілем MERCEDES-BENZ Е220 знаходиться невідповідні вимогам п.12.3 та 13.1 ПДР дії водія автомобіля VOLKSWAGEN GOLF VARIANT ОСОБА_10 .

В апеляційних скаргах:
- прокурор не оспорюючи фактичних обставин провадження, юридичної кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності вини, просить скасувати вирок в частині призначеного покарання в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через м`якість. Постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_10 у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, без застосування положень ст. 75 КК України. В іншій частині вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 28.12.2021 залишити без змін.
В обґрунтування апеляції зазначив, що судом не надано належної оцінки особі обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, вину в інкримінованому йому злочині не визнав, дії щодо відшкодування витрат на лікування потерпілого та надання допомоги потерпілому після вчинення кримінального правопорушення не здійснював, хоча потерпілий ОСОБА_8 неодноразово звертався до ОСОБА_10 .
Крім того, вказав, що призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України є недоцільним та несправедливим, і не слугуватиме запорукою досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, внаслідок м`якості. Таким чином, призначаючи ОСОБА_10 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, судом першої інстанції належним чином не враховано вимоги ст. 50 КК України, ступінь тяжкості вчиненого правопорушення та дані про особу засудженого, що призвело до призначення покарання, яке через м`якість є явно несправедливим.
- представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції, постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_10 у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_10 та ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШАНС ГРУП» задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційних вимог вказав, що суд належним чином не врахував ступень тяжкості кримінального правопорушення, настання невідворотних наслідків, які настали від його вчинення, а саме довічного каліцтва та потреби у сторонньому догляді потерпілого. Обвинувачений ОСОБА_10 , свою вину не визнав, не розкаявся, не вибачився перед потерпілим, заподіяну шкоду не відшкодував.
Крім того, зазначив, що суд необґрунтовано відмовив у стягненні відшкодування за спричинену в наслідок злочинних дій матеріальної та моральної шкоди. За наслідками судового розгляду доведено факт вчинення злочинних дії та настання непоправних наслідків таких дій, що виразились в заподіянні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, його каліцтву, інвалідності 1 «А» групи, тобто повній втраті працездатності та потребі стороннього догляду.
- захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду першої інстанції, постановити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати не винуватим та виправдати його у зв`язку із недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що протокол огляду місця події має невідповідності з КПК України, а тому є неналежним та недопустимим доказом, так додатком до протоколу зазначена ПЛАН-СХЕМА. В даному документі, що наданий прокурором не зазначено до якого протоколу огляду місця події було її складено, Крім цього в план схемі вказано учасники ОСОБА_10 та стоїть його підпис, однак відповідно до протоколу ОМП він не являється учасником. Прокурором була надана фототаблиця, яка не зазначена як додаток до протоколу ОМП, а тому вважає, що розглядати її як додаток до протоколу ОМП відсутні будь-які підстави. Тобто вищевказані документи не відповідають вимогам передбачених до них КПК України, а також в них відсутні об`єктивні данні, що унеможливлює їх використання як доказ.
Разом з тим адвокат послався на те, що колегією суддів першої судової палати Касаційного кримінальногосуду у справі № 175/777/15 від 23.02.2021 року, з аналогічними порушенням вимог КПК під час проведення ОМП ДТП, вказаний протокол з додатками: план - схемою та фототаблицею визнаний недопустимим доказом.
Крім того вказав, що прокурором надано як доказ протокол огляду предмету. Вказаний протокол не відповідає вимогам ст. 106 КІІК України в зв`язку з тим, що із ньому не вказано де було проведено огляд автомобіля фольцваген. Крім цього опис пошкоджень автомобіля не може братися до уваги, так як не має відомостей звідки і де слідчий отримав автомобіль, який описував. Таким чином грубо порушено ПОРЯДОК зберігання речових доказів, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, який затверджений Постановою КМУ № 1104 від 19.11.2012 року.
Прокурор надав як доказ постанову про визнання речових доказів, однак вона не відповідає вимогам ст. 110 КПК України, а саме відповідно до ч. 5 постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови. При огляді вказаної постанови встановлено, що вона не містить часу її складання, а отже не відповідає вимогам вище вказаної статті, а отже виконана з порушенням КПК і є недопустимим.
В матеріалах провадження відсутня квитанція про передачу автомобіля на зберігання, та прокурором в судовому засіданні надана не була.
Також вказав, що під час досудового слідства слідчим було порушено вимоги КПК України, а саме при зверненні до суду з клопотанням про призначення експертизи слідчий не мав права звертатися до слідчого судді без погодження прокурором п. 5 ч. 2 ст. 40 КПК - за погодженням з прокурором і проведення слідчих дій.
Як доказ, прокурор надав інженерну транспорту експертизу № 2819/2820/19-27 від 31.07.2019 року, в якій в досліджуваній частині вказано, що експерт посилався на покази свідка ОСОБА_13 , однак в ході судового розгляду вказаний свідок та потерпілий повністю змінила покази про обставини ДТП, а також про положення транспортних засобів до, під час, та після ДТП. Відповідно до протоколу огляду місця події, вся слідова інформація знаходяться на правій смузі, тому вважає, що суд не міг взяти до уваги даний висновок експерта, про що йому наголошувалось в ході судового засідання. Враховуючи отримання під час судового слідства докази, тобто покази свідка та потерпілого прийшов до наступного, що висновки вказаної експертизи є технічно неспроможними.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та захисника, які підтримали подану в інтересах обвинуваченого апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, висновок прокурора, який підтримав подану ним та представником потерпілого апеляційні скарги, а проти задоволення апеляційної скарги в інтересах обвинуваченого заперечував, врахувавши подану до апеляційного суду заяву представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 , в якій він просив розглянути справу без участі його та потерпілого при цьому вимоги поданої апеляційної скарги в інтересах потерпілого підтримав в повному обсязі, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ст. 94 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Оцінка доказів полягає у тому, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження оцінює кожний доказ окремо та в сукупності. Крім того, оцінка доказів передбачає аналіз його змісту або відомостей, які містяться у ньому шляхом зіставлення зі змістом інших доказів на предмет, чи узгоджуються вони між собою чи ні.
Суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, а саме обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші відкинуті або не враховані. За наявності суперечливих доказів суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення.
До того ж, відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.
Ухвалюючи вирок відносно ОСОБА_10 суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався не в повній мірі.
Як вбачається із оскаржуваного вироку допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 пояснив, що 04.01.2019 він на автомобілі Фольцваген, який знаходився у справному стані, виїхав із с.Дубинове Савранського району Одеської області та рухався в напрямку м.Умань автодорогою Одеса-Київ зі швидкістю не більше 110 км/год. Була світла пора доби, похмуро, дорога була суха. Наближаючись до місця, де сталася ДТП, він помітив автомобіль на правому узбіччі, він не може стверджувати чи рухався даний автомобіль чи був зупинений. Жодних світлових покажчиків він на даному автомобілі не бачив. Ним було прийнято рішення прижатися до осьової смуги, так, як дорога із двома полосами руху. Ліву смугу руху він не займав, оскільки у дзеркалі заднього виду побачив автомобіль, який швидко наближався. У момент, коли наблизився до автомобіля, який стояв досить близько, останній вискочив на його смугу руху без покажчика повороту. Він застосував екстрене гальмування і сталася ДТП. Після зіткнення він одразу ж викликав поліцію та швидку допомогу, оскільки потерпілий лежав на дорозі. Інші водії також зупинились та намагались надати першу медичну допомогу. Він пам`ятає, що хтось із водіїв піймав чоловіка, який був візуально на підпитку та говорили, що він ходив по дорозі шатався та створював перешкоди руху. В подальшому він допомагав потерпілому матеріально. Відразу дав 10 тис. грн., потім перерахував потерпілому кошти в сумі 13.5 тис. грн. та ще 3 тис. грн. Потім відправив коляску та гідравлічний підйомник. Він визнає цивільний позов в частині моральної шкоди в розмірі 50 тис. грн. Щодо матеріальної шкоди вважає, що вона покривається сумою матеріального відшкодування відповідно до страхового полісу. В ході судових дебатів 10.11.2021 та при зверненні до суду з останнім словом 28.12.2021 обвинувачений ОСОБА_10 винним себе не визнав.
Потерпілий ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що 04.01.2019 він із бувшою дружиною їхали із м.Одеси в м.Києв. Була гарна погода, чисте сухе дорожнє покриття. Йому захотілось по нужді, він включив поворот та почав зупиняти автомобіль, зупинивши - включив аварійку, відстебнув ремінь безпеки. Далі момент удару він не пам`ятає. ДТП сталася у правій крайній полосі, інших осіб на дорозі не було.
Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснила, що вона являлась співмешканкою ОСОБА_14 з яким 04.01.2019 їхали на автомобілі із допустимою швидкістю. Під час руху зупинилися ближче до металевої огорожі, оскільки ОСОБА_8 захотів в туалет. Після зупинки одразу відбулась ДТП. ОСОБА_8 був без свідомості, оскільки отримав численні травми. На запитання захисту підтвердила, що ОСОБА_10 надавав ОСОБА_8 матеріальну допомогу в розмірі приблизно 70 тис. грн.
Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснив, що точної дати він не пам`ятає, їхав із ОСОБА_10 автомобілем фольцваген в напрямку м.Умань. Автомобіль рухався у крайній правій полосі де і сталася ДТП. Погодні умови були без опадів. Як сталась ДТП він не бачив, однак пояснив, що ОСОБА_10 в`їхав в інший автомобіль мерседес. У нього та ОСОБА_10 тілесних ушкоджень не було, а водій мерседеса був без свідомості. Він бачив пішохода на дорозі.
Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснив, що 04.01.2019 він знаходився на трасі Київ-Одеса та чекав автобуса. Бачив, що одна машина почала гальмувати а інша в`їхала. Після ДТП він переходив дорогу. Детально нічого сказати не може, оскільки знаходився в стані алкогольного сп`яніння.
Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні пояснив, що він виїжджав на місце ДТП в якості начальника слідчого відділу. Щодо свідка Торосяна зазначив, що дана особа не була допитана, оскільки перебувала в стані алкогольного сп`яніння.
Отже із мотивувальної частини оскаржуваного вироку убачається, що показання обвинуваченого, потерпілого, допитаних зазначених свідків різняться між собою в частині обставин ДТП.
А саме, як слідує із мотивувальної частини оскаржуваного вироку суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 вказує «…наближаючись до місця, де сталася ДТП, він помітив автомобіль на правому узбіччі, він не може стверджувати чи рухався даний автомобіль чи був зупинений. Жодних світлових покажчиків на даному автомобілі не бачив. Ним було прийнято рішення прижатися до осьової смуги, так, як дорога із двома полосами руху. Ліву смугу руху він не займав, оскільки у дзеркалі заднього виду побачив автомобіль, який швидко наближався. У момент, коли наблизився до автомобіля, який стояв досить близько, останній вискочив на його смугу руху без покажчика повороту. Він застосував екстрене гальмування і сталася ДТП…»
Потерпілий ОСОБА_8 вказує «…04.01.2019 він із бувшою дружиною їхали із м.Одеси в м.Києв. Йому захотілось по нужді, він включив поворот та почав зупиняти автомобіль, зупинивши - включив аварійку, відстебнув ремінь безпеки. Далі момент удару він не пам`ятає. ДТП сталася у правій крайній полосі, інших осіб на дорозі не було».
Свідок ОСОБА_13 співмешканка ОСОБА_14 зазначає «… 04.01.2019 їхали на автомобілі із допустимою швидкістю. Під час руху зупинилися ближче до металевої огорожі, оскільки ОСОБА_8 захотів в туалет. Після зупинки одразу відбулась ДТП…».
Свідок ОСОБА_16 зазначає «…04.01.2019 знаходився на трасі Київ-Одеса та чекав автобуса. Бачив, що одна машина почала гальмувати а інша в`їхала. Після ДТП він переходив дорогу. Детально нічого сказати не може, оскільки знаходився в стані алкогольного сп`яніння».
Отже, із зазначених судом у обвинувальному вироку показань обвинуваченого, потерпілого та ряду свідків ніхто із них не вказує на рух пішохода в напрямку смуги руху автомобіля Мерседес під керуванням потерпілого, що останній зупинив автомобіль для пропускання пішохода, що переходив проїзну частину вказаної автомобільної дороги з права на ліво щодо його руху.
В свою чергу із пред`явленого досудовим слідством ОСОБА_10 обвинувачення, яке визнаного судом доведеним, з посиланням на висновок експерта № 2819/2820/19-27 від 31.07.2019 убачається «… В даній дорожньо-транспортній ситуації водію автомобіля MERCEDES-BENZ Е220 ОСОБА_8 з моменту виявлення руху пішохода в напрямку смуги руху його автомобіля, слід було відповідно до вимог п.12.3. ПДР ужити заходів до екстреного гальмування транспортного засобу (що водієм і було виконано)…».
Враховуючи зазначене апеляційний суд дійшов переконливого висновку про те, що оскаржуване сторонами судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, так як викладені у ньому висновки суду містять істотні суперечності щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди за сформульованим визнаним судом доведеним ОСОБА_10 обвинуваченням з показаннями потерпілого, обвинуваченого, свідків, яким суд належної оцінки не надав та не зазначив, чому не бере до уваги одні докази і відкидає інші.
Зазначене призвело до неповноти судового розгляду справи, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
За вказаних обставин апеляційний суд, відповідно до положень ч.3 ст.404 КПК України, позбавлений процесуальної можливості повторно дослідити обставини, встановлені під час розгляду кримінального провадження.
Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені порушення, передбачені п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті цього Кодексу.
Відповідно до ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу.
Значення загальних засад полягає в тому, що вони мають вищий ступінь нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та для подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.
Не дотримання судом першої інстанції вимог ст.94 КПК України щодо належної оцінки доказів за результатами судового розгляду, ст.370 КПК України щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, основних принципів кримінального провадження як законності, диспозитивності, змагальності сторін щодо доведення перед судом переконливості наданих доказів, закріплених у статтях 9, 22, 26 КПК України, відповідно до статей 411, 412 цього Кодексу, є невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому відповідно вимог ст. 409 КПК України вирок суду підлягає скасуванню.
У зв`язку із скасуванням вироку суду з зазначених вище підстав, питання щодо доведеності чи недоведеності обвинувачення, достовірності або недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність тощо, апеляційним судом не перевіряються.
Під час нового розгляду в суді першої інстанції необхідно врахувати все наведене в ухвалі апеляційного суду, дати належну оцінку зібраним по справі доказам, та постановити законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.
Керуючись ст. ст. 9, 370, 376, 409, 411, 412, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги прокурора прокуратури Благовіщенського відділу Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 28 грудня 2021 року стосовно ОСОБА_10 скасувати і призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4