НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

28 липня 2022 року Справа № 322/212/22

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новогригорівка Васильківського району Дніпропетровської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України,

та вирішуючи клопотання захисника про закриття кримінального провадження,

встановив:
В судовому засіданні 28.07.2022 захисник заявив клопотання про закриття кримінального провадження № 0000011 від 16 березня 2021 року відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 249 КК України, в обґрунтування якого зазначив таке.

Як вбачається зі змісту обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 249 КК України було внесено за № 0000011 до ЄРДР 16 березня 2021 року.

16 травня 2022 року громадянину ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України (п. 21 розділ II Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення Реєстру матеріалів досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000011 від 16 березня 2021 року), тобто після сплину більш ніж тринадцять місяців з часу внесення відомостей до ЄРДР.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 3 КПК України, дізнання форма досудового розслідування, в якій здійснюється розслідування кримінальних проступків. Досудове розслідування стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 8 КПК України закріплено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з положеннями п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься розумність строків.

У ч. 6 ст. 9 КПК України зазначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Частинами 1-3 ст. 12 КК України, визначено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

Відповідно до ч. 2 ст. 298 КПК України досудове розслідування кримінальних проступків (дізнання) здійснюється згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цієї глави.

Здійснення досудового розслідування кримінального проступку протягом такого тривалого періоду часу є невиправданим та не відповідає критерію розумних строків, які визначаються кримінальним процесуальним законом.

Частинами 1 та 2 ст. 219 КПК України, передбачено, що строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить: дванадцять місяців у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину; вісімнадцять місяців у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Згідно абзацу 2 п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані закрити кримінальне провадження також у разі, коли строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах «Олександр Волков проти України», «C.G. та інші проти Болгарії» та ін). Окрім того, Європейський суд зазначає, що відповідальність за подолання недоліків законодавства, правових колізій, прогалин, інтерпретаційних сумнівів лежить, в тому числі, і на судових органах, які застосовують та тлумачать закони (рішення у справах «Вєренцов проти України», «Кантоні проти Франції»). Таким чином, неоднозначність закону у кримінальному провадженні, має тлумачитись на користь людини, права та свободи якої визнаються найвищими цінностями, тим паче, коли людина знаходиться в уразливому стані, до якого, згідно з практикою ЄСПЛ («Душка проти України»), відноситься і перебування особи у стані кримінального переслідування.

Кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 249 КК України, відповідно до ч. 2 ст. 12 КК (в редакції Закону України № 2617-VIIІ від 22 листопада 2018 року), віднесено до категорії кримінальних проступків, які за своєю соціальною небезпекою є менш тяжкими кримінальними правопорушеннями ніж злочини, зокрема, нетяжкі, щодо яких визначено проведення досудового розслідування в строк дванадцять місяців (п. 1 ч. 2 ст. 219 КПК).

Чинним кримінально-процесуальним законом врегульовано питання строків досудового розслідування до дня повідомлення особі про підозру лише щодо злочинів та не визначено питання щодо їх обчислення відносно кримінальних проступків, які за своїм змістом є менш тяжкими діяннями, у зв`язку із чим Верховний Суд дійшов висновку про те, що строк досудового розслідування кримінальних проступків не може бути необмежений та перевищувати строк досудового розслідування встановленого для злочинів (Ухвала колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 28.12.2021 року у справі № 489/3647/21, провадження № 51-5949 ск21).

З приводу доводів прокурора на заявлене клопотання захисником про відсутність посилання на положення закону, якими передбачено закриття провадження (ст. 284 КПК), захисником зазначено, що наявність правових прогалин не може слугувати підставою для погіршення правового становища обвинуваченого, у зв`язку з чим, застосуванню підлягають загальні положення кримінального процесуального закону, якими у даному випадку є верховенство права та розумність строків, адже: кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КПК процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки.

Враховуючи наведене, захисник вважає, що дане кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК, а саме у зв`язку з тим, що з моменту внесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення до дня повідомлення про підозру ОСОБА_4 закінчився строк досудового розслідування, визначений ч. 2 ст. 219 КПК України.

Також захисник зазначає про узгодженість її доводів з практикою ЄСПЛ, а саме у рішенні від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Прокурор у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання захисника, з підстав його необґрунтованості.

Вирішуючи питання про наявність підстав для закриття провадження у справі, суд виходить з такого.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України не визначено строків досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру у кримінальному провадженні щодо кримінального проступку.

Частина третя статті 219 КПК України визначає лише строки, протягом яких повинно бути закінчене досудове розслідування з дня повідомлення особі про підозру.

Суд не погоджується з доводами захисника про те, що за відсутності визначеного КПК України строку досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру у кримінальному провадженні щодо кримінального проступку, має застосовуватися строк, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 219 цього Кодексу, а саме 12 місяців, що передбачений для нетяжких злочинів.

Посилання захисника на вищезазначену практику Верховного Суду, суд визнає необґрунтованим, адже у вказаному випадку суд касаційної інстанції надавав оцінку строку досудового розслідування кримінального проступку, внесеного до ЄРДР, до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорії кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 № 2617-VIII (далі Закон № 2617-VIII), тобто на момент внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення воно визначалося не як проступок, а як нетяжкий злочин, для якого стаття 219 КПК України визначала строк досудового розслідування тривалістю дванадцять місяців.

Проте, у кримінальному провадженні № 0000011 від 16 березня 2021 року відносно ОСОБА_4 за кримінальним проступком, передбаченим ч. 1 ст. 249 КК України, на момент внесення відомостей до ЄРДР вже набрав чинності Закон № 2617-VIII, а відтак строк досудового розслідування цього кримінального провадження з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру нормами КПК України не визначався.

За таких обставин суд, під час розгляду цієї справи, не вбачає існування колізії в законодавстві в частині визначення строку досудового розслідування кримінального проступку з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру, оскільки такі строки нормами КПК України взагалі не врегульовано.

З огляду на викладене, суд констатує відсутність передбачених п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України підстав для закриття кримінального провадження № 0000011 від 16 березня 2021 року відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 249 КК України, у зв`язку з чим визнає клопотання захисника таким, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 284, 369 372, 376, 392, 532 КПК України, суд

ухвалив:
1. Відмовити в задоволенні клопотання захисника про закриття кримінального провадження № 0000011 від 16 березня 2021 року відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 249 КК України.

2. Повний текст цієї ухвали оголошено судом 02 серпня 2022 року о 13год. 00хв.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1