Номер провадження: 11-сс/813/919/22
Справа № 496/2445/22 1-кс/496/1041/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши матеріали справи в режимі відео конференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку «EASYCON» між Одеським апеляційним судом та захисником ОСОБА_7 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 24.06.2022 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000389 від 24.06.2022 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Григорів, Рогатинського району Івано-Франківської області, громадянина України, розлученого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, -

встановив:

В провадженні слідчого відділу ОРУП №2 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000389 від 24.06.2022 року за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Відповідно до пред`явленої підозри, 22.06.2022 року, приблизно о 16.30 год, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 , в умовах воєнного стану, введеного на всій території України відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», знаходячись на території домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, реалізуючи злочинний намір направлений на викрадення чужого майна поєднаного з насильством, яке є небезпечним для життя та здоров`я, прикладом рушниці наніс ОСОБА_9 удари в область голови та тулубу, завдавши тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, рубленої рани надбрівної дуги ліворуч та вуха праворуч, множинних саден, після чого заволодів наступним майном: мисливською рушницею № НОМЕР_1 з гільзою та патроном всередині; грошовими коштами в сумі 315 гривень; Wi-Fi роутером TP-Link модель ТL-WR841N білого кольору; мобільним телефоном марки «Nokia» IMEI: НОМЕР_2 ; ножем з рукояткою чорного кольору в чохлі чорного кольору; двома патронташами з гільзами в кількості 15 штук; подовжувачем довжиною 8,3 м чорного кольору, а також викрав документи, видані на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: військовий квиток № НОМЕР_3 , посвідчення № НОМЕР_4 Дністровський міжрайонне управління водного господарства, посвідчення № НОМЕР_5 , свідоцтво про народження, свідоцтво № НОМЕР_6 ; банківська кредитна картка банку КБ «ПриватБанк» з номером « НОМЕР_7 », після чого з місця вчинення злочину зник.
24.06.2022 року слідчий СВ ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді з погодженим прокурором Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.
Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, а також наявності ризиків, передбачених п.п 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України які обґрунтовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Оскарженою ухвалою слідчого судді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу задоволено та підозрюваному ОСОБА_8 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 22.06.2022 року, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Захисник посилається на необґрунтованість підозри, відсутність ризиків, які слугують підставами для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки слідчим суддею не враховано особу підозрюваного, який має постійне місце проживання та роботи, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, перебуває у громадянському шлюбі та має на утриманні дитину, у якої є захворювання, що потребує постійного матеріального утримання.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував у задоволені апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового та кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрювана може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, а саме доданими до клопотання доказами: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками; протоколом огляду місця події; протоколами допиту свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ; протоколом обшуку та іншими доказами у своїй сукупності.
Крім того, необхідність застосування щодо ОСОБА_8 найсуворішого запобіжного заходу мотивована слідчим суддею наявністю: ризика переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду; відсутністю міцних соціальних зв`язків підозрюваного та суворістю покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним за вчинення інкримінованого злочину.
З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначенням розміру застави, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання, у зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.
Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого йому злочину, апеляційним судом встановлено таке.
Відповідно до положень ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).
Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).
У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.
У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.
Таким чином, у відповідності до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_8 у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.
Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.
Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину. Дослідивши долучені до клопотання органу досудового розслідування докази, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав передбачених ст.87 КПК для визнання цих доказів недопустимими, не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.
Апеляційний суд вважає, що долучені до клопотання докази є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний, можливо вчинив інкримінований йому злочин.
За наведених підстав, долучені до клопотання докази є достатніми для висновку, що підозра відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».
Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.
При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.
Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.
Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризику переховування підозрюваного апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки ОСОБА_8 на даний час підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, передбаченому ч.4 ст.187 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі, строком від восьми до п`ятнадцяти років, з конфіскацією майна.
Таким чином, обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, навіть з урахуванням того, що він зізнався у вчиненому злочині, хоча оскаржує наявність умислу саме на вчинення розбійного нападу.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.
Враховуючи обставини інкримінованого підозрюваному злочину, його специфіку, корисливий характер, ступінь організації його вчинення, скоєного із застосуванням насильства до потерпілого, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов вірного обґрунтованого висновку про неможливість на даному етапі досудового розслідування застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

Доводи захисника щодо можливості застосування щодо ОСОБА_8 цілодобового домашнього арешту, перебуваючи під яким останній зможе фінансово забезпечувати родину, є неспроможними, оскільки виключають трудову діяльність підозрюваного, пов`язану з виконанням повноважень охоронця ТОВ «АТБ-маркет». Наявність у підозрюваного будь-яких хворіб, на що посилається захисник в апеляційній сказі, документами не підтверджена.

Апеляційний суд звертає увагу, що законність перебування підозрюваного ОСОБА_8 буде перевірена через нетривалий проміжок часу.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначенням розміру застави відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні особливо тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують ризики, які виправдовують застосування такого запобіжного заходу.
За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 24.06.2022 року, якою ОСОБА_8 , підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України по кримінальному провадженню №0000389 від 24.06.2022 року, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4