ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 лютого 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краснодон Луганської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 301-1, ч.3 ст. 301-1 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 лютого 2022 року було продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 30 днів, до 18 березня 2022 року включно, з визначенням застави у розмірі 499 400 гривень.
Обгрунтовуючи своє рішення, суд зазначив що врахований при застосуванні до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик можливих спроб останнього вчинити інше кримінальне правопорушення, не зменшився на час розгляду питання доцільності продовження тримання останнього під вартою, і продовжує існувати, оскільки ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 301-1, ч. З ст. 301-1 КК України, санкція яких передбачає покарання у вигляді позбавлення волі до дванадцяти років. Також ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований і не має постійного джерела доходу, в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 4 ст. 301, ч. 5 ст. 301 КК України та після звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави в рамках зазначеного кримінального провадження, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні аналогічних злочинів проти моральності. А отже, наведені дані про особу обвинуваченого, на думку суду, вказують на існування ризику можливих спроб ОСОБА_6 вчинити інше кримінальне правопорушення, ступень якого є досить високою.
Втім, суд врахував нові обставини, що виникли в особистому житті обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема, смерть його, наявність на утриманні матері похилого віку, яка страждає на хронічні тяжкі захворювання та визнана частково мобільною в межах квартири та такою, що потребує постійного стороннього нагляду та допомоги, а також відсутність інших близьких родичів та осіб, які б могли здійснювати відповідний догляд за останньою. На переконання суду наведені вище обставини значно зменшують ризик можливих спроб обвинуваченого переховуватися від суду, але не нівелюють його взагалі.
Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зокрема, у вигляді домашнього арешту, на якому наполягала сторона захисту, не буде достатнім, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, та не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
В той же час суд вирішив, що розмір застави, визначений у попередньому судовому рішенні у сумі 499 400 гривень належним чином забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_6 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 лютого 2022 року та обрати щодо нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки судом при ухваленні даного рішення не були враховані факти, відповідно до яких на підставі КПК щодо нього можливо застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши представлені матеріали та обговоривши скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
14 січня 2021 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо забезпечення виконання рішення Конституційного Суду України стосовно оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою .
Тож, як витікає з приписів ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
В апеляційній скарзі обвинувачений не просив розглядати апеляційну скаргу за його участі, тому апеляційний розгляд вказаної скарги здійснюється у відповідності до положень ч. 4 ст. 422-1 КПК України, без участі сторін кримінального провадження.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як убачається з наданих матеріалів, в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження № 0000055 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 301-1, ч.3 ст. 301-1 КК України.
17 лютого 2022 року судом першої інстанції в судовому засіданні було розглянуто питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 301-1, ч.3 ст. 301-1 КК України.
В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив факт того, що обставини, які стали підставою для взяття ОСОБА_6 під варту, на даний час не змінилися, ризики, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу і під час вирішення питання про продовження його дії, не зменшились, не перестали існувати та мають місце, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 301-1, ч. З ст. 301-1 КК України, санкція яких передбачає покарання у вигляді позбавлення волі до дванадцяти років. Також ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований і не має постійного джерела доходу, в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 4 ст. 301, ч. 5 ст. 301 КК України та після звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави в рамках зазначеного кримінального провадження, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні аналогічних злочинів проти моральності.
При цьому апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість кримінальних правопорушень, в якому обвинувачується ОСОБА_6 за які передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі. Разом з цим, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
Таким чином, висновки суду, що встановлені при обранні запобіжного заходу обставини та ризики не зменшились, і запобігання їх настанню можливо виключно шляхом продовження тримання ОСОБА_6 під вартою, а тому більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання своїх обов`язків обвинуваченим, з урахуванням також неможливості винесення вироку у справі до спливу терміну тримання під вартою, підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами та зроблені з належним дотриманням вимог процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги обвинуваченого про незаконність та необгрунтованість ухвали суду апеляційний суд вважає безпідставними.
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Доводи ж обвинуваченого про неврахування судом даних про його особу, які, на думку апелянта, могли бути підставою для зміни запобіжного заходу щодо нього з тримання під вартою на домашній арешт, на думку колегії суддів, необґрунтовані, оскільки вказані факти були взяті до уваги судом в сукупності з іншими доказами по справі та їм було надано належної оцінки, а тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , і покарання за яке може бути призначено у виді позбавлення волі, дає підстави вважати, що саме запобіжний захід, пов`язаний з ізоляцією від суспільства, в цьому випадку зможе попередити встановлені слідчим суддею ризики.
Отже, будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 лютого 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 301-1, ч.3 ст. 301-1 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:
____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4