Справа №574/488/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/969/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду в м. Суми матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Буринського районного суду Сумської області від 03 травня 2022 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 було продовжено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Буринського районного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження № 0000327 від 05.05.2021 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.286-1 КК України.

У судовому засіданні суду першої інстанції прокурор заявив клопотання, в якому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, яке обґрунтовував тим, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання вказаного запобіжного заходу, а саме: переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу ним на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, на даний час не змінилися та не зменшилися.

03 травня 2022 року ухвалою судді Буринського районного суду Сумської області було задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів, до 01 липня 2022 року включно.

Не погодившись з ухвалою судді, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Буринського районного суду Сумської області від 03.05.2022 року скасувати та обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, зобов`язавши підозрюваного прибувати за кожною вимогою до слідчого, суду або іншого органу державної влади, визначеної слідчим, суддею або судом.

Вказував, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання, де мешкає зі своєю сім`єю: дружиною та двома дітьми, не перебуває на наркологічному та психіатричному обліку, офіційно працює слюсарем механоскладальних робіт АТ «СМНПО Інжиніринг», характеризується позитивно та є учасником бойових дій на сході України.

Зазначав, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що більш мякий запобіжний захід не зможе запобігти ризикам передбаченим ст..177 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які вимоги апеляційної скарги підтримали, просили їх задовольнити, ухвалу суду скасувати та обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, думку прокурора, який проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, та просив ухвалу суд першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч.2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Як вбачається зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177-178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, в провадженні Буринського районного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000327 від 05.05.2021 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.286-1 КК України.

03 травня 2022 року ухвалою Буринського районного суду Сумської області відносно ОСОБА_8 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 01 липня 2022 року, включно.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та продовжуючи строк тримання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції виходив з того, що на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились та не перестали існувати, а саме : ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України, за яке передбачено покарання до 10 років позбавлення волі, а тому останній перебуваючи на волі та будучи обізнаним про суворість передбаченого законом покарання, може переховуватись від суду, перешкодити кримінальному провадженню, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, вчиняти незаконний вплив на потерпілих, свідків, на даний час судовий розгляд кримінального провадження лише розпочато, потерпілі та свідки судом не допитані, а тому судове провадження у даній справі не може бути завершене до закінчення строку дії застосованого відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами апелянта відносно того, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що більш мякий запобіжний захід не зможе запобігти ризикам передбаченим ст..177 КПК України, оскільки такі доводи спростовуються змістом клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з якого вбачається, що ризики, передбачені п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України були належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

При цьому, на спростування доводів апелянта, судом було враховано що останній працює, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, характеризується позитивно та раніше не судимий, однак суд дійшов висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що зазначені обставини жодним чином не зможуть запобігти вказаним ризикам, у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку усім обставинам провадження та прийшов до вірного висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора, яким доведена неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу та доцільність продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_8 які він висловив безпосередньо в суді апеляційної інстанції, про те, що він є учасником бойових дій на сході України та бажає захищати свою країну у складі ЗСУ, а тому і з цих підстав просить змінити йогму запобіжний захід, то ці вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Так, скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або зміна запобіжного заходу з інших підстав передбачено положеннями ст. 616 КПК, згідно якої скасування або зміна запобіжного заходу для обвинувачених за обставин, які свідчать про те, що особа підпадає під проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, та висновок про придатність особи до несення військової служби в умовах воєнного стану.

Будь-яких даних про те, що ОСОБА_8 був призваний під час воєнного стану в Україні на військову службу під час мобілізації, колегія суддів не має.

Крім того, відповідно ст. 616 КПК, обвинувачений, який під час судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених ст. 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 КК, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, а керівник органу прокуратури має перевірити відповідні обставини й зазначити про це в постанові про санкціонування таких заходів. Прокурор, за результатами розгляду такого клопотання обвинуваченого, вправі звернутися до слідчого судді, суду з клопотанням про скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою особі для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що судом постановлено законне та обґрунтоване рішення, підстави для його зміни чи скасування відсутні, а тому, оскаржувану ухвалу слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Буринського районного суду Сумської області від 03 травня 2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4