ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/837/22 Справа № 208/6620/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 , з доповненнями до неї, на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянки України, не працюючої, з середньою освітою, маючої на утриманні неповнолітню дитину 2013 року народження, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судиму:
-17.11.2016 року вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, з іспитовим строком 1 рік,
-18.12.2018 року вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.1 ст.70, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.12.2018 року вирок змінено в частині призначення покарання, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 2 місяці, звільнена в залі суду,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, у кримінальному провадженні № 0001711,
Встановила:
Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 9 місяців.
Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з 06.09.2019 року.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 , до набрання вироку законної сили, залишено у вигляді тримання під вартою.
Вирішено долю речових доказів та судових витрат.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_9 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, вирок щодо якого переглянуто апеляційним судом та залишено без змін ухвалою від 06.12.2021 року.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у тому, що вона, будучи раніше судимою за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не стала, належних висновків для себе не зробила та знов вчинила аналогічне кримінальне правопорушення.
06.09.2019 року, о 16.17 годині, ОСОБА_7 , разом із раніше знайомим ОСОБА_9 , знаходились на першому поверсі під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_2 , де побачивши раніше незнайому їм малолітню ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в вухах якої були вдягнуті золоті сережки, вступили між собою у попередню змову спрямовану на відкрите викрадення у неповнолітньої майна.
Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, діючи сумісно і погоджено, спираючись на підтримку одне одного, ОСОБА_9 розташувався поряд з вихідними з під`їзду дверми, а ОСОБА_7 , діючи повторно, підійшла спереду до малолітньої ОСОБА_11 та з метою придушення волі потерпілої до спротиву, однією рукою закрила останній рот, не даючи таким чином можливості покликати на допомогу та чинити опір їх із ОСОБА_9 спільним протиправним діям, застосувавши таким чином до малолітньої потерпілої ОСОБА_11 насильство, що не є небезпечним для її життя та здоров`я, а іншою рукою почала знімати з її правого вуха золоту сережку.
Внаслідок спротиву малолітньою ОСОБА_12 їх протиправним діям, ОСОБА_7 переставши закривати рота останній, відпустила малолітню потерпілу та продовжила знімати сережку двома руками. В цей час, малолітня ОСОБА_13 почала кричати та звати на допомогу, і ОСОБА_9 , допомагаючи реалізувати спільний протиправний умисел, з метою придушення волі малолітньої ОСОБА_11 до спротиву, підійшов до неї та ОСОБА_7 , рукою закрив рота потерпілій, при цьому утримуючи її голову та не даючи поворухнутись, тим самим застосувавши до ОСОБА_14 насильство, що не є небезпечним для її життя та здоров`я. Скориставшись допомогою ОСОБА_9 , ОСОБА_7 зняла з правого вуха малолітньої потерпілої золоту сережку, виготовлену із золота 585 проби, вагою 0,54 г, вартість якої становить 388,66 гривень, тобто відкрито заволоділи зазначеним майном.
З метою отримання реальної можливості розпоряджатись викраденим майном, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 вибігли з під`їзду та втекли з місця вчинення злочину, тобто довели свій спільний протиправний умисел до кінця, чим заподіяли потерпілій майнову шкоду на зазначену суму.

Обвинувачена ОСОБА_7 не погодилась з даним вироком суду. В апеляційній скарзі та доповненнях до неї просить вирок змінити в частині призначення покарання, через його суворість.
Просить врахувати в якості обставин, що пом`якшують покарання те, що вона співпрацювала зі слідством, визнала свою провину в повному обсязі, є матір`ю-одиначкою, має на утриманні неповнолітню дитину, яка наразі перебуває з її батьками пенсійного віку, а також просить врахувати наявність у неї тяжких хронічних захворювань легеневого туберкульозу, ВІЛ інфекції, гепатиту печінки.
Під час апеляційного розгляду обвинувачена та її захисник підтримали вимоги апеляційної скарги сторони захисту, просили її задовольнити.
Прокурор просила апеляційну скаргу обвинуваченої залишити без задоволення, вирок суду щодо ОСОБА_7 - без змін.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляцій, колегія суддів дійшла до наступного.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 186 КК України - вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, і ніким з учасників кримінального провадження не оскаржуються.
При обранні обвинуваченій виду та міри покарання, суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима, за місцем мешкання характеризується позитивно, знаходилась на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом психічних та поведінкових розладів в результаті вживання психоактивних речовин зі шкідливими наслідками, ухиляється від нагляду та знята з обліку, на обліку і лікаря психіатра не перебуває.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 судом віднесено визнання вини та щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання -визнано вчинення злочину щодо малолітньої дитини.
Колегія суддів приходить до висновку, що при призначенні покарання суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).
З врахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.
Враховуючи вищевикладені обставини кримінального правопорушення, суспільну небезпечність вчиненого злочину, тяжкість наслідків, що настали для потерпілої, яка є малолітньою дитиною, даних про особу обвинуваченої, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 9 місяців.
Зазначений висновок є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. ст. 65 - 67 КК України, а призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та для запобігання вчиненню нею нових злочинів.
Колегія суддів враховує роз`яснення, наведене у Рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004, згідно якого окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.
Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом і розміром є справедливим і підстав для його пом`якшення - не знаходить.
Доводи обвинуваченої про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги в якості обставин, що пом`якшують її вину, - наявність у неї тяжких хронічних захворювань, не заслуговують на увагу, оскільки не були підтверджені належними доказами.
Наявність на утриманні у ОСОБА_7 неповнолітньої дитини було взято до уваги судом в сукупності з іншими обставинами по справі.
Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційних вимог сторони захисту в цій частині необхідності призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає.
Процесуальні порушення, які б потягли за собою безумовне скасування судового рішення, по справі не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, та зміни або скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 , колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, у кримінальному провадженні № 0001711 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4