Справа № 373/330/22
Номер провадження 1-кп/373/103/22
УХВАЛА

13 травня 2022 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяслав клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

встановив:

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України. Кримінальне провадження відносно нього перебувало на розгляді Ірпінського міського суду Київської області.

У відповідності до Розпорядження голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальну підсудність справ Ірпінського міського суду змінено на Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області.

12 травня 2022 року прокурор ОСОБА_6 звернулася до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області із клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 .

Клопотання обгрунтовує тим, що на даний час існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були наявні під час обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які не зменшилися, а саме: ризик переховування, незаконного впливу на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні шляхом підбурювання, вмовляння або залякування, можливість вчинення інших кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який є неодноразово судимим.

Зокрема, можливість переховування від суду обгрунтовує тим, що обвинувачений, усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений тяжкий злочин, може намагатися уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання; вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_3 є неодноразово судимий, має не зняті та не погашені судимості за вчинення злочинів проти власності, що свідчить про систематичність виникнення у нього злочинного умислу; незаконний вплив на потерпілу та свідків обвинувачений ОСОБА_3 тривалий час проживав в смт Ворзель Київської області та був знайомий із потерпілою та свідками до вчинення даного кримінального правопорушення. Крім того, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного із погрозою застосування насильства відносно потерпілої, тому може застосувати його по відношенню до неї та до свідків кримінального правопорушення з метою схиляння до зміни їх показань на свою користь.

Зі змісту клопотання вбачається, що до обвинуваченого ОСОБА_3 на підставі ухвали суду застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який продовжено ухвалою суду, в тому числі й від 24 березня 2022 року. Строк дії запобіжного заходу закінчується 23 травня 2022 року.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_2 клопотання підтримав з вищезазначених підстав та просив його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_3 , який брав участь в розгляді клопотання в режимі відеоконференції, зазначив, що клопотання є необгрунтованим, наявність ризиків не підтверджено. Просить змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Захисник ОСОБА_4 заперечував проти заявленого клопотання прокурора та подав клопотання про заміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 із тримання під вартою на домашній арешт за його постійним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , - з метою його вступу до лав військових формувань ТрО або Збройних Сил України для взяття участі у захисті країни та протистоянні і відсічі збройної агресії Росії проти України. Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_3 тримається під вартою понад 21 місяць. Вина ОСОБА_3 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні на даний час не доведена та не встановлена обвинувальним вироком суду. Ризики, передбачені ст.177 КПК України, значно зменшилися, деякі зникли в зв`язку із тривалим знаходженням ОСОБА_3 під вартою та складною ситуацією в країні. Ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду не є актуальним в даний час, оскільки зараз в Україні триває війна та існує заборона на перетинання кордону чоловікам у віці від 18 до 60 років. Крім того, обвинувачений самостійно та добровільно виражає бажання вступити до лав військових формувань з метою захисту України. Перебуваючи у військових формуваннях, ОСОБА_3 фактично постійно перебуватиме під контролем з боку свого командування та виконуватиме свої військові обов`язки. Також звертає увагу на той факт, що витрати на утримання кожного в`язня складають 12000 гривень, які могли б бути перераховані на підтримку армії. Крім того, обвинувачений має будівельну спеціальність, яка може бути актуальною в наш час під час відновлення зруйнованого від бойових дій житла. Тяжкість покарання, що може бути застосоване до обвинуваченого за умови визнання його винуватим, не може бути самостійною та достатньою підставою встановлення ризику його втечі. Зазначені прокурором ризики, передбачені ст.177 КПК України, є не доведеними та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку прокурора та захисника, встановлено наступне.

Частиною 1 статті 194 КПК України визначено обставини, достатність доказів існування яких суд зобов`язаний встановити при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу.

Крім того, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, слід перевіряти наявність обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою,

Відповідно до вимог пунктів 1, 3 та 5 частини 1 статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватися від суду, впливати на свідків чи потерпілого, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

У судовому засіданні судом не встановлено будь-яких обставин, що вказували б на зменшення ризиків, які існували на час обрання та продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений не одружений, доказів наявності на його утриманні неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб, його працевлаштованості немає, що в сукупності свідчить про відсутність в нього міцних соціальних зв`язків. Санкція частини 1 ст. 187 КК України передбачає позбавлення волі на строк від трьох до семи років, і обвинувачений, усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений тяжкий злочин, на думку суду, може вчиняти в подальшому дії з метою переховування, а співставлення можливих негативних для нього наслідків переховування у вигляді можливого ув`язнення із засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим. Крім того, зі встановлених при продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою обставин (ухвала суду від 24 січня 2022 року) вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується негативно, схильний до вживання алкоголю, постійно вчиняє сварки зі своєю матір`ю.

Крім того, місцем проживання ОСОБА_3 до взяття під варту було смт. Ворзель Київської області, де активні бойові дії припинилися лише нещодавно й багато будинків та інших об`єктів інфраструктури цього селища зруйновано. Дана обставина, на думку суду, унеможливлює проживання обвинуваченого за його місцем проживання. Крім того, власником і будинку в смт. Ворзель, і квартири в м. Києві, де він зареєстрований, ОСОБА_3 не є. З урахуванням відсутності в нього іншого житла це збільшує ризик ухилення обвинуваченого від явки до суду. Дана обставина унеможливлює й застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

ОСОБА_3 , який був раніше неодноразово судимий за ст. 185, 186 КК України, останній раз відбув покарання 10.01.2020, після звільнення з місць позбавлення волі через сім місяців було оголошено підозру у вчиненні нового умисного тяжкого злочину, вчиненого із погрозою застосування насильства. Це свідчить про систематичність виникнення у нього злочинного умислу та можливість вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Щодо ризику впливу на потерпілу та свідків, слід зазначити наступне. ЄСПЛ в своєму Рішенні в справі «Летельє проти Франції» (пункт 39) зазначив, що «Суд визнає, що реальна небезпека вчинення тиску на свідків могла таки бути на початку цієї справи, але вважає, що з часом вона значно зменшилася і в решті зникла зовсім». В даному кримінальному провадженні триває судовий розгляд. Зважаючи на підстави передачі даного кримінального провадження на розгляд до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду, з врахуванням необхідності безпосередності дослідження доказів під час судового провадження, в тому числі й допиту потерпілої та свідків, вважаю, що ризик впливу на них наявний. Крім того, злочин вчинений із погрозою застосування насильства, обвинувачений, перебуваючи на волі, може вливати на останніх з метою зміни ними своїх показів.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з встановлених в судовому засіданні обставин, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати обґрунтованими посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 та 5 ч. 1 ст.177 КПК України та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Враховуючи роз`яснення, надані Верховним Судом у листі № 2/0/2-22 від 03 березня 2022 року, в тому числі й можливість зважати на попередню оцінку окремих фактичних обставин, здійснених судом при вирішенні попередніх клопотань у цьому кримінальному провадженні на підставі відповідних матеріалів, зважаючи на підстави передачі даного клопотання до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду, відсутність на час його розгляду в розпорядженні суду матеріалів цього кримінального провадження та причини цього, суд вважає, що доводи сторони захисту не спростовують обґрунтованості необхідності та виправданості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки не містять відомостей про обставини, які не були враховані під час вирішення питання про обрання та продовження строку його дії під час досудового слідства та судового провадження.

Таким чином, суд вважає, що клопотання містить обставини справи, які б змусили дійти до висновку про актуальність законодавчо визначених підстав для продовження строку тримання особи під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 на даній стадії процесу.

Обставин, які б давали підстави для зміни ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт, не встановлено.

Відповідно до п.1 ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави не визначається щодо злочину, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Керуючись ст.ст.7, 9, 177, 182, 183, ч. 6 ст. 193, ст.ст.194, 331 КПК України, Законом України «Про правовий режим воєнного стану», суд

у х в а л и в:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) діб, по 11 липня 2022 року включно, утримуючи його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Управління Державної пенітенціарної служби України.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1