ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/387/22 Справа № 204/647/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 , її захисника ОСОБА_9 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12 серпня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002331 від 17 листопада 2019 року, щодо

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Первомайське Шевченківського
району Харківської області, яка проживає за адресою:
АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12 серпня 2021 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 17 листопада 2019 року.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 000 грн.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні умисного вбивства за наступних обставин.
ОСОБА_7 у період часу з 20.50 год. 16 листопада 2019 року по 06.09 год. 17 листопада 2019 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходилась за місцем свого мешкання, а саме у кв. АДРЕСА_2 разом зі своїм знайомим ОСОБА_11 , де між ними виник конфлікт. Після чого, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_11 в ході конфлікту, маючи раптово виниклий умисел на вбивство ОСОБА_7 у період часу з 22.18 год. 16 листопада 2019 року по 03.18 год. 17 листопада 2019 року, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті, взяла в руки кухонний ніж, яким умисно нанесла два удари в область черева потерпілого ОСОБА_11 , чим заподіяла останньому тілесні ушкодження у вигляді двох проникаючих колото-різаних поранень черева з ушкодженням тонкого кишковика, його брижі та черевної аорти, які ускладнились гострою крововтратою, внаслідок яких настала смерть ОСОБА_11 .

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі обвинувачена просить вирок суду скасувати. Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що оскаржуваний вирок суду є незаконним, необгрунтованим та зазначені у ньому висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачена зазначає, що суд не взяв до уваги експертизу, якою встановлено нанесення їй побоїв потерпілим не тільки руками і ногами, а і поліцейською дубинкою. Вказує, що в матеріалах провадження відсутні показання свідка очевидця подій ОСОБА_12 та очної ставки як з нею, так і зі свідком ОСОБА_13 , який вказував на те, що вона не могла самостійно покинути територію домоволодіння. Звертає увагу, що слідчий не взяв до уваги її показання та провів слідчий експеримент за її відсутності. Вказує, що судом не було у судовому засіданні переглянуто відеозапис з камер відеоспостереження та при ознайомленні з матеріалами провадження їй було відмовлено у його перегляді, чим було порушено її права. Вважає, що суд допустив неповноту під час розгляду справи, порушив принципи рівності усіх учасників процесу, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зазначає, що показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 є неправдивими, оскільки з матеріалів провадження слідує, що вони вийшли та одразу сіли у таксі. Вважає, що матеріали справи не містять та цивільним позивачем не надано достатньо доказів на підтвердження факту наявності моральних страждань, не було проведено експертизи щодо визначення розміру шкоди немайнового характеру, спричиненої кримінальним правопорушенням. Звертає увагу, що правопорушення вчинено нею з перевищенням меж необхідної оборони. Вказує на надання безоплатними захисниками неналежного захисту, зокрема адвокат ОСОБА_16 не був присутній на жодному допиті, а просто приходив у кінці та ставив свій підпис, а також не ознайомлювався з матеріалами провадження, чим було порушено її право на захист.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 на ст. 118 КК України з призначенням покарання в межах санкції зазначеної статті, цивільний позов задовольнити частково, а саме у розмірі 50 000 грн.
Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що обвинувачена діяла з метою захисту від протиправного посягання померлого, що створювало реальну загрозу заподіяння шкоди її життю та здоров`ю. Звертає увагу, що мотивом діяння обвинуваченої був захист охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання померлого. Вказує, що судом не було перевірено, чи могла обвинувачена реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання померлого іншими засобами із заподіянням йому шкоди, необхідної та достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання. Звертає увагу, що суд не врахував, що померлий під час нападу на обвинувачену був озброєний спочатку гумовою палкою, а потім ножем. Вважає, що матеріали справи не містять та цивільним позивачем не надано достатньо доказів на підтвердження факту наявності моральних страждань. Зазначає, що цивільний позивач не скористався правом щодо проведення експертизи про визначення розміру шкоди немайнового характеру.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років. Вирок суду в частині вирішення цивільного позову скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок залишити без зміни.
Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що судом не в повній мірі взято до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої, яка вчинила злочин у стані алкогольного сп`яніння щодо особи похилого віку. Зазначає, що приймаючи рішення про задоволення цивільного позову суд не навів мотиви та підстави ухвалення такого рішення та не обгрунтував його, вказавши лише у вироку, що цивільний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, тобто в порушення ст.ст. 370, 374 КПК України не дослідив докази на підтвердження цивільного позову та належним чином не мотивував своє рішення.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційних скарг обвинуваченої та захисника ОСОБА_9 , просили їх задовольнити в повному обсязі, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення та просив її задовольнити в повному обсязі, заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обгрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у провадженні не допущено.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд, ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 115 КК України, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку. При цьому констатував, що за встановлених фактичних обставин провадження дії останньої охоплюються складом кримінального правопорушення, визначеного ч. 1 ст. 115 КК України. З позицією суду першої інстанції погодився і суд апеляційної інстанції.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних в судовому засіданні як самої обвинуваченої ОСОБА_7 , яка хоча свою вину у вчиненому злочині не визнала, проте не заперечувала факту нанесення нею потерпілому двох ударів ножем у грудну клітину, так і показань потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 ; фактичних даних, що містяться у протоколі огляду місця події, у висновках судово-медичних експертиз , а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Так, відповідно до показань потерпілого ОСОБА_10 , який є сином загиблого, приблизно з весни 2019 року загиблий проживав однією сім`єю з ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 , та матір`ю померлого ОСОБА_12 , яка на той час мала перелом стегна, у зв`язку з чим не могла сама себе доглядати. Йому не відомо, чи відбувались між обвинуваченою та його батьком сварки або конфлікти. Йому відомо, що приблизно у жовтні 2019 року під час спільної поїздки обвинуваченої та загиблого у таксі обвинувачена напала на батька та подряпала йому обличчя. Зі слів ОСОБА_12 йому відомо, що у ніч з 16 листопада 2019 року на 17 листопада 2019 року ОСОБА_11 казав ОСОБА_7 лягти, а потім плакав, після чого більше вона його не чула. ОСОБА_12 просила обвинувачену покликати сина, однак остання їй відповіла, що той вже мертвий, та в подальшому по всьому будинку шукала гроші, вимагала їх від бабусі, після чого намагалася задушити її подушкою, однак остання зуміла її скинути з себе.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснив, що загиблий ОСОБА_11 був його батьком, увечері 16 листопада 2019 року приблизно о 20.00 год. він разом зі своєю дружиною приїхав до будинку, де проживав ОСОБА_11 разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_12 . Під час бесіди потерпілий розповідав, що йому погано, був засмучений з приводу сварки з обвинуваченою, яка приблизно через 30 хвилин після їхнього приїзду прийшла додому. Вона перебувала у стані алкогольного сп`яніння та коли заходила до будинку, впала на порозі. Приблизно о 21.00 год. вони вже збирались їхати додому, коли ОСОБА_7 повідомила, що у неї нема сигарет, і ОСОБА_11 попрохав, щоб вони її відвезли до крамниці. Вийшовши з будинку вони чекали обвинувачену на вулиці, однак вона так і не вийшла, а тому вони поїхали.

Свідок ОСОБА_15 , допитана у суді першої інстанції, надала аналогічні показання.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_19 увечері 16 листопада 2019 року він разом з обвинуваченою розпивав алкоголь, після чого вона пішла від нього, а зранку 17 листопада 2019 року прийшла вся побита, розповідала, що ОСОБА_11 бив її гумовою палицею, а вона захищаючись взяла ніж, який тримала у руці, та загиблий наткнувся на нього, коли йшов на неї. Він подзвонив до поліції, розповів те, що йому відомо, однак йому не повірили. Після чого він разом з обвинуваченою пішов до ОСОБА_11 , звідки повторно викликав поліцію і пішов, а ОСОБА_7 залишилась там.

Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності цих показань потерпілого та свідків, вони є логічними, послідовними і узгодженими як між собою, так і з іншими письмовими доказами у провадженні.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілий або свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинувачену у зазначеному злочині.

Із матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження, у цих показаннях не вбачається. Деякі розбіжності в показаннях свідчать про індивідуальне сприйняття кожною особою подій, учасником яких вони були, і не впливають на висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 .

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність критично ставитись до показань обвинуваченої в частині того, що вона захищала себе від злочинних дій потерпілого, оскільки вони спростовуються як показаннями вищезазначених свідків, які протягом судового розгляду надавали чіткі, детальні та логічно послідовні пояснення, так і наступними письмовими доказами у провадженні, дослідженими в ході судового розгляду.
Так, з протоколів огляду місця події від 17 листопада 2019 року з фототаблицями до них слідує, що в присутності двох понятих за участю спеціаліста-судово-медичного експерта було здійснено огляд місця скоєння правопорушення квартиру АДРЕСА_2 , під час якого було встановлено наявність трупу ОСОБА_11 в приміщенні кімнати на дивані з ножем в області черева та слідами тілесних ушкоджень на тілі, а також виявлено та вилучено: металевий кухонний ніж та два сліди пальців рук з поверхні вказаного ножа, резинову палицю, два вирізи тканини зі слідами речовини бурого кольору з поверхні постільної білизни, три мобільні телефони, зрізи нігтьових пластин з пальців обох рук потерпілого ОСОБА_11 , дві темні дактилоплівки з мікрочастками з обох рук потерпілого, проведено посмертне дактилоскопіювання трупу.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №2223/1137-Е від 18 грудня 2019 року ОСОБА_11 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: двох проникаючих колото-різаних поранень черева з ушкодженням тонкого кишковика, його брижі та черевної аорти; садна в проекції лівої вилиці, на спинці носа у верхній третині та на передньо-зовнішній поверхні лівої гомілки у верхній третині на тлі синюшно-рожевого синця, двох забійних ран в лобній ділянці праворуч по верхньому краю надбрівної дуги, синця на правій половині обличчя та на правій половині грудної клітин по передній поверхні. Проникаючі колото-різані поранення черева, спричинені прижиттєво, незадовго до настання смерті, пласким колюче-ріжучим предметом (предметами), із шириною клинка (клинків) протягом поринулої частини не більше 40,8-44,7 мм, гострим лезом й обухом (обухами), товщиною близько 1,0-1,4 мм. Рана на передній поверхні черевної стінки переходить у рановий канал довжиною 20 см, що прямує спереду-назад, дещо з права наліво. Рана на лівій бічній поверхні черевної стінки переходить у рановий канал довжиною 18 см, що прямує зліва направо, дещо знизу вверх. Вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя у момент спричинення і знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Смерть ОСОБА_11 настала від проникаючих колото-різаних поранень черева з ушкодженням тонкого кишковика, його брижі та черевної аорти, які ускладнились гострою крововтратою. Смерть потерпілого настала приблизно за 10-15 години до початку огляду трупа на місці виявлення. Садна в проекції лівої вилиці, на спинці носа у верхній третині та на передньо-зовнішній поверхні лівої гомілки у верхній третині на тлі синюшно-рожевого синця, двох забійних ран в лобній ділянці праворуч по верхньому краю надбрівної дуги, синця на правій половині обличчя та на правій половині грудної клітини по передній поверхні спричинені прижиттєво, незадовго до настання смерті, від механічної дії тупого твердого предмета (предметів), за механізмом удару та удару-тертя, та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень і не перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті. Враховуючи дані судово-гістологічного дослідження можна стверджувати, що тілесні ушкодження на голові потерпілого спричинені раніше за інші (за декілька годин до настання смерті), а колото-різані поранення останніми (у проміжок часу, що складає не більше декількох хвилин) до настання смерті. Положення потерпілого під час спричинення йому тілесних ушкоджень могло бути різним та змінюватись. При судово-токсикологічному дослідженні крові з трупа виявлений етиловий спирт у концентрації 2,44 проміле.

Згідно висновку експерта № 13 від 02 січня 2020 року на резиновій палиці, яка була вилучена при огляді кв. АДРЕСА_2 , встановлена наявність крові людини, яка могла походити від потерпілого ОСОБА_11 , та не виключається можливість домішку крові в слідах від обвинуваченої ОСОБА_20 .

З висновку експерта № 1470 від 27 грудня 2019 року слідує, що в слідах на двох фрагментах тканини з постільної білизни, вилученої при огляді кв. АДРЕСА_2 , знайдена кров, можливість походження якої не виключається від обвинуваченої ОСОБА_7 та виключається від потерпілого ОСОБА_11 .

Відповідно до висновку експерта № 8 від 27 грудня 2019 року на ножі, який був вилучений з черевної порожнини потерпілого ОСОБА_11 при огляді трупу в кв. АДРЕСА_2 , встановлена наявність крові, які могли походити від потерпілого ОСОБА_11 та не могли походити від обвинуваченої ОСОБА_7 .

Згідно висновку судової трасологічної експертизи № 5/4.6/1144 від 05 грудня 2019 року слід пальця руки розміром 10х25 мм, вилучений з поверхні ножа при огляді трупу в кв. АДРЕСА_2 , придатний для ідентифікації та залишений вказівним пальцем правої руки обвинуваченої ОСОБА_7 .

Як слідує з висновку експерта № 11 від 02 січня 2020 року в піднігтьовому вмісті правої руки потерпілого ОСОБА_11 встановлено наявність крові, в піднігтьовому вмісті лівої руки наявність крові не встановлена. За результатами серологічного дослідження слідів крові не можна виключати домішку крові підозрюваної ОСОБА_7 у піднігтьовому вмісті правої руки потерпілого ОСОБА_11 .

Відповідно до висновку експерта № 109-МК від 28 січня 2020 року пошкодження на шматках шкіри з передньої та з лівої бічної поверхонь черевної стінки від трупа ОСОБА_11 є колото-різаними ранами і заподіяні плоским колюче-ріжучим предметом (предметами), із шириною клинка (клинків) протягом поринулої частини не більше 40,8 мм і 44,7 мм відповідно, маючого гостре лезо й обух (обухи), товщиною близько 1,0-1,4 мм, зі зміною площини під час знаходження його в ранах і утворенням додаткових розривів шкіри. Пошкодження на шматках шкіри з передньої та з лівої бічної поверхонь черевної стінки від трупа ОСОБА_11 могли бути заподіяні клинком представленого на експертизу ножа.

Згідно висновку експерта № 12 від 28 грудня 2019 року в піднігтьовому вмісті нігтьових зрізів з лівої руки ОСОБА_7 встановлено наявність крові, можливість походження якої не виключається від потерпілого ОСОБА_11 , походження крові в даному об`єкті від самої ОСОБА_7 можливе тільки в якості домішку, в піднігтьовому вмісті нігтьових зрізів з правої руки ОСОБА_7 наявність крові не встановлена.

З висновку судової медичної експертизи № 3679е від 09 грудня 2019 року слідує, що при огляді обвинуваченої ОСОБА_7 у неї виявлені тілесні ушкодження у вигляді: забійних ран волосистої частини голови, численних синців та саден на обличчі, тулубі, верхніх і нижніх кінцівках, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад шість діб, але не більше, як три тижні (21 день). Можливо вказати, що термін їх спричинення становить біля 1-ї доби до моменту огляду (огляд 18 листопада 2019 року).

З протоколу перегляду відеозапису з фототаблицею з камер відеоспостереження, які розташовані на боковій частині буд. АДРЕСА_4 , слідує, що 16 листопада 2019 року о 20.14 год. до буд. АДРЕСА_4 приїхав автомобіль, з якого вийшли чоловік та жінка, як було встановлено свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_15 , та зайшли до будинку, о 20.48 год. в будинок прийшла ОСОБА_7 , о 21.07 год. з будинку вийшли ОСОБА_17 та ОСОБА_15 , сіли до автомобіля та поїхали, о 21.10 год. на подвір`я вийшов ОСОБА_11 , після чого зайшов назад, у період часу з 21.10 год. 16 листопада 2019 року до 06.00 год. 17 листопада 2019 року ніхто не виходив та не заходив до будинку, о 06.09 год. 17 листопада 2019 року вийшла ОСОБА_7 та пішла, у період часу з 06.09 год. до 09.58 год. до будинку ніхто не заходив, 09.58 год. до будинку прийшла обвинувачена разом зі свідком ОСОБА_19 , о 10.02 год. свідок вийшов, після чого приїхали співробітники поліції.

Надаючи оцінку цим доказам у сукупності апеляційний суд вважає їх належними, допустимими, достовірними й достатніми для доведеності винуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину, та не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Висновки суду про те, що обвинувачена ОСОБА_7 , заподіюючи тілесні ушкодження потерпілому, діяла з умислом на вбивство, є обгрунтованими, оскільки, як достовірно встановлено судом, ОСОБА_7 , завдаючи два удари кухонним ножем в область черева потерпілого, діяла навмисно, усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачала настання смерті потерпілого та бажала цього, що підтверджено висновком судово-психіатричної експертизи №18 від 23 січня 2020 року, і саме ці дії вказують на наявність у обвинуваченої умислу на позбавлення життя потерпілого.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує позицію Верховного Суду, висловлену у постанові суду від 09 вересня 2021 року у справі №361/2548/18, відповідно до якої питання про наявність умислу вирішується з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховується кількість, характер і локалізація поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінка винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину. Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинення діянь.

Доводи захисника про те, що ніж обвинувачена взяла в руки після того, як потерпілий, який погрожував ним їй, випустив його з рук, спростовуються висновком судової трасологічної експертизи № 5/4.6/1144 від 05 грудня 2019 року, відповідно до якої на ножі, яким було завдано ножові поранення потерпілому, виявлено лише сліди пальця руки обвинуваченої ОСОБА_7 .

Крім того, ОСОБА_7 , маючи реальну можливість уникнути конфлікту з потерпілим, оскільки тривалий час мешкала за адресою: кв. АДРЕСА_2 , мала змогу відкрити двері, покинути кімнату, скористатися присутністю матері померлого, яка знаходилась в іншій кімнаті, однак не скористалася такою можливістю, та в стані сп`яніння вчинила дії, спрямовані на позбавлення життя ОСОБА_11 , що не відповідали небезпечності посягання та обстановці захисту.

Викладене спростовує доводи обвинуваченої та захисника в апеляційних скаргах про те, що мотивом дій обвинуваченої був захист охоронюваних законом своїх прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання, межі якого вона перевищила.

Апеляційний суд вважає, що при оцінці показань обвинуваченої суд першої інстанції обгрунтовано піддав сумнівам її доводи про те, що вона не мала умислу на вбивство потерпілого та лише захищалась від нього, оскільки дані доводи не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду суду першої інстанції та спростовуються дослідженими судом доказами, характером дій обвинуваченої, спрямованих на позбавлення життя потерпілого, способом і механізмом спричинення тілесних ушкоджень та їх локалізацією, а саме обрання як знаряддя вчинення злочину ножа, завдання двох ударів прутом потерпілому в область черева двох ударів ножем та наслідки, які настали - смерть потерпілого, що і свідчить про намір вбити потерпілого.

При цьому доводи сторони захисту про те, що потерпілий вчинив суспільно небезпечне діяння щодо ОСОБА_7 , у зв`язку з чим остання могла перебувати у стані необхідної оборони, судом першої інстанції обгрунтовано оцінені критично, так як з огляду на досліджені в судовому засіданні докази за декілька годин до настання смерті потерпілого між ним та обвинуваченою стався конфлікт, під час якого вони один одному спричинили легкі тілесні ушкодження, характер та тяжкість яких були співмірні та не загрожували життю, після того через кілька годин обвинувачена спричинила потерпілому ножем два проникаючих колото-різаних поранення черева, від яких настала смерть потерпілого.

При цьому в ході судового розгляду не встановлено достатніх доказів, які б підтвердили, що з боку ОСОБА_11 мало місце таке суспільно небезпечне посягання, яке б обумовило з боку ОСОБА_7 невідкладну необхідність в заподіянні шкоди (у даному випадку смертельних ножових поранень померлому в життєво важливу частину тіла), для негайного відвернення або припинення суспільно небезпечного посягання.

З матеріалів провадження видно, що твердження обвинуваченої та захисника, зазначені в апеляційних скаргах, про відсутність умислу в обвинуваченої на вбивство потерпілого, є аналогічними тим, що вони вже висловлювали у суді першої інстанції. Із вироку по провадженню видно, що зазначені твердження визнані такими, що не грунтуються на матеріалах провадження. Свої висновки, із якими погоджується апеляційний суд, із цього питання суд належним чином мотивував. Вони підтверджені доказами, які суд ретельно перевірив і належно оцінив. У апеляційних скаргах обвинуваченої та захисника не наведено та під час апеляційного перегляду стороною захисту на вказано інші, не досліджені судами докази, якими б спростовувались висновки суду за обговорюваними твердженнями.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, на думку апеляційного суду, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини («Яллох проти Німеччини» від 11 липня 2006 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Веренцов проти України» від 11 липня 2013 року), та підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченої та захисника за обставин, викладених ними у скарзі, не має.

Доводи обвинуваченої на порушення її прав у зв`язку з непроведенням очної ставки за її участю зі свідками ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 9 ст. 224 КПК України вирішення питання про проведення одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб віднесено до дискреційних повноважень лише слідчого і прокурора, проведення одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб судом кримінальним процесуальним законом не передбачено.

З урахуванням викладеного, виходячи з фактичних обставин провадження, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, врахувавши наведені правові позиції, правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд.

Суд у вироку навів докази по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства та дав аналіз цим доказам після їх дослідження, тому немає підстав вважати, що по справі допущена суттєва неповнота кримінального і судового провадження, яка викликає необхідність скасування вироку.

При цьому всупереч доводам в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника суд першої інстанції надав оцінку показанням як обвинуваченої ОСОБА_7 , так і свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_15 з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку з іншими доказами по провадженню.

Не можна погодитися з твердженнями обвинуваченого та захисника стосовно того, що розгляд провадження щодо ОСОБА_7 вівся упереджено, з обвинувальним ухилом. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом кожному з доказів дана належна оцінка.

Та обставина, що органи досудового розслідування та суд по-іншому оцінюють докази, порівняно з оцінкою їх обвинуваченою та захисником, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість слідчих органів і суду, на що є необгрунтовані посилання в апеляційних скаргах.

Доводи ж обвинуваченої в апеляційній скарзі про те, що деякі обставини кримінального провадження всебічно не досліджені, а саме не було допитано свідка ОСОБА_12 , яка не була очевидцем злочину та мала на той час перелом стегна, у зв`язку з чим не могла сама себе доглядати, не було досліджено відеозапис з камер відеоспостереження, а лише протокол перегляду вказаного відеозапису, а також не було проведено слідчого експерименту за її участі, є безпідставними, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку злочину.

Крім того, обвинувачена як під час досудового розслідування, так і в суді першої інстанції клопотань про допит зазначеного свідка та про перегляд відеозапису з камер відеоспостереження за її участі не заявляла.

При цьому, як слідує з матеріалів провадження, журналів судових засідань суду першої інстанції та технічних записів до них під час розгляду провадження у суді першої інстанції обвинувачена не заявляла клопотань про необхідність перевірки якихось обставин вчинення злочину чи проведення додаткових слідчих заходів, зокрема, слідчого експерименту за її участі.
Відповідно до журналу судового засідання від 12 серпня 2021 року та технічного запису до нього обвинувачена не мала жодних заперечень щодо закінчення судового дослідження доказів та переходу до судових дебатів.
Крім того, хоча обвинувачена і зазначає про те, що під час досудового розслідування не було проведено слідчого експерименту за її участі, однак не вказує, яким чином результати слідчого експерименту могло вплинути на висновки суду щодо її винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України вирішення питання про проведення слідчого експерименту віднесено до дискредиційних повноважень слідчого та прокурора.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б ставили під сумнів обгрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації її дій. Наявні у провадженні докази відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості доказів.

Під час досудового розслідування та при судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні експертизи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.
Не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до скасування вироку, при порушенні вказаного кримінального провадження, його розслідуванні та під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
За таких обставин не має підстав вважати, що у справі допущена однобічність та неповнота судового розгляду, які викликають необхідність скасування вироку, на чому наполягає в своїй апеляційній скарзі обвинувачена, чи перекваліфікації дій обвинуваченої з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України, як про це зазначає в апеляційній скарзі захисник та просила під час апеляційного перегляду обвинувачена.
При цьому в матеріалах провадження відсутні та під час апеляційного перегляду не надано доказів на підтвердження факту порушення права обвинуваченої на ознайомлення з матеріалами провадження.
Так, відповідно до протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування та ознайомлення з матеріалами досудового розслідування від 30 січня 2020 року, складеного слідчим СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, обвинувачена у присутності захисника ОСОБА_16 своїм власним підписом підтвердила факт надання доступу до матеріалів досудового розслідування, факт ознайомлення з ними та з вказаним протоколом. При цьому обвинувачена власноручно зазначила, що будь-яких доповнень чи заяв не має.
З матеріалів провадження слідує, що під час розгляду провадження у суді першої інстанції, а саме 02 липня 2020 року захисник ОСОБА_21 заявив клопотання про надання можливості ознайомитись йому та обвинуваченій ОСОБА_7 з матеріалами провадження, яке було задоволено та надано час для ознайомлення з матеріалами провадження.
Відповідно до розписок обвинуваченої від 19 серпня 2020 року, 20 серпня 2020 року, 21 серпня 2020 року, 25 серпня 2020 року, 26 серпня 2020 року, 27 серпня 2020 року, 28 серпня 2020 року та 01 вересня 2020 року обвинувачена в повному обсязі ознайомилась з матеріалами досудового розслідування, при цьому жодних зауважень чи скарг щодо обмеження чи порушення її права на ознайомлення з матеріалами провадження не мала.
Крім того, судом першої інстанції у відповідності до вимог ч. 4 ст. 395 КПК України було надано обвинуваченій можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження та відповідно до розписки останньої від 26 листопада 2021 року вона ознайомлена з матеріалами судового та досудового провадження, а також технічними записами, що в них містяться, в повному обсязі.

Враховуючи викладене доводи обвинуваченої про порушення її права на ознайомлення є безпідставними.
Не знаходять свого підтвердження матеріалами провадження і доводи обвинуваченої про порушення її права на захист, а саме надання адвокатом ОСОБА_16 під час досудового розслідування неналежного захисту, оскільки як слідує з матеріалів провадження всупереч доводам обвинуваченої захисник ОСОБА_16 був присутній під час проведення слідчих дій за участю обвинуваченої, зокрема: під час затримання обвинуваченої та роз`яснення її прав, ознайомлення з постановами про відібрання біологічних зразків та під час проведення такої слідчої дії, повідомлення про підозру, допиту підозрюваної та ознайомлення з матеріалами провадження, про що свідчать його підписи у відповідних протоколах проведення слідчих дій. При цьому будь-яких зауважень чи скарг обвинуваченої на дії чи бездіяльність захисника ОСОБА_16 матеріали провадження не містять.
Що стосується доводів прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченої, слід зазначити наступне.
Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, дотримався вимог статей 50, 65 КК України і врахував усі обставини, які мають правове значення при виборі заходу примусу та визначенні його розміру. Обране в межах санкції частини та статті Кримінального кодексу України покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про її особу, а також усі обставини провадження. Суд також визнав обставинами, що помякшують покарання, наявність тяжкого захворювання та малолітньої дитини, а також обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченій, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, а також даних про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, за місцем мешкання характеризується задовільно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, страждає на тяжкі захворювання, має на утриманні малолітню дитину, свою провину у вчиненому не визнала, не вживала зусиль та не має бажання для належного та достатнього відшкодування шкоди, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на тяжкість вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та особу обвинуваченої, яка вчинила кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння щодо особи похилого віку, вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Той факт, що обвинувачена свою винуватість у вчиненому злочині не визнала, не є підставою для призначення йому більш суворого покарання, про що зазначає в апеляційній скарзі прокурор, та оцінюється судом як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.

З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом покарання ОСОБА_7 за своїм видом та розміром є обгрунтованим та необхідним.

Підстав для призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на це наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи про те, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої і за своїм видом є явно несправедливим, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних для зміни призначеного ОСОБА_7 покарання.

Що стосується доводів апеляційних скарг обвинуваченої, прокурора та захисника про безпідставне вирішення судом першої інстанції цивільного позову потерпілого, слід зазначити наступне.
За вимогами ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Частиною 1 ст. 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
З частини 1 ст. 128 КПК України слідує, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
При визначенні розміру моральної шкоди, яку необхідно стягнути з обвинуваченої на користь потерпілого, суд першої інстанції відповідно до вимог КПК України врахував характер правопорушення, глибину моральних страждань потерпілого та інші обставини, що мають значення у провадженні.

Не є обгрунтованими доводи апеляційних скарг обвинуваченої, захисника та прокурора з приводу того, що матеріали кримінального провадження не містять доказів обґрунтованості розміру завданої моральної шкоди, оскільки при визначені розміру моральної шкоди завданої потерпілому, суд першої інстанції, врахував тяжкість скоєного кримінального правопорушення та конкретні обставини його вчинення, дані про матеріальний стан обвинуваченої та те, що потерпілий має моральні, душевні та психологічні страждання, оскільки останній позбавлений можливості спілкуватися з близькою людиною, а саме батьком, що тягне за собою порушення його нормальних життєвих зв`язків та докладання з його боку додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, розмір визначеної судом першої інстанції моральної шкоди, стягнутої з обвинуваченої на користь потерпілого, а саме 500 000 грн., відповідає вимогам закону, визначений з урахуванням характеру та обсягу страждань, яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат та є співрозмірним завданій шкоді, а тому доводи апеляційних скарг щодо відсутності доказів на підтвердження розміру моральної шкоди, завданої потерпілому, апеляційний суд вважає безпідставними.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції не дослідив докази на підтвердження цивільного позову, спростовуються журналами судових засідань суду першої інстанції з технічним записом до них, відповідно до яких судом було досліджено усі надані як стороною обвинувачення, так і потерпілим, докази по даному провадженню, а також заявлений потерпілим цивільний позов.
Підстав для зменшення розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_7 , з мотивів, про які йдеться в апеляційних скаргах обвинуваченої та захисника, а також підстав для скасування рішення суду в частині вирішення цивільного позову та призначення в цій частині нового розгляду в порядку цивільного судочинства з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене апеляційні скарги обвинуваченої, захисника та прокурора задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення.
Вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12 серпня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а особою, яка перебуває під вартою, в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4