КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 07 червня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року,

за участі: прокурора представника власника майна ОСОБА_7 , ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 та накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_6 , яке вилучене 16 серпня 2021 року в ході особистого обшуку під час його затримання, а саме: грошові кошти на загальну суму 230 євро, мобільний телефон iPhone 11 Pro Max, зеленого кольору; банківській картки: Bank Alliance НОМЕР_1 , Січбанк НОМЕР_2 , Regional Investment bank НОМЕР_3 , OTP bank НОМЕР_4 , НОМЕР_5 .
В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив про наявність підстав для накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання та збереження речових доказів.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Щодо строку апеляційного оскарження, то автор апеляційної скарги зазначає, що 07 вересня 2021 року слідчим суддею проголошено лише вступну та резолютивну частини оскаржуваного рішення, а повний текст ухвали отримано представником власника майна 22 листопада 2021 року, у зв`язку з чим просить визнати поважними причини пропуску такого строку.

Представник вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам провадження.
Зокрема, зазначає про необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри. Так, вважає, що орган досудового розслідування не пред`являє ОСОБА_6 пряму підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 КК України, або бодай однієї із її частин; не навів та не конкретизував у якій саме формі, перелічених у ч. 5 ст. 27 КК України, у діях ОСОБА_6 проявлялося пособництво у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем; не надав належних та допустимих доказів, що прямо підтверджують існування обставин за яких в діях ОСОБА_6 могло б вбачатися склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України та за яких саме внаслідок дій ОСОБА_6 відбулося спричинення шкоди Державі в особі АТ «ДПЗКУ», та взагалі чи відбулося спричинення такої шкоди; не навів жодного переконливого доводу чи аргументу стосовно причетності ОСОБА_6 до обставин по яким здійснюється досудове розслідування, зокрема жодного його складових наведених у витязі з ЄРДР фабул; не довів та не підтвердив факт безпосереднього зв`язку ОСОБА_6 із АТ «ДПЗКУ», зокрема його посадовими особами тощо.

Наголошує, що в матеріалах судового провадження відсутні будь-які належні та допустимі докази, у розумінні ст. 84-86 КПК України, зокрема, показання, речові докази, документи, висновки експертів, які б прямо підтверджували причетність ОСОБА_6 до обставин за якими здійснюється досудове розслідування.
Також, представник вважає, що органами досудового розслідування не доведено відповідність вищевказаного майна критеріям ст. 98 КПК України, як наслідок формальною постанову про визнання майна речовими доказами, та те, що існують реальні ризики можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження ОСОБА_6 .
Звертається в апеляційній скарзі увага і на те, що зважаючи на положення ч. 5 ст. 170 КПК України та ч. 2 ст. 59 КК України лише пред`явлення особі про попередню підозру у вчиненні кримінального правопорушення, санкція якої передбачає покарання, зокрема, у вигляді конфіскації майна, не є достатньою підставою вважати, що суд може призначити покарання у вигляді конфіскації майна, у той час як доведенню підлягає обґрунтованість підозри та те, що особа реально з корисливим мотивом вчинила злочин за ступенем, який є тяжкий або особливо тяжкий. Однак, слідчим суддею залишено поза увагою, що органами досудового розслідування поза розумним сумнівом не доведено, що ОСОБА_6 реально вчинив тяжкий або особливо тяжкий злочин та дії останнього охоплювалися об`єктивною стороною у вигляді саме корисливого мотиву.
Крім того, представник просить врахувати, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей та батьків похилого віку, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, виступ прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Порядок і строки апеляційного оскарження чітко визначено та регламентовано ст. 395 КПК України. Так, згідно з п. 3 ч. 2 вказаної статті апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення, а відповідно до ч. 3 цієї ж статті, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Згідно з висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду, який викладено у постанові від 27 травня 2019 року у справі № 461/1434/18, у випадку коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК України постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив у інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали.
Водночас, у випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України.
З матеріалів справи видно, що 07 вересня 2021 року слідчим суддею проголошено лише вступну та резолютивну частини оскаржуваного рішення. Представником власника майна до апеляційної скарги долучено копію повного тексту ухвали слідчого судді, але в матеріалах провадження відсутня розписка з відміткою про дату отримання представником копії рішення, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне поновити представнику строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Частиною 2 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів та конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
При цьому у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Частиною 10 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, у тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого дотримався вищевказаних вимог закону, перевіривши при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.
Так, з наданих суду матеріалів провадження вбачається, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань01 липня 2020 року під № 0000609, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3, 4, 5 ст. 191, ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України.
13 серпня 2021 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України. Санкція згаданого кримінального правопорушення передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».
Як убачається з матеріалів провадження, наданих слідчому судді, які обґрунтовують клопотання, зазначені у клопотанні слідчого обставини підозри ОСОБА_6 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні згаданого кримінального правопорушення.

За таких обставин слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для накладення арешту на грошові кошти у загальній сумі 230 Євро, які вилучене 16 серпня 2021 року в ході особистого обшуку ОСОБА_6 під час його затримання, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
Крім того, слідчий суддя, як убачається з оскаржуваної ухвали, вивчивши клопотання прокурора та дослідивши матеріали додані до нього, всупереч доводам викладених в апеляційній скарзі прийшов до правильного висновку, щодо необхідності накладення арешту на майно ОСОБА_6 , яке також було вилучене 16 серпня 2021 року в ході його особистого обшуку під час затримання, а саме:мобільний телефон iPhone 11 Pro Max, зеленого кольору; банківській картки: Bank Alliance НОМЕР_1 , Січбанк НОМЕР_2 , Regional Investment bank НОМЕР_3 , OTP bank НОМЕР_4 , НОМЕР_5 з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, перевіривши при цьому наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.
Слідчий суддя обґрунтовано встановив, що накладення арешту на згадане майно є необхідним, з метою забезпечення збереження речових доказів врахувавши наявні матеріали провадження, у тому числі постанову старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 від 17 серпня 2021 року про визнання майна речовими доказами у кримінальному провадженні.

Крім того, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_6 до скоєння кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.
З огляду на викладене, на переконання колегії судді при розгляді клопотання про арешт майна слідчим суддею дотримано вимоги ст.ст. 132,170,172,173 КПК України, а тому доводи автора апеляційної скарги щодо незаконності ухвали слідчого судді, слід визнати непереконливими. При цьому, колегія суддів враховує і те, що згідно з абзацом другим ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус, як накладення арешту на майно, що надасть змогу виконати завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника власника майна, навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.
На підставі вищевикладених обставин, керуючись ст. ст. 170, 171, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Поновити представнику ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 строк апеляційного оскарження.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 та накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_6 , яке вилучене 16 серпня 2021 року в ході особистого обшуку під час його затримання, а саме: грошові кошти на загальну суму 230 євро, мобільний телефон iPhone 11 Pro Max, зеленого кольору; банківській картки: Bank Alliance НОМЕР_1 , Січбанк НОМЕР_2 , Regional Investment bank НОМЕР_3 , OTP bank НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Унікальний номер справи 757/44341/21 Справа №11-сс/824/531/2022 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_10 Доповідач: ОСОБА_1