Справа № 183/3927/22
№ 1-кп/183/1082/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 серпня 2022 року Дніпропетровська обл.,

м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000371 від 23.07.2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Новоселівка, Млинівського р-ну, Рівненської обл., громадянин України, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, який перебуває на посаді старшого радіотелефоніста-гранатометника відділення зв`язку взводу управління другої мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 у військовому званні солдат, раніше не судимий, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 та фактично мешкає за адресою АДРЕСА_2 ,

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 409, ч. 4 ст. 402 КК України,
В С Т А Н О В И В:
До Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області 25.07.2022 р. надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 409, ч. 4 ст. 402 КК України.

В обвинувальному акті зазначено, що солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді старшого радіотелефоніста-гранатометника відділення зв`язку взводу управління другої мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 6, 11, 16, 28, 29, ЗО, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, 23 травня 2022 року, перебуваючи у районі АДРЕСА_3 отримавши від командира батальйону законний усний наказ вибути до місця розташування підрозділу у районі АДРЕСА_3 ; для забезпечення виконання поставленого завдання підрозділу, де він повинен був виконувати обов`язки по несенню військової служби, здійснювати охорону і оборону визначених позицій, а також забезпечувати відбиття атак противника, з метою недопущення прориву російсько-окупаційними військами у визначеному районі, достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби, спрямований на відмову від несення обов`язків військової служби, залишив територію місця базування підрозділу в районі міста Лисичанськ, Луганської області та убув до АДРЕСА_4 , де перебував до 28 травня 2022 року, при цьому ОСОБА_5 військову службу не ніс, обов`язків військової служби щодо проведення вогневої підтримки та оборони і охорони в межах і навколо визначеного району в АДРЕСА_3 з метою недопущення подальшого прориву російсько-окупаційними військами, у порушення наказу командира, не здійснював, тим самим відмовився від несення обов`язків військової служби.

На цих підставах органом досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_5 пред`явлене обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України, яке кваліфікується як відмова від несення обов`язків військової служби, вчинена в умовах воєнного стану.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді старшого радіотелефоніста-гранатометника відділення зв`язку взводу управління другої мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 6, 11, 16, 28, 29, ЗО, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, близько 11 годин 21 хвилин 28 травня 2022 року, перебуваючи в пункті тимчасового збору військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_4 , отримавши законний усний наказ свого прямого начальника - заступника командира з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_6 висунутись на бойові позиції в Луганській області та забезпечити успішне виконання поставленого завдання підрозділу, відмовився виконати зазначений наказ начальника, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони,

На цих підставах органом досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_5 пред`явлене обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, яке кваліфікується як непокора, тобто умисне невиконання наказу, вчинене в умовах воєнного стану.

При цьому, під час судового провадження між прокурором та обвинуваченим 16.08.2022 р. укладено Угоду про визнання винуватості. Згідно умов даної угоди сторони добровільно погодилися на формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч. 4 ст. 409 КК України та за ч. 4 ст. 402 КК України, яка ніким не оспорюється, зазначили істотні обставини для даного кримінального провадження та, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, а також, враховуючи його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, беззастережне визнання своєї винуватості, відсутність заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди, наявність на утриманні неповнолітнього сина, беручи до уваги інтереси суспільства в забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового провадження, в запобіганні, виявленні та припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень, сторони вважають за можливе при призначенні покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 409 КК України та ч.4 ст. 402 КК України, застосувати норми ст. 69 КК України та погоджуються на призначення останньому покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченими санкціями ч. 4 ст. 409 КК України та ч.4 ст.402 КК України. 3 урахуванням ст. 69 КК України сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_5 за вчинені кримінальні правопорушення, що передбачені ч. 4 ст. 409 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рiк та за ч. 4 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки. Сторони на підставі ст.ст. 70, 72 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, дійшли згоди на призначення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , остаточного покарання за вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 409 та ч.4 ст. 402 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. Сторони вважають за можливе з урахуванням всіх обставин справи на підставі ст. 62 КК України замінити основне покарання, що призначене ОСОБА_5 за вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 409 та ч. 4 ст. 402 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на тримання у дисциплінарному батальйоні строком на 2 (два) роки. В строк відбуття покарання зарахувати строк тримання під вартою ОСОБА_5 з 01 червня 2022року.

В зазначеній угоді передбачені та роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, наслідки її невиконання.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 409 та ч. 4 ст. 402 КК України за вище викладених обставин, судом з`ясовано, що він повністю розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а саме: що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь. Також судом з`ясовано, що обвинувачений розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання.

В судовому засіданні обвинувачений та захисник просили затвердити укладену сторонами угоду про визнання винуватості.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні також просила затвердити укладену угоду про визнання винуватості.

Суд, розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів .

Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку (ч. 5 ст. 469 КПК України).

Відповідно до ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди. В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 409 КК України (яке кваліфікується як відмова від несення обов`язків військової служби, вчинена в умовах воєнного стану)та ч. 4 ст. 402 КК України (яке кваліфікується як непокора, тобто умисне невиконання наказу, вчинене в умовах воєнного стану).

Суд переконався, що укладення сторонами угоди про визнання винуватості є добровільним.

Крім того, обвинуваченому ОСОБА_5 зрозумілі наслідки укладення та затвердження зазначеної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, а також характер обвинувачення, в якому він визнав себе винуватим і вид покарання.

Обставинами, які згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлені.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше не судимий, на обліку лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, військовослужбовець, придатний до військової служби.

Згідно класифікації кримінальних правопорушень, зазначеної в ст. 12 КК України, кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 409 та ч. 4 ст. 402 КК України, є тяжкими злочинами.

Санкцією ч. 4 ст. 409 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. Санкцією ч. 4 ст. 402 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Однак, в Угоді про визнання винуватості від 16.08.2022 р. сторони, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, а також, враховуючи його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, беззастережне визнання своєї винуватості, відсутність заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди, наявність на утриманні неповнолітнього сина, беручи до уваги інтереси суспільства в забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового провадження, в запобіганні, виявленні та припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень, сторони при призначенні покарання ОСОБА_5 за вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 409 КК України та ч.4 ст. 402 КК України, застосували норми ст. 69 КК України та узгодили призначення обвинуваченому покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченими санкціями ч. 4 ст. 409 КК України та ч.4 ст.402 КК України, а саме: за ч. 4 ст. 409 КК України, у виді позбавлення волі строком на 1 рік; за ч. 4 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст.ст. 70, 72 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, сторони угоди погодилися на призначення ОСОБА_5 остаточного покарання за вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 409 та ч.4 ст. 402 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 62 КК України сторони угоди погодилися на заміну основного покарання, що призначене ОСОБА_5 за вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 409 та ч. 4 ст. 402 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 роки на тримання у дисциплінарному батальйоні строком на 2 роки. В строк відбуття покарання зарахувати строк тримання під вартою ОСОБА_5 з 01 червня 2022року.

В ч. 1 ст. 69 КК України зазначені умови призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України. Зокрема такими умовами є наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного.

В Угоді про примирення між потерпілим та обвинуваченим від 20.01.2022 р. зазначені дві обставини, що пом`якшують покарання, це щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Наявність щирого каяття підтверджується визнанням обвинуваченим в судовому засіданні своєї вини у вчиненому правопорушенні, висловлення жалю з приводу вчиненого.

Наявність активного сприяння розкриттю злочину підтверджується наданими матеріалами досудового розслідування (клопотанням про застосування до підозрюваного запобіжного заходу, протоколом затримання особи від 28.05.2022 р.).

Таким чином, за наявності двох обставин, що пом`якшують покарання, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_5 , суд вважає правомірним в даному випадку застосування ст. 69 КК України, а саме узгодження сторонами угоди про визнання винуватості покарання нижче від найнижчої межі, передбаченими санкціями ч. 4 ст. 409 КК України та ч.4 ст.402 КК України.

Отже, зміст укладеної сторонами угоди про визнання винуватості відповідає вимогам кримінального процесуального кодексу України та вимогам кримінального кодексу України (щодо призначення покарання), не суперечить інтересам суспільства, не порушує права, свободи та інтереси сторін, або інших осіб, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості з призначенням обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 КПК України обвинувачений ОСОБА_5 підлягає звільненню з-під варти в залі судового засідання у зв`язку з чим запобіжний захід стосовно нього у виді тримання під вартою слід скасувати.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 468 475, 615 ч. 15 КПК України, ст. ст. 62, 69, 70 КК України, суд -

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду від 16.08.2022 р. про визнання винуватості, укладену у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.07.2022 р. за № 0000371, між прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_5 за участі захисника ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 409 КК України та ч. 4 ст. 402 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України:

-за ч. 4 ст. 409 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік;

-за ч. 4 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ст. 62 КК України ОСОБА_5 замінити покарання у виді позбавлення волі на строк два роки на тримання у дисциплінарному батальйоні на строк два роки, тобто призначити остаточне покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні на строк два роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши у строк відбуття покарання час тримання його під вартою (з 28 травня 2022 р. до 30 (включно) серпня 2022 р.) із розрахунку день попереднього ув`язнення за день тримання у дисциплінарному батальйоні.
Звільнити ОСОБА_5 з-під варти в залі судового засідання.
Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою скасувати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку:

- обвинуваченим, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України, угода не може бути укладена.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1