справа № 760/6506/21
провадження № 23-з/824/9/2022
головуючий суддя Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА
Іменем України

19 травня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Мостової Г.І., перевіривши заяву представника ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) адвоката Копистинського Тараса Михайловича про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року за виключними обставинами,
в с т а н о в и в :
Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 19 березня 2021 року громадянина Швейцарії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 471 Митного кодексу України, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн та стягнуто судовий збір у розмірі 454 грн.
Постановою Київського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 19 березня 2021 року, скасовано та прийнято нову постанову.
Накладено на громадянина Швейцарії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) за вчинене ним порушення митних правил, передбачених статтею 471 МК України, адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн, з конфіскацією безпосередніх предметів порушення митних правил валютних цінностей, вилучених відповідно до протоколу від 12 лютого 2021 року № 0199/10000/21, у сумі 10 070 швейцарських франків.
У решті постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 19 березня 2021 року залишено без змін.
21 лютого 2022 року адвокат Копистинський Т.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), направив поштовим зв`язком до Київського апеляційного суду заяву про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року за виключними обставинами.
Указана заява мотивована тим, що підставою для перегляду рішення суду за виключними обставинами у порядку статті 459 КПК України є набрання чинності Рішення Другого сенату Конституційного суду України від 21 липня 2021 року № 3-р(ІІ)/2021 у справі № 3-261/2019(5915/19), відповідно до якого окремі положення абзацу 2 статті 471 МК України втрачають чинність через шість місяців з дня ухвалення Конституційним Судом цього рішення, тобто з 21 січня 2022 року.
Перевіривши доводи заяви про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року за виключними обставинами, апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Відповідно частини 1 статті 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно зі статтею 7 КУпАП, які узгоджуються із приписами статті 55 Конституції України, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Специфіка процесуальної діяльності при розгляді справ про адміністративне правопорушення визначає особливу процедуру оскарження рішень посадових осіб, які її здійснюють. Водночас, право на оскарження у справах про адміністративні правопорушення забезпечується встановленням у нормах КУпАП порядку і строків подачі (у деяких випадках і розгляду) скарг на рішення посадових осіб, в тому числі й судів.
Главою 24 КУпАП передбачений інститут оскарження постанов у справах про адміністративні правопорушення, який є вихідною гарантією захисту прав учасників провадження.
Статтею 294 КУпАП передбачена можливість перегляду постанови суду у справі про адміністративне правопорушення в апеляційному порядку. Разом із цим, главою 24-1 КУпАП передбачений порядок перегляду постанови у справі про адміністративне правопорушення, в разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.
Відповідно до частини 1 статті 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення; про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; про закриття справи.
За допомогою чіткого визначення в КУпАП порядку оскарження (перегляду) судових рішень знаходить свою реалізацію конституційний принцип, закріплений у пункті 8 частини 3 статті 129 Конституції України, щодо забезпечення оскарження рішення суду, за виключенням випадків, встановлених законом.
Іншого порядку перегляду судових рішень по справах про адміністративне правопорушення (в тому числі за виключними обставинами) чинним законодавством не передбачено. Повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили, у цій категорії справ апеляційний суд не наділений.
У зв`язку з цим, та виходячи з практики Європейського суду з прав людини у справі (далі ЄСПЛ), суд апеляційної інстанції доходить висновку про неможливість діяти у спосіб, не передбачений процесуальним законом, тобто в даному випадку здійснити перегляд судового рішення у порядку, не визначеному КУпАП.
Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Васильєв проти України» (заява №11370/02) від 21 червня 2007 року, повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи. Перегляд справи не повинен розглядатися як замаскована апеляція, а сама лише можливість існування двох точок зору на предмет не є підставою для повторного розгляду справи. Відхилення від цього принципу виправдане лише в тому випадку, коли воно здійснене як зумовлене обставинами значного та непереборного характеру.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2010 року зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.
У рішенні в справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року (заява № 23436/03), ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року), не є абсолютним воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року вбачається, що лише ті адміністративні правопорушення, санкція яких передбачає стягнення у вигляді позбавлення волі (зокрема, адміністративний арешт), вважаються по суті, кримінальним, а тому таким, що вимагає забезпечення всіх гарантій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини «Гурепка проти України» від 08 квітня 2010 року, «Корнєв і Карпенко проти України» від 21 жовтня 2010 року, «Лучанінов проти України» від 09 червня 2011 року, «Зайцев проти Латвії» заява № 65022/01, пп. 55 та 56, ECHR 2007-ІХ). Питанням визначення критеріїв, згідно з якими правопорушення можна вважати незначним, присвячена пояснювальна записка до Протоколу № 7 ЄСПЛ (ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року), в якій зазначено, що при вирішенні питання про визнання правопорушення незначним важливим критерієм є те, чи карається воно позбавленням волі чи ні (пункт 21 Пояснювальної доповіді до Протоколу № 7 до Конвенції).
При цьому, санкцією статті 471 МК України не передбачено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту.
Статтею 459 КПК України, на яку посилається заявник у своїй заяві, дійсно передбачено перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами або виключними обставинами, але це стосується лише вироків та ухвал, які ухвалені або постановлені у кримінальних провадженнях, а діюча норма КПК України не розповсюджується на судові рішення, ухвалені в порядку КУпАП.
Верховний Суд в ухвалі від 15 жовтня 2019 року (провадження № 51-4998ска19) зробив висновок, що нормами КУпАП не передбачена ні можливість касаційного оскарження постанови апеляційного суду у справі про адміністративне правопорушення, ані можливість перегляду такої постанови Верховним Судом за нововиявленими обставинами. Так само нормами КПК не передбачено можливості перегляду за нововиявленими обставинами судових рішень у справах про адміністративні правопорушення.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що застосування аналогії права в даному випадку є неприйнятним, оскільки це порушувало б загальні принципи судочинства, зокрема принцип правової визначеності.
Посилання заявника на рішення ЄСПЛ «Швидка проти України» є недоречним, оскільки ця справа стосувалася порушення права заявниці на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, гарантованого статтею 2 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 4819/49/19 викладено висновок про те, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення Конституційного Суду України, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України.
У рішенні Конституційного Суду України № 3-р(П)/2021 від 21 липня 2021 року відсутні положення, які б дозволили зробити висновок про його поширення на правовідносини, які припинилися на момент його ухвалення. Натомість у резолютивній частині цього рішення вказано про те, що окремі положення абзацу другого статті 471 Митного кодексу України, а саме «а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів», що визнані неконституційними, втрачають чинність через шість місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Таким чином, на момент ухвалення рішення Конституційним Судом України № 3-р(П)/2021 від 21 липня 2021 року адміністративно-процесуальні відносини у справі про притягнення ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до адміністративної відповідальності за статтею 471 МК України вже припинилися, внаслідок чого дія рішення не може поширюватися на ці правовідносини, оскільки вони виникли і закінчилися до його ухвалення.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що прийняття до розгляду заяви представника ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) адвоката Копистинського Т.М. про перегляд постанови Київського апеляційного суду за виключними обставинами не відповідає нормам діючого національного законодавства та правовим позиціям, викладеним у вищезазначених рішеннях ЄСПЛ, а тому така заява підлягає поверненню особі, яка її подала.
На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 287, 294 КУпАП,
п о с т а н о в и в :
Заяву представника ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) адвоката Копистинського Тараса Михайловича про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року за виключними обставинами повернути особі, яка її подала.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Г.І. Мостова