Номер провадження: 11-кп/813/1727/22
Справа № 521/4140/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 27 червня 2022 року у кримінальному провадженні № 0001785 від 12 грудня 2021 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Виноградівка Арцизького району Одеської області, громадянина України, з середньою технічною освітою, одруженого, який є особою з інвалідністю 3 групи, не судимого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , тимчосово проживаючого за адресою АДРЕСА_2 ,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 років не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч. 1, 3 ст. 76 КК України.

Вироком також вирішено питання щодо речових доказів у справі та стягнення процесуальних витрат.

Відповідно до вироку суду першої інстанції 11.12.2021 року ОСОБА_7 , керуючи технічно справним вантажним автопоїздом у складі сідлового тягача «Renault Magnum 440», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «Fruehauf ТЕ34СС», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у темний час доби, з ввімкнутим ближнім освітленням передніх фар, здійснював рух на освітленій вуличними ліхтарями ділянці по асфальтованому, мокрому дорожньому покриттю вул. Боровського в Малиновському районі м. Одеси, з боку вул. Кирилова в напрямку вул. Промислова, де організований двохсторонній двохрядний рух у кожному напрямку, дорожня розмітка відсутня.

В той же день, приблизно о 20:03 год., ОСОБА_7 , керуючи зазначеним автопоїздом та виїхавши на регульоване, світлофорними об`єктами перехрестя вулиць Боровського - Хімічна, почав виконувати маневр лівого повороту на вул. Хімічна.

Будучи неуважним, ОСОБА_7 , в порушення вимог п.п. 1.5., п/п «б» п. 2.3. «Правил дорожнього руху України» (далі Правил), не стежив за дорожньою обстановкою, відволікся від керування, та здійснюючи подальший рух, у порушення п. 10.1. Правил, що зобов`язують водія: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і нестворить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», рух керованого транспортного засобу постійно не контролював, перед зміною напрямку руху не переконався у тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив, а діючи з необережності, проявляючи кримінально карану самовпевненість, при цьому маючи об`єктивну і реальну можливість недопущення дорожньо-транспортної події, ОСОБА_7 , у порушення вимог п. 16.2. зазначених Правил, що зобов`язують водія: «На регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку», не переконався, що на регульованому пішохідному переході проїзної частини, на яку він повертає немає пішоходів, для яких можуть бути створені перешкоди або небезпека для руху, при відсутності яких-небудь перешкод технічного або іншого характеру, проігнорував вимоги вказаних Правил, виїхав на регульований пішохідний перехід, не дав дорогу пішоходу, та передньою частиною керованого ним сідлового тягача скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який рухаючись вільною ходою перетинав проїзну частину зліва направо за ходом руху автопоїзду у встановленому для переходу місці - по зазначеному регульованому пішохідному переходу на зелений сигнал світлофору, що дозволяв подальший рух пішоходам.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, з якими був госпіталізований до КНП «МКЛ №11», де ІНФОРМАЦІЯ_2 від отриманих травм помер.

Смерть ОСОБА_8 знаходиться в прямому причинному зв`язку з наявною у нього закритою черепно-мозковою травмою у вигляді перелому основи кісток черепу, крововиливів під твердою і м`якими мозковими оболонками, внутрішньо мозкового крововиливу та розтрощення головного мозку. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_8 з`явився набряк головного мозку.

Вимоги апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає, що призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з огляду.
Вирішуючи питання щодо призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції зазначив, що заробітком ОСОБА_7 є діяльність, пов`язана з керуванням транспортними засобами. Натомість, суд першої інстанції залишив поза увагою та не проаналізував характеру та обсягу допущених обвинуваченим порушень ПДР, що спричинило загибель людини та посягнуло на найвищу соціальну цінність в державі здоров`я людини.
Посилаючись на викладені обставини, прокурор просить частково скасувати вирок та постановити новий, яким ОСОБА_7 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.
В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її у повному обсязі, водночас, обвинувачений заперечував проти її задоволення, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваного вироку суду першої інстанції показав, що зазначене судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону відповідає не у повному обсязі з наступних підстав.
Мотивуючи доведеність провини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд першої інстанції, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши, що всі учасники провадження правильно розуміють обставини справи, впевнившись у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши обмеження щодо апеляційного оскарження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, проти чого не заперечували учасники провадження та обмежився лише допитом обвинуваченого, який провину у вчиненому визнав повністю, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті та щиро покаявся у вчиненому.
В апеляційному порядку сторони кримінального провадження не заперечували наведені вище обставини, тому суд апеляційної інстанції вважає, що дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції зазначив у вироку, що враховує: ступінь тяжкості вчиненого злочину; характеристику особи винного; обставини, що пом`якшують покарання, до яких відносяться щире каяття, добровільне відшкодування збитків, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.
З урахуванням всіх обставин справи, особи обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, із призначенням йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України з застосуванням до нього дії ст. 75 КК України та покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Крім того, враховуючи, що заробітком ОСОБА_7 є діяльність, пов`язана з керуванням транспортними засобами, суд першої інстанції не встановив підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Разом з тим, на думку суду апеляційної інстанції, доводи прокурора про те, що покарання обвинуваченому призначено без урахування характеру допущених порушень правил безпеки дорожнього руху знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду з наступних підстав.
Так, ч. 2 ст. 50 КК України передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 (далі Постанова) при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень і поведінку після скоєння злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
В свою чергу, п. 21 вищезазначеної Постанови встановлює, що у кожному випадку призначення покарання за ч. 1 та 2 ст. 286 та ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Так, на переконання апеляційного суду, в даному випадку судом першої інстанції не було в повному обсязі враховано допущені обвинуваченим ОСОБА_7 порушення правил безпеки дорожнього руху, які носять грубий характер.
Відповідно до п. 10.1 зазначених Правил перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
В свою чергу, п. 16.2. зазначених Правил зобов`язують водія, на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку.
Відтак, ОСОБА_7 , достовірно усвідомлюючи те, що він як водій вантажного автопоїзду у складі сідлового тягача «Renault Magnum 440», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «Fruehauf ТЕ34СС», реєстраційний номер НОМЕР_2 , зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, допустивши злочинну самовпевненість, зокрема, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та легковажно розраховуючи на їх відвернення, не переконався, що на регульованому пішохідному переході проїзної частини, на яку він повертає, немає пішоходів, для яких можуть бути створені перешкоди або небезпека для руху, при відсутності яких-небудь перешкод технічного або іншого характеру проігнорував вимоги вказаних Правил, виїхав на регульований пішохідний перехід, не дав дорогу пішоходу, та передньою частиною керованого ним сідлового тягача скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який, рухаючись вільною ходою, перетинав проїзну частину зліва направо за ходом руху автопоїзду у встановленому для переходу місці - по зазначеному регульованому пішохідному переходу на зелений сигнал світлофору, що дозволяв подальший рух пішоходам.
За встановлених обставин, зокрема, з урахуванням допущення обвинуваченим ОСОБА_7 вищевказаних грубих порушень правил безпеки дорожнього руху, колегія суддів, погоджуючись із позицією сторони обвинувачення, доходить стійкого переконання про те, що суд першої інстанції безпідставно не призначив обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Водночас, вирішуючи питання, щодо строку додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, апеляційний суд вважає, що мінімальний строк зазначеного додаткового покарання буде достатній для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, оскільки як слушно зазначав суд першої інстанції, що заробітком ОСОБА_7 є діяльність, пов`язана з керуванням транспортними засобами.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Згідно з приписами ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Статтею 414 КПК України передбачено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
При цьому, п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Отже, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню в частині призначення покарання, з ухваленням нового вироку та призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 409, 414, 420, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 27 червня 2022 року у кримінальному провадженні № 0001785 від 12 грудня 2021 року, яким ОСОБА_7 , визнаний винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в частині призначення покарання скасувати та ухвалити у цій частині новий вирок, яким:
Призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 ( три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі із випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1, п. 2, ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4