Справа № 456/986/22
Провадження № 1-кс/456/287/2022
УХВАЛА
слідчого судді

28 квітня 2022 року місто Стрий

Слідчий суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову про відмову у визнанні потерпілим,

ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою та просить скасувати постанову дізнавача сектору дізнання Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 від 21.01.2022 про відмову у визнанні потерпілим; зобов`язати дізнавача сектору дізнання Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 в порядку ст. 55, 56, 110 КПК України розглянути питання процесуальної участі ОСОБА_4 в статусі потерпілої в кримінальному провадженні №0000328 від 17.12.2021.
В обґрунтування поданої скарги покликався на те, що у провадженні Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області перебуває кримінальне провадження № 0000328 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, яке полягає у наданні ОСОБА_6 завідомо неправдивих показань як під час допиту в якості свідка (потерпілого) в правоохоронних органах, так і в суді при розгляді цивільних справ. Підставою для внесення відомостей до ЄРДР стала заява ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України. В ході досудового розслідування ОСОБА_4 була допитана в якості свідка. В подальшому ОСОБА_4 13.01.2022 подано заяву про залучення її до провадження як потерпілої, в обґрунтування якої вона покликалася на те, що ОСОБА_6 завдано їй явно моральних страждань та душевних переживань. 09.03.2022 ОСОБА_4 поштовим зв`язком отримано постанову дізнавача Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 про відмову у визнанні потерпілим, відповідно до якої останній у визнані її потерпілою відмовлено. Вважає таку постанову необґрунтованою, невмотивованою та безпідставною, а тому звертається з даною скаргою.
Представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 подав клопотання про розгляд скарги за їх відсутності, вимоги скарги підтримав та просив такі задовольнити.
Прокурор ОСОБА_7 подала клопотання, в якому проти задоволення скарги заперечила, вказавши на її безпідставність, оскільки ОСОБА_4 кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 384 КК України, будь-якої шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України, не заподіяно. Розгляд скарги просила проводити за її відсутності
Дізнавач СД Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 подала заяву про розгляд скарги за її відсутності. Вимоги скарги заперечила.
Беручи до уваги положення ст. 22, 26 КПК України, які визначають, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, слідчий суддя вважає за можливе розгляд клопотання про продовження строку досудового розслідування проводити за їх відсутності.
Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Дослідивши надані матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
В судовому засіданні встановлено, що у провадженні Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені 17.12.2021 в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000328 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України.
Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Слідчим суддею встановлено, що дізнавачу СД Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 . 13.01.2022 ОСОБА_4 подано клопотання про залучення її в якості потерпілої до кримінального провадження № 0000328 від 17.12.2021.
З долученої до матеріалів скарги постанови від 21.01.2022 слідчим суддею встановлено, що в задоволенні клопотання ОСОБА_4 про визнання її потерпілою відмовлено.
Дана постанова мотивована тим, що ОСОБА_8 не наведено жодних аргументів та не доведено, що кримінальним правопорушенням їй завдано будь-яку шкоду, передбачену ст. 55 КПК України, а також, що в ході слідства не встановлено очевидних підстав вважати, що ОСОБА_4 завдано будь-якої шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України.
Як зазначено у ч. 2 ст. 9 КПК України, слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.
Диспозиція частини 1 статті 384 КК України передбачає настання кримінальної відповідальності за завідомо неправдиве показання свідка, потерпілого, завідомо неправдивий висновок експерта, спеціаліста, складені для надання або надані органу, що здійснює досудове розслідування, виконавче провадження, суду, Вищій раді правосуддя, тимчасовій слідчій комісії Верховної Ради України, подання завідомо недостовірних або підроблених доказів, завідомо неправдивий звіт оцінювача про оцінку майна, а також завідомо неправдивий переклад, зроблений перекладачем у таких самих випадках.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 384 КК України, відомості щодо якого 17 грудня 2021 року внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000328, є кримінальним правопорушенням з формальним складом, тобто не містить у собі як обов`язкову ознаку настання суспільно небезпечних наслідків та вважається закінченим з моменту вчинення зазначених у законі діянь. Отже, під час досудового розслідування кримінальних проваджень за ч. 1 ст. 384 КК України встановлення обставин, що можуть свідчити про заподіяння шкоди внаслідок таких дій, виходить за межі предмета доказування, що відповідно виключає участь потерпілого.
Потерпілою у кримінальному провадженні відповідно до положень ст. 55 КПК України визнається фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Особа визнається потерпілою незалежно від того, один чи декілька видів шкоди їй завдано. Також потерпілою може бути визнана юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Тобто підставами до визнання фізичної і юридичної особи потерпілими у кримінальному провадженні є шкода, яка їй завдана внаслідок здійснення дій, котрі кримінальним законом визнаються злочинними, або відмови від вчинення таких дій (бездіяльності) іншої особи.
Отже, однією з умов, за якої особа набуває статусу потерпілої у кримінальному провадженні, є заподіяння їй моральної, фізичної або майнової шкоди.
Кримінальний процесуальний кодекс України також допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Умовою для цього є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України. «Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається у кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч. 1 ст. 55 КПК України; неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 439/397/17 поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода.
Поняття «потерпілий» в кримінально-правовому значенні є первинним щодо його розуміння в кримінальному процесі, оскільки в кримінальному праві потерпілий з`являється об`єктивно, в результаті вчинення саме проти нього кримінального правопорушення.
Таким чином, потерпілий у кримінально - правовому розумінні як жертва посягання з`являється вже з моменту вчинення такого посягання, незалежно від того, чи закріплений такий статус процесуально.
Відтак зміст, значення і обсяг поняття потерпілого в кримінальному праві не збігається з поняттям потерпілого в кримінальному процесуальному аспекті, де вони мають різне правове значення. У кримінальному процесуальному аспекті особа визнається потерпілим відповідно до приписів кримінального процесуального закону, внаслідок чого набуває процесуальні права задля реалізації власних інтересів у кримінальному провадженні з моменту, визначеного приписами ч. 2, 3 ст. 55 КПК України. Кримінальний процесуальний закон як форма реалізації кримінально-правових відносин не пов`язує їх втілення за інкримінованим за ч. 1 ст. 384 КК України кримінальним правопорушенням з набуттям процесуального статусу потерпілого конкретною особою.
У кримінально-правовому вимірі підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого КК України, і в ч. 1 ст. 384 цього Кодексу про потерпілого та будь-яку шкоду не йдеться. Криміналізація цього діяння пов`язана і обумовлена його суспільною небезпечністю, що визначається важливістю об`єкта кримінально-правової охорони (в аспекті визначених ст. 1 КК завдань цього Кодексу), де ознаки конкретного потерпілого не впливають на кримінальну відповідальність.
Беручи до уваги вищенаведене, а також те, що встановлення обставин, що можуть свідчити про заподіяння шкоди внаслідок таких дій (завідомо неправдиве показання свідка, потерпілого; завідомо неправдивий висновок експерта, спеціаліста, складені для надання або надані органу, що здійснює досудове розслідування, виконавче провадження, суду, Вищій раді правосуддя, тимчасовій слідчій чи спеціальній тимчасовій слідчій комісії Верховної Ради України, подання завідомо недостовірних або підроблених доказів, завідомо неправдивий звіт оцінювача про оцінку майна, а також завідомо неправильний переклад, зроблений перекладачем у таких самих випадках) виходить за межі предмета доказування, ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000328 від 17.12.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, може мати статус лише заявника.
Крім того, заподіяння ОСОБА_4 моральної шкоди не підтверджено жодними доказами, які відсутні в матеріалах скарги і таких у судовому засіданні не здобуто.
Враховуючи вище вказане, слідчий суддя дійшов висновку, що ОСОБА_4 у кримінальному провадження № 0000328 від 17.12.2021 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, не може мати статусу потерпілої, оскільки це суперечить нормам кримінального процесуального законодавства, а постанова дізнавача про відмову у визнанні потерпілим є належною та законною.
Згідно з ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову в задоволенні скарги.
Таким чином, у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову про відмову у визнанні потерпілим слід відмовити в повному обсязі.
У частинах 1 та 2 ст. 309 КПК України зазначено перелік ухвал слідчого судді, що підлягають оскарженню під час досудового розслідування, який є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому дана ухвала відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України оскарженню не підлягає і заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Керуючись ст. 303-304, 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову про відмову у визнанні потерпілим відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1