В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.05.2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження за № 0002711, внесеному до ЄРДР 04.11.2021 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Потіївка, Білоцерківського району, Київської області, громадянина України, працюючого в.о. директора КП БМР «Підприємство готельного господарства», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
захисник ОСОБА_5 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

19.10.2021 року приблизно о 08 годині 30 хвилин, ОСОБА_3 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ 21104-110-01», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїжджій частині бульвару Олександрійський на перехресті бульвару Олександрійський вулиці Василя Стуса поблизу будинку №3, зі сторони вул. Семашко в напрямку вул. Фастівська в м. Біла Церква, Київської області, у лівій смузі руху, порушив вимоги п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», порушив п. 18.1 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», порушив п. 18.4 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», проявив бездіяльність та неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, не врахував дорожньої обстановки щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, при виникненні небезпеки для руху яку водій об`єктивно спроможний виявити не переконався в безпечності розпочав рух, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який згідно з правилами дорожнього руху України позначений дорожніми знаками п.п. 5.35.1 5.35.2, на якому перебував пішохід, не маючи іншої перешкоди чи небезпеки для руху, був не уважний, відволікся від керма, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка перетинала проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переходу справа наліво відносно руху автомобіля та знаходилась на лівій смузі руху по якій рухався автомобіль.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_6 отримала перелом потиличної кістки; забій головного мозку; субарахноїдальний крововилив, які відповідно до висновку експерта відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та є небезпечними для життя.
Порушення ОСОБА_3 вказаних вимог Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 свою винуватість вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, погодився з встановленими фактичними обставинами. Зазначив, що 19.10.2021 року приблизно о 08 годині 30 хвилин, керував автомобілем марки «ВАЗ 21104-110-01», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по проїжджій частині бульвару Олександрійського на перехресті бульвару Олександрійський вулиці Василя Стуса, зі сторони вул. Семашко в напрямку вул. Фастівська в м. Біла Церква, Київської області. На пішохідному переході непобачив пішохода та допустив наїзд. Відразу ж зупинився, вийшов з авто, допоміг перейти і сісти на лавку. Після приїзду поліції та швидкої потерпіла відмовилася від госпіталізації, сказала що нормально себе почуває. Він відвіз її спочатку в аптеку, а потім додому, залишив свою адресу та номер телефону. Через декілька днів зателефонувала донька потерпілої, повідомила, що остання в лікарні, і потрібні кошти, він надав кошти на лікування. Ним було сплачено потерпілій 27 тисяч гривень, це сума, яку вона попросила. Жодних претензій вона до нього не має. З потерпілою нормальні стосунки, після першого судового засіданні вона навіть телефонувала, запитувала що і як. Повідомив, що працює, автомобіль службовий і потрібен йому для використання в роботі, а тому просив не позбавляти права керування транспортними засобами, оскільки в такому разі він не зможе забезпечити життєдіяльність підприємства.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 2 ст. 286 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.
Суд встановив, що своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.
При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно із якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» ( рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.
При призначенні виду та розміру покарання ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку вчиненого тяжкого необережного злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, працює, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога не перебуває.
Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття, та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.
Враховуючи вказані обставини справи, суспільну небезпеку діяння, а також наслідки, що настали, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.
Однак, враховуючи, що обвинувачений раніше не судимий, щиро розкаявся у вчиненому, відшкодував потерпілій спричинену шкоду, а тому призначення ОСОБА_3 покарання у виді реального позбавлення волі, в даній справі, буде становити «особистий надмірний тягар для особи».
Також судом враховано позицію потерпілої, висловлену в наданій до суду заяві, яка зазначила, що збитки їй відшкодовано, щодо призначення міри покарання покладається на розсуд суду.
Враховуючи зазначені конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого, дії відразу після вчинення ДТП, думку прокурора, висловлену в судових дебатах щодо можливості застосування ст. 75 КК України, позицію потерпілої, суд дійшов висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за його поведінкою уповноваженим органом з питань пробації, а тому його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням, згідно ст. 75 КК України, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Приймаючи рішення про можливість не застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами суд бере до уваги позицію потерпілої, якав просила не позбавляти права керування, а також те, що ОСОБА_3 працює, згідно наданої документації, службовий автомобіль, який за ним закріплений, використовується останнім у службових цілях. Також. з наданого листа виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, убачається, що господарська діяльність КП БМР "Підприємство готельного господарства" забезпечується тільки його працівниками та основними засобами, зокрема одним службовим автомобілем та єдиним водієм ОСОБА_3 таким чином, у разі позбавлення обвинуваченого права керування він не зможе забезпечити господарську діяльність КП БМР "Підприємство готельного господарства".
На думку суду, призначене покарання та звільнення від його відбування, а також не призначення додаткового покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів і не буде становити особистий надмірний тягар для особи, воно буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства, правами потерпілої та особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.
Процесуальні витрати відсутні.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Речові докази відсутні.
Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України 3 роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк 2 роки та покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Речові докази та процесуальні витрати відсутні.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1