Справа № 204/3199/22
Провадження № 1-в/204/706/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування ст. 81 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_3 , представника установи ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И В:

26 травня 2022 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 про застосування до нього ст. 81 КК України.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 своє клопотання підтримав та просив його задовольнити.
В судовому засіданні представник Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» ОСОБА_5 зазначив, що за час загального перебування засудженого ОСОБА_3 в місцях позбавлення волі він мав п`ять стягнень, одне із яких є суворою доганою, яка на даний час є не погашеною. Головною складовою для можливого застосування до засуджених ст. 81 КК України є зразкова поведінка та сумлінне ставлення до праці. Засуджений мав одне заохочення, однак в подальшому мав стягнення. Установа вважає, що вказане клопотання подане засудженим передчасно та вважає його таким, що задоволенню не підлягає.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 просив відмовити в задоволенні клопотання засудженого, оскільки він не довів свого виправлення, не є працевлаштованим.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали особової справи на засудженого та надані до суду докази у їх сукупності, дійшов до наступних висновків.
Статтею 537 КПК України визначено, що під час виконання вироків, суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право, зокрема, вирішити питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Судом встановлено, що вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2020 року ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 297, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року, та призначено остаточне покарання у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2020 року набрав законної сили 18 червня 2020 року.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин.
Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким та умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Статтею 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.
Вимогами ч. 2 ст. 67, ч. 2 ст. 103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Таким чином, висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.
Щодо даних про особу, то ОСОБА_3 раніше був засуджений 24 лютого 2016 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі. 31 січня 2018 року на підставі ухвали Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області частину покарання у виді двох років одного місяця 24 днів позбавлення волі замінено на обмеження волі. 19 жовтня 2018 року звільнений з Ігренського ВЦ Дніпропетровської області № 133 за ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2018 року умовно-достроково на не відбутий строк один рік чотири місяці двадцять два дні обмеження волі. Враховуючи зазначене, держава вважала за можливим виправлення ОСОБА_3 шляхом застосування до останнього умовно-дострокового звільнення, однак в період умовно-дострокового звільнення ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, що свідчить про небажання останнього ставати на шлях виправлення та вести правослухняну поведінку.
Відповідно до витягу з протоколу засідання міжрегіональної комісії з питань визначення засудженим до позбавлення волі на певний строк, їх направлення і переведення для відбування покарання Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 21 липня 2020 року ОСОБА_3 було визначено місце відбування покарання в Державній установі «Синельниківська виправна колонія № 94».
Згідно характеристики від 10 січня 2022 року, яка міститься в матеріалах особової справи засудженого (а.с. 103), засуджений ОСОБА_3 в установі виконання покарань знаходиться з 26 квітня 2019 року. За час перебування в слідчому ізоляторі № 4 міста Дніпра засуджений зарекомендував себе посередньо, допускав одне порушення вимог режиму утримання, внаслідок чого притягувався до дисциплінарної відповідальності, соціально-корисної активності не проявляв. В Синельниківській ВК-94 з 03 липня 2019 року та зарекомендував себе з негативної сторони. На теперішній час на виробництві установи не працевлаштований. Має п`ять стягнень за порушення режиму утримання, заохочувався один раз у вигляді подяки. Не приймає участь у реалізації жодної програми диференційованого впливу. Відповідно до оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, ризик оцінюється як середній. Ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній.
Згідно характеристики від 07 червня 2022 року, засуджений ОСОБА_3 з Державної установи «Синельниковська виправна колонія № 94» прибув до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» 14 квітня 2022 року. За період перебування в місцях позбавлення волі мав п`ять дисциплінарних стягнень від адміністрації установи, має одне заохочення. Згідно матеріалів особової справи зв`язки з рідними підтримує шляхом отримання передач.
Згідно довідки про заохочення і стягнення засудженого ОСОБА_3 , він має одне заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці та п`ять стягнень у вигляді: двох попереджень, двох доган та однієї суворої догани.
Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого: 19 березня 2020 року під час неповного обшуку було знайдено та вилучено зігнуту металеву проволоку (відмичка). Від надання пояснень засуджений відмовився та відповідно до постанови № 223 на ОСОБА_3 було накладено стягнення у вигляді догани; 04 квітня 2020 року самовільно покинув стрій та підійшов до сусідньої камери та встановив міжкамерний зв`язок шляхом перегукування через вікно для роздачі їжі. Від надання пояснень відмовився та відповідно до постанови № 305 на ОСОБА_3 було накладено стягнення у вигляді догани; 27 лютого 2021 року під час несення служби було виявлено, що засуджений завісив оглядові очки, тим самим перекрив огляд камери. Від надання пояснень засуджений відмовився та відповідно до постанови від 02 березня 2021 року на ОСОБА_3 було накладено стягнення у вигляді попередження; 22 березня 2021 року під час несення служби було виявлено, що засуджений завісив оглядові очки, тим самим перекрив огляд камери. Від надання пояснень засуджений відмовився та відповідно до постанови від 22 березня 2021 року на ОСОБА_3 було накладено стягнення у вигляді попередження;13 грудня 2021 року під час проведення вибіркового обшуку житлової зони установи, в локальному секторі відділення був затриманий засуджений ОСОБА_3 , який поводився підозріло та намагався сховати до лівої кишені куртки, в якій він був одягнений, згорток темного кольору. В ході особистого обшуку даного засудженого був вилучений вказаний згорток, в якому було виявлено мобільний телефон та відповідно до постанови від 17 грудня 2021 року на ОСОБА_3 було накладено стягнення у вигляді суворої догани.
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КВК України, засудженим забороняється: спілкуватися із засудженими та іншими особами з порушенням встановлених правил ізоляції, звертатися до них з проханням про виконання незаконних дій; придбавати, виготовляти, зберігати і використовувати гроші, цінності, предмети, речі, речовини і вироби, заборонені до використання в колонії; завішувати чи міняти без дозволу адміністрації колонії спальні місця, а також обладнувати їх у комунально-побутових та інших службових або виробничих приміщеннях.
Згідно із наказом Міністерства юстиції України № 1769/5 від 14 червня 2019 року «Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», засудженим забороняється: виготовляти, зберігати і користуватися предметами, речами, напоями та речовинами, забороненими для передавання ув`язненим і засудженим, а також для користування та зберігання при собі; перегукуватися і перестукуватися, а також встановлювати в будь-який інший спосіб зв`язок з особами, які перебувають в інших камерах, а під час прогулянки - з особами, які перебувають у сусідніх двориках.
Таким чином, засуджений ОСОБА_3 , будучи обізнаним про правила поведінки та правила тримання під вартою, нехтуючи Правилами внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, та будучи попередженим про недопустимість порушення таких правил, умисно допускає їх порушення та порушення вимог режиму.
Відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 розділу 9 «Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» відповідно до статті 16 Закону України "Про попереднє ув`язнення" ув`язнені за їх згодою та з дозволу особи або органу, у провадженні яких перебуває справа, можуть залучатися до праці в межах території СІЗО у майстернях та камерах. При цьому забезпечуються вимоги ізоляції та роздільного тримання ув`язнених, правила техніки безпеки при виконанні робіт, норми санітарії та гігієни.
Підпунктом 1.2 пункту 1 розділу 9 «Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» передбачено, що ув`язнені, які виявили бажання працювати, подають заяву начальнику СІЗО, який зобов`язаний у триденний строк розглянути її та прийняти відповідне рішення.
Відповідно до пункту 3.1 розділу 3 «Інструкції про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі» затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 396/5 від 07 березня 2013 року засуджені до позбавлення волі мають право працювати. Праця здійснюється на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою - підприємцем або юридичною особою, для яких засудженими здійснюється виконання робіт чи надання послуг.
Однак, як вбачається з матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_3 , він не працевлаштований в установі та не виявляє бажання до праці.
Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 81 КК України праця засудженого є одним із ключових факторів щодо можливості застосування умовно дострокового звільнення від відбування покарання.
При цьому, окремо слід звернути увагу, на те що, відповідно до ч. 3 ст. 6 КВК України суспільно корисна праця засудженого є лише одним з основних засобів виправлення особи, встановлених державою, та направлених на процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості.
Згідно пункту 3 розділу другого Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань від 28 серпня 2018 року за № 2823/5 засуджені зобов`язані виконувати необхідні роботи із самообслуговування, благоустрою установи виконання покарань.
При цьому, ч. 2 ст. 9 КВК України передбачена відповідальність засуджених за невиконання ними своїх обов`язків, встановлених Законом.
Застосування до засуджених заходів заохочення має на меті виконання покладених на них обов`язків та додержання встановлених правил поведінки, передбачених КВК України та правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань. Дані заохочення мають оцінюватись наряду з іншими показниками виправлення засудженого.
Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, подяка йому була надана за зразкову поведінку, та сумлінне ставлення до праці у третьому кварталі 2021 року. Однак, судом не може бути взятий до уваги цей вид заохочення, оскільки як було встановлено в судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 відповідно до характеристики, яка міститься в особовій справі характеризується негативно, окрім цього засуджений ОСОБА_3 не залучений до праці та після винесення подяки, знов вчинив порушення режиму утримання за що отримав сувору догану.
Окремо слід зазначити, що ОСОБА_3 неодноразово вчиняв кримінальні правопорушення, а саме злочини проти: власності та проти громадського порядку та моралі, що свідчить про систематичне вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_3 та небажання ставати на шлях виправлення після відбуття покарання.
В судовому засіданні не встановлені обставини, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування ним призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі. Поведінка засудженого не є такою, що може слугувати прикладом для інших засуджених та бути підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
У судовому засіданні не надано жодних доказів виправлення засудженого ОСОБА_3 , а тому відсутні підстави для застосування пільг до нього згідно ст. 81 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування ст. 81 КК України відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя ОСОБА_1