Провадження № 1-кс/714/167/22
У Х В А Л А

"14" квітня 2022 р. м. Герца

Слідчий суддя Герцаївського районного суду Чернівецької області ОСОБА_1 ,-

за участю: секретаря судового засідання прокурораОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Герцаївського районного відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на майно,-

В С Т А Н О В И В :

Прокурор Герцаївського відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_4 , звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно.

Як зазначено у клопотанні, ОСОБА_5 07 квітня 2022 року, за попередньою змовою, із невстановленою органом досудового розслідуванням особою на ім`я « ОСОБА_6 », з яким зв`язався за допомогою мобільного додатку «Вайбер», за грошову винагороду у сумі 6000 доларів США, підробили трудовий договір №18 від 24.03.2022 року, який нібито укладений між приватним підприємцем ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , за умовами якого ОСОБА_5 був працевлаштований водієм автомобіля з міжнародними перевезеннями, чим посприяв останньому у незаконному перетині через державний кордон України.

На продовження своїх протиправних дій, з метою виїзду за межі України, попри те, що в державі діє режим воєнного стану встановлений Указом Президента України № 64 від 24 лютого 2022 року, ОСОБА_5 , 09 квітня 2022 року, близько 14 год. 00 хв., прибув на вантажному автомобілі марки «IVECO», державний номерний знак НОМЕР_1 , до контрольно-пропускного пункту «Порубне», що в с. Тереблече, Чернівецького району, Чернівецької області та надав під час проходження паспортного контролю працівникам прикордонної служби, завідомо підроблений вищевказаний трудовий договір.

Під час огляду місця події у ОСОБА_5 було виявлено та вилучено вантажний автомобіль марки «IVECO», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_7 .

Відомості про вказане кримінальне правопорушення були внесенні 10 квітня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001045 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 332, ч.3 та ч.4 ст. 358 КК України та розпочате досудове розслідування.

З посиланням на те, що вказаний вантажний автомобіль являється предметом кримінально-протиправних дій, зберіг на собі сліди кримінального правопорушення та визнаний речовим доказом у даному кримінальному провадженні, з метою уникнення його знищення, втрати або пошкодження, прокурор просив накласти на нього арешт.

Прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задовольнити з посиланням на обставини викладені у ньому.

Особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 будучі належним чином повідомлений про час і місце розгляду клопотання в судове засідання не з`явився.

Вислухавши думку прокурора, дослідивши додані до клопотання письмові докази, слід зазначити про наступне.

Відповідно до ч.1 та п.7 ч.2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, метою якого є досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди та можу бути накладений на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям речових доказів зазначених у статті 98 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен зокрема враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (ч. 2 ст. 173 КПК).

Звертаючись до суду з клопотанням про арешт майна, прокурор як на правову підставу свого клопотання послалася саме на необхідність накладення арешту на майно за для забезпечення збереження речових доказів.

Нормою ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ст. 1 «Додаткового протоколу» до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 20.11.1952 року (Париж), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як вбачається з наданих до клопотання матеріалів, 10 квітня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені повідомлення про кримінальне правопорушення за № 0001045 й розпочате досудове розслідування за ч.2 ст. 332, ч.3 та ч.4 ст. 358 КК України, за фактами незаконного переправлення осіб через державний кордон України, підроблення ОСОБА_5 трудового договору з надання послуг перевезення, вчинене за попередньою змовою групою осіб та використання завідомо підробленого документу.

За змістом протоколу про огляд місця події від 09 квітня 2022 року у ОСОБА_5 було виявлено та вилучено вантажний автомобіль марки «IVECO», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_7 .

Вказаний вантажний автомобіль за постановою слідчого від 10 квітня 2022 року визнано речовим доказом по даному кримінальному провадженню.

Диспозицією ч. 2 ст. 332 КК України передбачено кримінальну відповідальність за переправлення осіб через державний кордон України вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Частинами 3 та 4 ст. 358 КК України передбачено кримінальну відповідальність за підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб та використання завідомо підробленого документа.

Вищевказані статті КК України не міститься у переліку кримінальних правопорушень зазначених у ч. 1 ст. 96-1 КК України, а тому за вчинення даного кримінального правопорушення спеціальна конфіскація не застосовується. Окрім того, санкціями ч. 3 та ч.4 ст. 358 КК України також не передбачено конфіскацію майна, як додаткове покарання.

Ураховуючи наведене, суд доходить висновку, що вантажний автомобіль марки «IVECO», державний номерний знак НОМЕР_1 , належний ОСОБА_7 , не є знаряддям кримінального правопорушення у яких оголошено про підозру ОСОБА_8 , не підлягає конфіскації чи то спеціальній конфіскації. Тому, накладення арешту на даний автомобіль може призвести до надмірного обмеження права користування останнім, а відтак у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на спірний вантажний автомобіль слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 110, 131, 170, 171, 173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні прокурора Герцаївського районного відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на майно відмовити.

Вантажний автомобіль марки «IVECO», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_7 , повернути законному володільцю.
Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Чернівецького апеляційного суду протягом 5-ти днів.
Повний текст ухвали складений «15» квітня 2022 року.

Слідчий суддя: