Єдиний унікальний номер 185/7818/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2022 року. м. Павлоград.

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської

області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді кримінальне провадження, зареєстрованого у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000692 від 14.07.2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської

області, громадянина України, з середньою спеціальною

освітою, розлученого, непрацюючого, маючого на утриманні

неповнолітню дитину ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та

проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

раніше судимого:

- 02 березня 2004 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70, 104 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено з випробовувальним терміном строком на 2 роки;

- 12 серпня 2004 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 71 КК України частково приєднати невідбуте покарання у вигляді 6 місяців за вироком від 02 березня 2004 року до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 31 жовтня 2006 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 69, ст. 70 КК України до позбавлення волі троком на 2 роки 6 місяців. На підставі ст. 71 КК України частково приєднати невідбуте покарання за вироком від 12 серпня 2004 року до 3 років позбавлення волі;

- 17 лютого 2010 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 4 місяці;

- 01 червня 2010 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді арешту строком на 5 місяців. На підставі ч. 1 ст. 71 К України, частково приєднано 1 місяць за вироком Павлоградського міськрайонного суд Дніпропетровської області від 17 лютого 2010 року до 6 місяців арешту;

- 28 жовтня 2011 року Новомосковським міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки;

- 25 листопада 2011 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнився 16 липня 2015 року з Солонянської виправної колонії № 21 Дніпропетровської області по відбуттю строку покарання;

- 16 серпня 2017 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 70 ч.4 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- 04 грудня 2018 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 185 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі;

- 12 лютого 2018 року Покровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі;

- 16 серпня 2018 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 70 КК України, із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 4 років 2 місяців позбавлення волі. Покарання відбув,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 13.07.2022 року, приблизно о 12.00 год., перебував у гостях у своєї знайомої - ОСОБА_6 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . Приблизно о 12.30 год., в ході спілкування з останньою ОСОБА_3 поцікавився, хто мешкає по сусідству в будинку АДРЕСА_3 . ОСОБА_6 відповіла, що там мешкає якийсь чоловік, однак вона його дуже рідко бачить і що його на даний час вдома не має. ОСОБА_3 припустив, що в указаному домоволодінні можуть перебувати речі, що становлять матеріальну цінність і у останнього в указаний час виник злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану (згідно указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року). Після чого, в той же день, приблизно о 13.40 год., ОСОБА_3 , зі сторони городу, де немає огорожі, проникнув на територію домоволодіння АДРЕСА_3 . Надалі ОСОБА_3 , перебуваючи у дворі домоволодіння, підійшов до вхідних дверей житлового будинку, де в замковій щілині вхідних дверей побачив ключ, за допомогою якого вони замикались та, відімкнувши вхідні двері, проник до середини будинку. В послідуючому, приблизно о 13.45 год., ОСОБА_3 , перебуваючи в середині будинку, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану і обернення його на свою користь, скориставшись відсутністю контролю зі сторони власника будинку та тим, що в цей час за ним ніхто не спостерігає і він діє ніким не поміченим, з корисливих мотивів, шляхом проникнення до житла, таємно, повторно, зі спальної кімнати будинку АДРЕСА_3 викрав телевізор марки «Samsung» моделі UE58NU7100UXUA, що належить ОСОБА_7 , чим спричинив останньому матеріального збитку на суму 17199,20 грн.

Після чого, з місця скоєння злочину ОСОБА_3 зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 ,вину у пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, та на запитання суду пояснив, що з обставинами, які зазначені в обвинувальному акті, він повністю згоден. Додав, що дійсно 13.07.2022 о 13.40 год. за адресою: АДРЕСА_3 , проникнув на території вказаного домоволодіння, зайшов у будинок, відімкнувши вхідні двері, де викрав телевізор. У скоєному він щиро кається, шкоду відшкодувано.
Допитавши обвинуваченого, суд вважає, що він винний у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, та вчинене в умовах воєнного стану.

Його дії кваліфікуються за ч.4 ст. 185 КК України.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин які ніким не оспорюються.

Під час визначення покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання, є щире каяття обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення.

Згідно ст. 67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, є рецидив злочинів.

Обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, раніше судимий, покарання відбув, не працює, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання характерезується задовільно, вину визнав у повному обсязі, шкоду потерпілому відшкодовано.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженним, так і іншими особами, а також не має на меті фізичних страждань або принизити людську гідність.

Враховуючи викладене суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у межах санкції ч.4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , ступінь тяжкості вчиненого злочину, відношення останнього до того, що сталося, визнання своєї вини, щире каяття, а також те, що шкоду потерпілому відшкодовано, суд вважає, що його виправлення можливе без ізолювання від суспільства, та вважає можливим відповідно до ст.75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком, протягом якого він не скоїть нового злочину, та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. 1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України.

Дане покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, та попередження вчинення ним кримінальних правопорушень.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим принципом верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити «особистий і надмірний тягар для особи».

Цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 1690 (одна тисяча шістсот дев`яносто) грн. 24 коп. слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Доля речових доказів має бути вирішена на підставі ст.100 КПК України.
Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (пяти) років.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки, з виконанням обов`язків, передбачених п. 1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов не заявлений.
Речові докази у кримінльному провадженні:

- телевізор марки «Samsung» моделі UE58NU7100UXUA, пульт від телевізора марки «Samsung», видаткову накладну, договір купілві-продажу, квитанцію про придбання телевізора марки «Samsung», які передано на зберігання ОСОБА_7 залишити останньому за належністю;

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 1690 (одна тисяча шістсот дев`яносто) грн. 24 коп).

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається сторонам кримінального провадження. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1