Дата документу 21.07.2022 Справа № 330/2726/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №330/2726/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/733/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополь Запорізької області, громадянина України, який має вищу освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції EAZYCON.

Прокурор відділу обласної прокуратури ОСОБА_7 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 20 грудня 2021 року, якою клопотання захисника ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження на підставі пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування - задоволено; кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 жовтня 2016 року за №70001693, - закрито у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування на підставі п.10 ч.1 ст. 284 КПК України.
В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що на думку сторони обвинувачення, вказане рішення є незаконним та необґрунтованим в контексті положень ст.370 КПК України.
По-перше, відповідно до примітки до п.10 ч.1 ст. 284 КПК України, зміни, якими внесено відповідний пункт, не мають зворотньої дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін.
В даному кримінальному провадженні, відомості про останнє внесено до ЄРДР 16 жовтня 2016 року, тобто до введення в дію положень Закону України №2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року.
З огляду на викладене, вказане кримінальне провадження не може бути закрито жодним із суб`єктів, в тому числі судом, на підставі п.10 ч.1 ст. 284 КПК України.
По-друге, постанова про відновлення досудового розслідування від 20 лютого 2019 року у даному кримінальному провадженні, яку судом визнано підставою для закриття кримінального провадження, є недійсною.
Так, відповідно до ч.6 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, дізнавача, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.
Вищезазначена постанова не містить підпису слідчого - обов`язкового реквізиту процесуального рішення, відтак, остання не може створювати юридичних наслідків. Її наявність у матеріалах кримінального провадження може бути обумовлена виключно технічною помилкою.
Окрім цього, інші матеріали у своїй сукупності, не свідчать про необхідність у прийнятті такого рішення 20 лютого 2019 року, не містять посилання на вказане рішення.
В противагу цьому, судом зазначено, що 20 лютого 2019 року органом досудового розслідування проводились процесуальні дії, що скоріше за все, і зумовило необхідність прийняття такого рішення.
Разом з цим, відповідно до матеріалів кримінального провадження, 20 лютого 2019 року орган досудового розслідування за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотанням про застосуванням до останнього затримання з метою приводу до суду для участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу. Вказана дія є не слідчою, а процесуальною дією, відтак, обмеження, передбачені положеннями ч.5 ст. 280 КПК України, на цей випадок не розповсюджуються.
Будь-які слідчі дії у період з 20 лютого 2019 року до 21 серпня 2019 року органом досудового розслідування не проводились.
Також, з огляду на положення ч.4 ст. 280 КПК України, зупинення досудового розслідування є одним із небагатьох процесуальних рішень, відомості про яке законодавець, відповідно до норм КПК України, вимагає вносити до ЄРДР.
Відповідно до змісту оскаржуваної ухвали суду, у судовому засіданні прокурором зазначено, що відомості про відновлення досудового розслідування 20 лютого 2019 року внесено до ЄРДР, що, припускає сторона обвинувачення, могло опосередковано послугувати приводом для формування у суду думки про законність вказаної постанови.
Вказане твердження не відповідає дійсності, оскільки в ході підготовчого судового засідання 20 грудня 2021 року прокурором зазначено, що відомості про вказаний документ внесено не до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а до реєстру матеріалів досудового розслідування.
Таким чином, в умовах неочевидності причин наявності в матеріалах кримінального провадження оспорюваної постанови, факт подальшої зміни підслідності у кримінальному провадженні, вказана постанова не є свідченням прийняття процесуального рішення, не породжує будь-яких юридичних наслідків, не може стати підставою для прийняття інших процесуальних рішень.
По-третє, розуміючи імперативність положень ст. 372 КПК України, на думку сторони обвинувачення, суд повинен був вирішити долю речових доказів, арештованих об`єктів та цивільного позову.
Оскаржувана ухвала фактично позбавляє третіх осіб поновити право користування, володіння та розпорядження об`єктами, які вилучались та арештовувались в ході досудового розслідування, зокрема оригіналами документів та земельними ділянками.
Прокурор також вказує, що зазначені доводи прокурора, не перевірялись судом першої інстанції, оскільки матеріали кримінального провадження, окрім обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, останнім не досліджувались.
Відтак, аргументи сторони захисту, в розрізі позиції прокурора, не піддавались сумніву та їм надано беззаперечну перевагу, що порушує принцип змагальності сторін у кримінальному процесі.
Таким чином, прийняте законне та обґрунтоване рішення за клопотання сторони захисту можливо виключно після дослідження матеріалів кримінального провадження, які на стадії підготовчого судового засідання, перебувають у розпорядженні прокурора, відтак, після призначення справи до судового розгляду.

Згідно з ухвалою суду, 15 листопада 2021 року до Якимівського районного суду Запорізької області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України.
Ухвалою суду від 16 листопада 2021 року було призначено підготовче судове засідання на 20 грудня 2021 року.
У підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_8 звернувся до суду з письмовим клопотанням про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 жовтня 2016 року за №70001693, у зв`язку з закінченням строків досудового розслідування на підставі п.10 ч.1 ст. 284 КПК України.
Клопотання мотивоване тим, що стороною захисту під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження встановлено факт пропуску строків досудового розслідування.
Так, після повідомлення ОСОБА_6 про підозру 28 серпня 2017 року, постановою від 05 вересня 2017 року досудове розслідування у кримінальному провадження було зупинено.
В подальшому досудове розслідування у період з 22 лютого 2019 року по 21 серпня 2019 року не зупинялось, що свідчить про закінчення строку досудового розслідування, передбаченого ст.219 КПК України, ще станом на 21 серпня 2019 року. В матеріалах досудового розслідування відсутня відповідна постанова про зупинення досудового розслідування у вказаний період часу.
Отже вважає, що обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні направлений до суду поза межами строків досудового розслідування.
Згідно зі статтею 113 КПК процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.
Законом України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року частину першу статті 284 КПК було доповнено пунктом 10, згідно з яким кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.
Внесені зміни кореспондують загальній засаді кримінального провадження, закріпленій у статті 28 КПК, відповідно до якої розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень, і співвідносяться з практикою Європейського Суду з прав людини (далі -ЄСПЛ).
В інтерпретації ж до чинного КПК цей період необхідно відраховувати з дня притягнення до кримінальної відповідальності як стадії кримінального провадження, яка, згідно з пунктом 14 частини 1 статті 3 КПК, починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.
Посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26 травня 2020 року у справі №556/1381/18, від 01 липня 2021 року у справі №752/3218/20, ухвалі Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №712/6375/18 від 15 березня 2021 року у справі № 676/6116/18, від 05 квітня 2021 року у справі № 676/804/20, від 21 квітня 2021 року у справі № 991/6516/20.
Зазначає, що судова практика застосування приписів пункту 10 частини 1 статті 284 КПК є усталеною у діяльності не тільки Верховного Суду, а й судів першої та апеляційної інстанцій.
Враховуючи, що злочин, який інкримінується ОСОБА_6 , не відноситься до категорій тяжких чи особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, сторона захисту вважає, що у цьому випадку підлягають застосуванню приписи пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України.
Крім того, визначальним для вирішення питання про закриття кримінального провадження на підставі пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України на підготовчому судовому засіданні є те, що направлення обвинувального акта поза межами строку досудового розслідування виключає набуття особою статусу обвинуваченого, що унеможливлює подальший судовий розгляд по суті.
Посилається на правовий висновок Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2021 року у справі №711/3111/19.
Просив суд закрити кримінальне провадження № 0001693 від 13 жовтня 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, на підставі пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав письмове клопотання захисника.
Прокурор ОСОБА_7 не заперечував щодо фактичних обставин, викладених у клопотанні захисника, а саме щодо наявності постанови про відновлення досудового розслідування від 20 лютого 2019 року та постанови про відновлення досудового розслідування від 21 серпня 2019 року по цьому кримінальному провадженню та відсутності відповідної постанови про його зупинення в цей проміжок часу. Проте, вказує, що постанова від 20 лютого 2019 року, хоча й була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчим, однак є нечинною, тому що у паперовому вигляді (оригіналі документу) відсутній підпис слідчого. Таким чином вважає, що строки досудового розслідування порушені не були та з цих підстав просив відмовити у задоволенні клопотання захисника.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинуваченого, захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції вказаним вимогам кримінального процесуального законодавства відповідає.
Суд першої інстанції, закриваючи кримінальне провадження, виходив з такого.
Як убачається з п.1 розділу I Реєстру матеріалів досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, 13 жовтня 2016 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №70001693 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України. В подальшому 28 серпня 2017 року обвинуваченому ОСОБА_6 було повідомлено про підозру за ч.2 ст. 364 КК України, що зазначено в п.7 розділу I Реєстру.
Відповідно до п.32 розділу II Реєстру матеріалів досудового розслідування, постановою від 05 вересня 2017 року досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні було зупинено.
З розділу II Реєстру матеріалів досудового розслідування убачається, що перебіг строків досудового розслідування відбувався у такій хронології: 05 березня 2018 року досудове розслідування відновлено; 05 березня 2018 року досудове розслідування зупинено; 22 березня 2018 року досудове розслідування відновлено; 22 березня 2018 року досудове розслідування зупинено; 19 квітня 2018 року досудове розслідування відновлено; 19 квітня 2018 року досудове розслідування зупинено; 02 липня 2018 року досудове розслідування відновлено; 02 липня 2018 року досудове розслідування зупинено; 31 серпня 2018 року досудове розслідування відновлено; 31 серпня 2018 року досудове розслідування зупинено; 20 лютого 2019 досудове розслідування відновлено; 21 серпня 2019 досудове розслідування знову було відновлено; 21 серпня 2019 року досудове розслідування зупинено; 30 березня 2020 року досудове розслідування відновлено; 30 березня 2020 року досудове розслідування зупинено; 31 серпня 2020 року досудове розслідування відновлено; 31 серпня 2020 року досудове розслідування зупинено; 16 вересня 2020 року досудове розслідування відновлено; 16 вересня 2020 року досудове розслідування зупинено; 14 червня 2021 року ухвалою слідчого судді скасовано постанову про зупинення провадження; 14 червня 2021 року досудове розслідування відновлено; 18 червня 2021 року досудове розслідування зупинено; 07 вересня 2021 року ухвалою слідчого судді скасовано постанову про зупинення провадження; 07 вересня 2021 року досудове розслідування відновлене; 13 жовтня 2021 року постановою першого заступника прокурора Запорізької області продовжено строк досудового розслідування до 3 місяців; 12 листопада 2021 року повідомлено про завершення досудового розслідування та відкрито матеріали стороні захисту; 12 листопада 2021 року сторона захисту ознайомлена з матеріалами досудового розслідування та підписано протокол ознайомлення; 15 листопада 2021 року обвинувальний акт направлено до суду.
Таким чином, в період з 20 лютого 2019 року по 21 серпня 2019 року, досудове слідство не зупинялось.
Суд обґрунтовано погодився з доводами сторони захисту про те, що строк досудового розслідування, передбачений ст.219 КПК України, сплив ще станом на 21 серпня 2019 року, оскільки викладене підтверджується наявними матеріалами провадження.
Відповідно, обвинувальний акт був складений, затверджений та направлений до суду вже після закінчення строку досудового розслідування.
Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції, з огляду на таке.
Згідно з положеннями п.5 ч.1 ст.3 КПК України, досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Положення ст.113 КПК України визначають, що процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.
Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст.219 КПК України, досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Строк досудового розслідування може бути продовжений з підстав та в порядку, передбачених КПК України.
Закінчення строку досудового розслідування, визначеного ст.219 КПК України, після повідомлення особі про підозру, крім випадку повідомлення про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, є підставою для закриття кримінального провадження, згідно з положеннями п.10 ч.1 ст.284 КПК України.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, відомості про кримінальне правопорушення за ч.2 ст.364 КК України внесено до ЄРДР за № жовтня 2016 року.
Відповідно до Реєстру матеріалів досудового розслідування, 28 серпня 2017 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.
Постановою від 05 вересня 2017 року досудове розслідування у кримінальному провадженню зупинено та ОСОБА_6 оголошено у розшук.
В подальшому досудове розслідування неодноразово відновлялось та зупинялось знову, про що свідчать відповідні постанови, зазначені у Реєстрі матеріалів досудового розслідування.
Разом з тим, як убачається з вказаного Реєстру, зокрема з розділу ІІ п.93 Реєстру, постановою від 20 лютого 2019 року досудове розслідування цього кримінального провадження відновлено, а відповідно до п.95 зазначеного розділу Реєстру, постановою від 21 серпня 2019 року досудове розслідування знову зупинено.
Таким чином, строк досудового розслідування у кримінальному провадженні станом на 21 серпня 2019 року вже завершився.
Незважаючи на це, надалі досудове розслідування знову неодноразово відновлювалося та зупинялось. 07 вересня 2021 року ухвалою слідчого судді скасовано постанову про зупинення провадження та того ж дня досудове розслідування було відновлене.
13 жовтня 2021 року постановою першого заступника прокурора Запорізької області продовжено строк досудового розслідування цього кримінального провадження до 3 місяців.
12 листопада 2021 року повідомлено про завершення досудового розслідування та відкрито матеріали стороні захисту та того ж дня сторона захисту ознайомлена з матеріалами досудового розслідування, про що складено та підписано відповідний протокол.
15 листопада 2021 року обвинувальний акт направлено до суду.
З урахуванням наведеного, на думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт у цьому провадженні направлений до суду після закінчення строку досудового розслідування, відповідають наявним матеріалам провадження.
При цьому, свої висновки суд першої інстанції належним чином вмотивував.
Перевіряючи доводи прокурора про те, що постанова від 20 лютого 2019 року, хоча й була внесена до реєстру матеріалів досудового розслідування слідчим, проте є нечинною, оскільки у паперовому вигляді (оригіналі документу) відсутній підпис слідчого, колегія суддів звертає увагу на таке.
Відповідно до положень п.1 ч.4 ст. 291 КПК України, до обвинувального акта додається реєстр матеріалів досудового розслідування.
Згідно із положенням ст. 109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити:
1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення;
2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування;
3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
Отже, реєстр матеріалів досудового розслідування, який складається слідчим або прокурором як процесуальний документ фіксування кримінального провадження, є інформаційним додатком до обвинувального акта.
Реєстр матеріалів досудового розслідування відображає окрім іншого хід досудового розслідування, в ньому обов`язково повинні міститися: в хронологічному порядку дані про кожну процесуальну дію, проведену під час досудового розслідування - її номер, найменування та час проведення, зокрема, повідомлення про внесення відомостей, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, до Єдиного реєстру досудових розслідувань і початок досудового розслідування (ст. 214 КПК), помітка про ознайомлення сторони захисту, потерпілого з матеріалами досудового розслідування до його завершення, інформація про кожну проведену слідчу (розшукову) дію та негласну слідчу (розшукову) дію, дані про факт відкриття матеріалів кожною стороною протилежній стороні по закінченні досудового розслідування та письмового підтвердження факту надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів (ст.290 КПК). Такі письмові підтвердження повинні окремо від реєстру матеріалів досудового розслідування знаходитись у матеріалах досудового розслідування; зазначення в певній послідовності про прийняті під час досудового розслідування рішення, зокрема, вручення письмового повідомлення про підозру, постанови слідчого, прокурора, ухвали слідчого судді, суду, які містять найменування документа, дату прийняття рішення, предмет урегульованих відносин, наслідки для відповідних учасників цієї процесуальної ситуації; всі обставини, пов`язані із застосуванням заходів забезпечення кримінального провадження (дата прийняття, строк застосування), які приймаються на підставі ухвали слідчого судді або суду тощо.
Так, у реєстрі матеріалів досудового розслідування у цьому провадженні зафіксовано, що 20 лютого 2019 року відповідною посадовою особою винесено постанову про відновлення досудового розслідування.
З матеріалів провадження убачається, що вказана постанова була відкрита стороні захисту для ознайомлення разом з іншими матеріалами досудового розслідування при виконанні вимог ст.290 КПК України.
Фотокопія цієї постанови була надана суду першої інстанції стороною захисту.
Згідно з Реєстром, після відновлення досудового розслідування 20 лютого 2019 року прокурор ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді із клопотанням про надання дозволу на затримання підозрюваного з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від цієї ж дати надано дозвіл на затримання підозрюваного з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Отже, після винесення вищевказаної постанови в межах кримінального провадження проводились вищезазначені процесуальні дії, на що звернув увагу і суд першої інстанції.
Посилання прокурора на те, що вказані дії прокурора не відносяться до слідчих, правильності висновків суду не спростовують, оскільки, як убачається з реєстру досудових розслідувань, під час неодноразового зупинення досудового розслідування прокурор подібних дій не вчиняв у цьому провадженні і вчинення таких дій за часом збігається саме з винесенням вищевказаної постанови про відновлення досудового розслідування.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, доводи прокурора про те, що відомості до Реєстру матеріалів досудового розслідування щодо прийняття зазначеної постанови внесені помилково, а сама постанова, що міститься в матеріалах провадження, є нечинною, оскільки не містить підпису посадової особи, яка її прийняла, є непереконливими.
З цього приводу колегія суддів звертає увагу на те, що постанова від 21 серпня 2019 року про зупинення досудового розслідування (а.п. 64) (відомості про яку також внесені до реєстру матеріалів досудового розслідування) також не містить підпису прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , який цю постанову погоджував. Проте, чинність цієї постанови прокурор під сумнів не ставив а ні під час розгляду провадження в суді першої інстанції, а ні під час апеляційного розгляду.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо незаконності застосування судом положень п.10 ч.1 ст. 284 КПК України в цьому кримінальному провадженні, оскільки відомості про кримінальне правопорушення за ч.2 ст.364 КК України внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань до введення в дію положень Закону України №2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року, колегія суддів доходить таких висновків.
Відповідно до положень ст.5 КПК України, процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Допустимість доказів визначається положеннями цього Кодексу, які були чинними на момент їх отримання.
Жодних виключень вказана стаття не містить.
Стаття 284 КПК України містить примітку (на яку посилається прокурор), у якій зазначено, що частину першу статті 284 доповнено пунктом 10 згідно із Законом № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року - зміни не мають зворотної дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін.
Разом з цим, згідно з вимогами п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких окрім іншого відносяться такі засади як:
верховенство права;
законність;
рівність перед законом і судом;
розумні строки.
Частина 6 статті 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Також, згідно з вимогами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Викладене кореспондується з положеннями ч.2 ст.1 КПК України.
В свою чергу Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності. Вказане ЄСПЛ зокрема висловлює у рішеннях «Єлоєв проти України» від 06 листопада 2008 року, «Фельдман проти України» від 08 квітня 2010 року, «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, тощо.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, з вимогою, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.
Окрім того, згідно з матеріалами матеріалами провадження, обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 направлено до суду 15 листопада 2021 року.

Як зазначено вище, строк досудового розслідування у цьому провадженні станом на 21 серпня 2019 року вже завершився.
Отже, прокурор звернувся до суду з обвинувальним актом більш ніж через 2 роки після завершення строку досудового розслідування, тобто із значним пропуском встановленого законом строку.
При цьому, на момент такого звернення зміни до ч.1 ст.284 КПК України, внесені Законом № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, діяли вже більше ніж чотири роки.
З огляду на положення статті 2 КПК України, згідно з яким до кожного учасника кримінального провадження повинна бути застосована належна правова процедура, та допущення у цьому провадженні істотного порушення органом досудового розслідування загальної засади кримінального провадження, передбаченої статтею 28 КПК України щодо розумних строків, є слушними доводи сторони захисту про те, ОСОБА_6 слід вважати таким, що не набув процесуального статусу обвинуваченого (підсудного).
Відповідно ж до змісту частини 1 статті 337 КПК України, судовий розгляд може бути проведений виключно стосовно особи, яка набула статусу обвинуваченого в порядку, передбаченому Законом.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом в постанові від 15 вересня 2021 року, справа№711/2111/19.
З урахуванням наведеного і того, що ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, який не відноситься до тяжких чи особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано закрив вказане кримінальне провадження у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування, визначеного статтею 219 КПК України, застосувавши положення п.10 ч.1 ст.284 КПК України, які були чинними як на момент направлення обвинувального акту до суду так і на момент ухвалення оскаржуваного рішення.
Твердження прокурора про те, що суд не міг примати таке рішення у підготовчому судовому засіданні, є помилковими, оскільки прямо суперечать положенням ч.3 ст.314 КПК України.
Те, що суд не вирішив питання щодо речових доказів у провадженні, заходів забезпечення кримінального провадження та заявленого цивільного позову (на що звертає увагу прокурор в апеляційній скарзі), не є підставою для безумовного скасування судового рішення у розумінні положень ст.412 КПК України.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора не вбачає.
Керуючись ст.ст.404-405,407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора відділу обласної прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 20 грудня 2021 року, якою клопотання захисника ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження на підставі пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування задоволено та закрито кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 жовтня 2016 року за №70001693, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4