Справа № 758/7702/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.08.2022 м. Київ
Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючої-судді ОСОБА_1
за участю :
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальні провадження внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001014 від 09.03.2017 та за №0002170 від 02.12.2021 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, офіційно непрацевлаштованого, неодруженого, маючого на у триманні малолітню доньку, 2009 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
17.09.2010 Оболонським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 років 6 місяців;
03.05.2017 Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
10.07.2017 Подільським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В :

18 лютого 2017 року приблизно о 21 год. 30 хв. ОСОБА_6 разом із особою, провадження щодо якої закрито за смертю, перебували в кафе «911», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Світлицького, 30/20-Б. Перебуваючи за вищевказаною адресою ОСОБА_6 та особа, провадження щодо якої закрито за смертю, звернули свою увагу на раніше невідому їм ОСОБА_7 , на шиї у якої побачили прикраси у вигляді золотого ланцюжка із хрестиком.
В цей момент ОСОБА_6 та особа, провадження щодо якої закрито за смертю, вступили між собою у попередню злочинну змову, направлену на відкрите викрадення чужого майна у потерпілої ОСОБА_7 , поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, розподіливши між собою злочинні ролі, відповідно до яких особа, провадження щодо якої закрито за смертю, мав тримати потерпілу, обмеживши її можливість до опору, а ОСОБА_6 мав відкрито заволодіти її майном.
У подальшому, 18 лютого 2017 року приблизно о 22 год. 00 хв., коли потерпіла ОСОБА_7 вийшла з приміщення кафе «911», особа, провадження щодо якої закрито за смертю разом із ОСОБА_6 , пішли слідом за останньою, та перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи спільно, з корисливих мотивів, відповідно до розподілених злочинних ролей, особа, провадження щодо якої закрито за смертю та ОСОБА_6 підійшли до потерпілої ОСОБА_7 , та особа, провадження щодо якої закрито за смертю охопив її двома руками, при цьому наніс декілька ударів правою рукою в область обличчя та тулубу, а ОСОБА_6 наніс декілька ударів руками в область обличчя та шляхом ривку зірвав з її шиї золотий ланцюжок із хрестиком, вартість яких згідно висновку експерта № 12-4/312тв від 24.03.2017 становить: золотого ланцюжка 585 проби, довжиною 60 см., вагою 8,60 грам - 7310 грн. 00 коп., золотого хрестика 585 проби, вагою 2,31 грам - 1963 грн. 50 коп., тим самим відкрито заволодівши ними.
Після цього, особа, провадження щодо якої закрито за смертю та ОСОБА_6 з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, отримавши можливість розпорядитись ним на власний розсуд, чим завдали потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 9273 грн. 50 коп.

Таким чином, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, здійсненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Крім того, 02.12.2021 приблизно о 11 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував за адресою: АДРЕСА_3 , де побачив раніше не знайомого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та в цей момент у нього виник протиправний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, а саме мобільного телефону «MEIZU» IMEEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .
Реалізуючи свій протиправний умисел, діючи з корисливих мотивів, 01.12.2021 приблизно о 11 годині 10 хвилин ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_9 та під приводом зателефонувати до рідних попросив у останнього мобільний телефон. ОСОБА_9 нічого не підозрюючи передав власний мобільний телефон ОСОБА_6 , після чого останній взявши в руки мобільний телефон «MEIZU» IMEEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , усвідомлюючи, що його дії відкриті, бажаючи досягти свого злочинного наміру, діючи умисно, відкрито, тримаючи при собі мобільний телефон «MEIZU» IMEEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , побіг в двори будинків, покинув місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим мобільним телефоном власний розсуд, тим самим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1800 грн.
Таким чином, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у відкритому викрадені чужого майна (грабіж), здійсненого повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 України, визнав повністю, розкаявся та розповів про обставини скоєних злочинів так, як зазначено в обвинувальному акті. Стосовно першого епізоду зазначив, що у лютому 2018 року перебував у кафе разом із ОСОБА_10 , побачили жінку із золотим ланцюжком, який вирішили у неї викрасти. В подальшому, після виходу з кафе, підійши до потерпілої та оточивши її, нанесли декілька ударів, ОСОБА_6 зірвав з шиї потерпілої ланцюжок. Щодо другого епізоду вказав, що у грудні 2021 перебував на вулиці, побачив у прохожого чоловіка телефон та вирішив його викрасти. Підійшов до останнього, попросив зателефонувати рідним, та, отримавши телефон, побіг у двори будинків, а у подальшому телефон продав.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи час, місце, спосіб вчинених кримінальних правопорушень, вид і розмір шкоди, мотив і мету, форму вини за кримінальними правопорушеннями, передбаченими ч. 2 ст. 186 КК України, вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, запевнив, що зробив для себе належні висновки.
В матеріалах справи від потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_9 наявні заяви про розгляд справи без їх участі, в яких останні зазначили, що стосовно покарання покладаються на розсуд суду, претензій матеріального або морального характеру до обвинуваченого не мають.
З`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.
Суд, заслухавши обвинуваченого ОСОБА_6 та дослідивши всі наявні матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що вина останнього у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, за попередньою змовою групою осіб, здійсненого повторно, та у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), здійсненого повторно, є доведеною поза розумним сумнівом.
Таким чином, суд вважає встановленим, що своїми умисними діями, які виразились відкритому викраденні чужого майна (грабіж), із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, за попередньою змовою групою осіб, здійсненого повторно, та у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), здійсненого повторно, ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 186 КК України.
Щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд дійшов наступного висновку.
Так, відповідно до висновку, викладеному у постанові ОП ККС ВС (справа № 390/235/19 провадження № 51-2177кмо20) від 08.02.2021, якщо в діях особи має місце повторність кримінальних правопорушень, передбачена ч. 1 ст. 32 КК, і ця особа засуджується за вчинення кількох тотожних кримінальних правопорушень, які кваліфікуються за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК, і при цьому одне або кілька з них були вчинені до ухвалення попереднього вироку, а ще одне або декілька після його ухвалення, то спеціальні правила ч. 4 ст. 70 КК не застосовуються. У такому випадку суд кваліфікує зазначені кримінальні правопорушення за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК та призначає покарання, передбачене її санкцією, а остаточне покарання визначає за правилами ст. 71 КК України за сукупністю вироків.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 засуджений вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 травня 2017 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі.
Вироком Подільського районного суду міста Києва від 10.07.2017 ОСОБА_6 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів з урахуванням вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 травня 2017 року йому призначено остаточне покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України (епізод від 18.02.2017), до постановлення вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 травня 2017 року.
При цьому, тотожне кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України (епізод від 02.12.2021), вчинене обвинуваченим ОСОБА_6 після постановлення вказаного вище вироку.
Враховуючи викладене та наведену вище практику Об`єднаної палати ККС ВС, суд дійшов висновку, що у даному випадку правила, передбачені ч. 4 ст. 70 КК України, застосуванню не підлягають.
Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, призначене судом покарання за вироком Подільського районного суду міста Києва від 10.07.2017 обвинуваченим відбуте повністю, що підтверджується довідкою від 16.06.2022 №08/6417вс.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Як вбачається з висновку, викладеного у постанові ОП ККС ВС (справа № 243/7758/20, провадження № 51-113кмо21) від 06.12.2021 для застосування закріплених у ч. 1 ст. 71 КК України правил призначення покарання за сукупністю вироків законодавець визначає сукупність двох обов`язкових умов, що мають бути встановлені в їх нерозривній єдності: перша стосується моменту вчинення нового кримінального правопорушення засудженим - «після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання» за попереднім вироком; друга - наявності невідбутої частини покарання (основного та/або додаткового) за попереднім вироком на момент призначення судом покарання за новим вироком. Відсутність хоча б однієї з указаних умов виключає можливість застосування положень ч. 1 ст. 71 КК України під час вирішення питання про призначення покарання за новим вироком.
Враховуючи вищевикладене, та те, що покарання, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 за вироком Подільського районного суду міста Києва від 10.07.2017 відбуте останнім повністю, вимоги ст.71 КК України у даному випадку не підлягають до застосування.
Таким чином, суд дійшов висновку щодо необхідності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 на підставі положень ст. 65 КК України, відповідно до якої, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Згідно з ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Крім цього, у рішенні «Ізмайлов проти Росії» Європейський суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Так, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , згідно вимог ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Суд приймає до уваги характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які, відповідно до вимог ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, ступінь реалізації злочинного наміру, яке полягає у вчиненні закінчених злочинів, ставлення ОСОБА_6 до вчиненого, яке полягає у визнанні вини та щирому каятті.
Крім цього, суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше неодноразово судимий та станом на дату ухвалення вироку має непогашені судимості, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, однак перебуває на обліку і лікаря-нарколога із діагнозом «розлади поведінки і психіки внаслідок вживання наркотичних та інших психоактивних речовин, стані відміни», офіційно непрацевлаштований, має на утриманні доньку, 2009 року народження.
Враховуючи викладене, виходячи із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст.186 КК України, яке, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та не становитиме особистий надмірний тягар для особи.
Разом із тим, згідно з ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання, яка діяла до 20.06.2017 включно, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У відповідності з цією ж нормою у строк попереднього ув`язнення включався строк перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 , який відбував покарання, призначене вироком Подільського районного суду м. Києва від 10.07.2017 в Державній установі Бучанська виправна колонія №85, на підставі ухвали Подільського районного суду м. Києва від 23.11.2017 був переведений до ДУ Київський слідчий ізолятор для участі в розгляді кримінального провадження №0001014 від 09.03.2017, до якої прибув 22.12.2017 та 18.12.2020 був звільнений з-під варти по відбуттю строку покарання за вироком вказаним вище.
Враховуючи викладене та правову позицію, зазначену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 в справі №663/537/17, відповідно до якої, якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія закону) (п.103 постанови), суд вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з дня його переведення до Державної установи Київський слідчий ізолятор для участі в розгляді кримінального провадження №0001014 від 09.03.2017, тобто з 22.12.2017 по 18.12.2020.
Крім того, відповідно до вимог ст. 72 КК України обвинуваченому ОСОБА_6 слід зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, з моменту фактичного затримання в порядку ст. 208 КПК України в рамках кримінального провадження №0002170 від 02.12.2021, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили суд вважає за необхідне - скасувати.
Питання речових доказів підлягає вирішенню у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Згідно з ст. 124 КПК України судові витрати за проведення експертиз у кримінальному провадженні слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.
На підставі ст. 72 КК України, та керуючись ст. 349, 368, 369-371 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк на 6 (шість) років.
На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 зарахувати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з 22.12.2017 по 18.12.2020 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На підставі ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з моменту фактичного затримання в порядку ст. 208 КПК України, з 02.12.2021 по день винесення вироку суду із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту фактичного затримання, а саме з 02.12.2021.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання - вважати відбутим.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти негайно у залі суду.
Речовий доказ у кримінальному провадженні: мобільний телефон «MEIZU», ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 залишити у власності належного володільця потерпілого ОСОБА_9 .
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судової товарознавчої експертизи №12-4/312тв від 09.03.2017 в сумі 263,88 грн та за проведення судової товарознавчої експертизи №4680/21 від 06.12.2021 в сумі 140 грн стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави із відповідним призначенням платежів.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: Леся БУДЗАН