В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.06.2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, об`єднані кримінальні провадження за № 0002453 від 11.10.2021 року та № 0000023 від 03.01.2022 року, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Узин Білоцерківського району Київської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:
- 04.04.2011 року вироком Білоцерківського міського суду Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.;
- 31.10.2014 року вироком Білоцерківського міського суду Київської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 200 годин громадських робіт;
- 24.02.2016 року вироком Білоцерківського міського суду Київської області за ч. 2 ст. 389, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України на 3 роки 24 дні позбавлення волі;
- 03.07.2017 року вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області за ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, на 3 роки 4 місяці позбавлення волі;
- 22.02.2018 року вироком Білоцерківського міського суду Київської області за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки;
13.06.2018 року вироком Білоцерківського міського суду Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі. Звільнений 02.03.2021 року по відбуттю строку покарання;
- 30.05.2022 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_3

У С Т А Н О В И В:

10 жовтня 2021 року приблизно о 12 годині 10 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні магазину ПП «Лагода», що розташований за адресою: Київська область, Білоцерківський район, м. Узин, вул. Івана Богуна, 17, умисно, протиправно, таємно від оточуючих, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з корисливих мотивів, з метою незаконного викрадення чужого майна, повторно, шляхом вільного доступу викрав із полиці магазину блок цигарок (10 пачок) марки «Ротманс демі сині», належний ПП «Лагода» власником якого є ОСОБА_7 , вартістю 531,94 грн., який сховав під курткою, в яку був одягнений.
Після цього ОСОБА_3 , пройшов через розрахункову касу магазину ПП «Лагода» та не розрахувавшись за зазначений товар, покинув приміщення магазину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_7 майнову шкоду на суму 531,94 грн.
25.12.2021 року о 17 годині ОСОБА_3 , проходячи неподалік будинку культури «Росава», розташованого за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Леваневського, 53 А, на стежці помітив ОСОБА_8 , який перебував у безпорадному стані, у зв`язку із алкогольним сп`янінням. В цей час у ОСОБА_3 виник умисел на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_3 перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, користуючись станом ОСОБА_8 , діючи умисно, повторно, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з правої нижньої зовнішньої кишені куртки потерпілого викрав мобільний телефон марки « Nokia1112», вартістю 250 грн., мобільний телефон марки «Nokia 6021», вартістю 252,50 грн. та з правої нижньої зовнішньої кишені куртки потерпілого викрав мобільний телефон марки «HUAWEI P20 4/64 GB», вартістю 4175 грн.
В подальшому, ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 4677,50 грн.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні двох епізодів кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся. Не заперечував обставини, викладені в обвинувальних актах щодо часу, місця, способу крадіжок та суми викраденого майна. Пояснив, що 10 жовтня 2021 року приблизно о 12 годині 10 хвилин, перебував у магазині, що розташований в м. Узин по вул. Івана Богуна. Оскільки не було кошти на цигарки, то він, побачив, що продавець відволікся і взяв блок сигарет «Ротманс», а саме 10 пачок, які поклав собі під кофту і вийшов з ними не розрахувавшись. Цигарки в подальшому використав для своїх потреб, а саме випалив. Майнову шкоду в сумі 531,94 грн. відшкодував. 25.12.2021 року, приблизно о 17 годині, проходив неподалік будинку культури «Росава», розташованого вул. Леваневського, де помітив ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. Він забрав у нього 2 мобільні телефони «Nokia», та мобільний телефон марки «HUAWEI». Потерпілий опору не чинив, оскільки був п`яний і не розумів, що відбувається. Телефони «Nokia» він повернув потерпілому, а « ОСОБА_9 » був викуплений потерпілим з ломбарду. Він відшкодував шкоду потерпілому. Зазначив, що на даний час зробив для себе належні висновки, щиро кається, більше вчиняти злочини не буде. Злочини вчинив, оскільки було скрутне матеріальне становище.
Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.
З`ясувавши думки учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість у вчиненні обох епізодів інкримінованого йому кримінального правопорушення, ніхто з учасників не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальних актах, вірно розуміють зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинуваченого та матеріалами кримінального провадження, які характеризують його особу й стосуються речових доказів у провадженні. При цьому судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п. 113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у межах кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 2 ст. 185 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.
Суд встановив, що своїми умисними діями, які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України.
Слід зазначити, що оскільки ОСОБА_3 вчинив 2 тотожних злочини, правильною є кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 185 КК України за обома епізодами крадіжок, оскільки вони підпадають під дію однієї і тієї ж частини статті закону України про кримінальну відповідальність і повторної кваліфікації не потребують.
При призначенні ОСОБА_3 покарання суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно із якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Європейський Суд вказує, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд враховує суспільну небезпеку і тяжкість епізодів вчиненого кримінального правопорушення проти власності, дані про особу ОСОБА_3 , який на утримання неповнолітніх дітей не має, під наглядом у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, за місцем відбування покарання характеризується негативно, не працює, раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності та у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, на шлях виправлення не став, продовжує вчиняти умисні корисливі злочини проти власності. Дані епізоди злочинної діяльності вчинив перебуваючи під адміністративним наглядом, встановленим ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 лютого 2021 року.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданих збитків.

Обставиною, що обтяжує покарання, є рецидив злочинів.

Враховуючи вказані обставини справи, дані про особу обвинуваченого, суспільну небезпеку посягань на чуже майно, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів, можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, в межах санкцій статей обвинувачення.
Судом також враховується думки потерпілих, викладені у письмових заявах, які зазначають, що шкода їм відшкодована, щодо міри покарання покладаються на розсуд суду.
Підстав для застосування ст. 69 КК України, а також для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, суд не вбачає, оскільки звільнення від відбування покарання у даному конкретному випадку, не сприятиме меті покарання та не буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Призначення іншого виду покарання, на думку суду, не буде відповідати характеру вчиненого злочину, його суспільній небезпеці, не буде належним чином сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним інших правопорушень.
На думку суду, призначене покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції статті обвинувачення, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів, воно буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого правопорушення і особою винного та не буде становити особистий надмірний тягар для особи.
Також, судом враховується, що епізоди злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_3 вчинив до постановлення вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.05.2022 року, яким його було засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.
З огляду на викладене, суд вважає необхідним остаточне покарання обвинуваченому призначити за сукупністю кримінальних правопорушень, відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України, а саме до покарання призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.05.2022 року.

Також, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 70 КК України, в строк покарання, остаточно призначеного ОСОБА_3 за сукупністю кримінальних правопорушень, слід зарахувати відбуте покарання за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Цивільні позови у справі не заявлено.
Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Керуючись ст. ст. 7, 100, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання 3 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.05.2022 року та остаточно визначити ОСОБА_3 покарання 3 роки 8 місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вступу вироку в законну силу обрати у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО».
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з 07.06.2022 року.
На підставі ст. 72 КК України, в строк покарання, остаточно призначеного засудженому за сукупністю кримінальних правопорушень, слід зарахувати, строк перебування ОСОБА_3 під вартою за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.05.2022 року, а саме з 18.05.2022 року по 06.06.2022 року включно.
Цивільний позов не заявлено.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Речові докази:
- відеозаписи з камер відеоспостереження за 10.10.2021 року, що розташовані в приміщенні магазину ПП «Лагода», що знаходиться за адресою: Київська область, Білоцерківський район, м. Узин, вул. Івана Богуна, 17, які знаходяться на оптичному DVD-R диску сірого кольору округлої форми, діаметром 12 см, марки «Verbatim», 4,7 GB 16х, 120min з серійним номером: ZE6271-DVR-J47F4, який приєднаний до матеріалів кримінального провадження, зберігати при матеріалах кримінального провадження;
- коробку та фіскальний чек від 01.09.2019 року про придбання мобільного телефону HUAWEI P20 4/64 GB (EML НОМЕР_1 ), які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_8 - залишити у останнього, як у власника майна;
- мобільний телефон марки Nokia, сірого кольору, модель 1112, типу RH-93 IMЕI НОМЕР_2 та мобільний телефон марки Nokia, чорного кольору, модель 6021, типу RM-94, IMЕI НОМЕР_3 , які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_8 - залишити у останнього, як у власника майна;
- дублікат договору 1,2 № від 27.12.2021 року, предметом якого став смартфон HUAWEI P20 (EML L29) 4 GB/64 GB, 30328/339, який переданий на зберігання до камери зберігання Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області знищити.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1