Справа № 152/347/22
В И Р О К
іменем України

18 травня 2022 року м. Шаргород

Справа №152/347/22
Провадження №1-кп/152/65/22

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000049 17.04.2022 року, за обвинувальним актом від 28.04.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лозове Могилів-Подільського району Вінницької області, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю, судимого вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 08.07.2010 року за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки два місяці; 05.11.2010 року за вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді п`яти років позбавлення волі; 29.08.2014 року за вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області за ч.ч.2, 3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки три місяці,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

з участю сторін кримінального
провадження

зі сторони обвинувачення:
прокурора у кримінальному
провадженні начальника
Шаргородського відділу
Жмеринської окружної
прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

учасників судового провадження:
потерпілої ОСОБА_5 ,
представника органу пробації ОСОБА_6 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи особою, яка раніше вчинила кримінальні правопорушення проти власності, маючи не зняту і не погашену у передбаченому законом порядку судимість за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, зокрема, за вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 29.08.2014 року, яким його засуджено за ч.ч.2, 3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки три місяці, повторно вчинив умисний злочин, пов`язаний з таємним викраденням чужого майна, а саме: 16.04.2022 року приблизно о 20 годині, в умовах воєнного стану, з метою пошуку роботи прийшов до домоволодіння ОСОБА_7 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , та, розшукуючи ОСОБА_5 , через незамкнені двері зайшов у приміщення літньої кухні, де не виявив потерпілої, але в коридорі літньої кухні на полиці побачив жіночий гаманець, з якого вирішив викрасти грошові кошти. Пересвідчившись та усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_3 умисно, таємно, з корисливих мотивів, повторно, шляхом вільного доступу викрав із належного ОСОБА_5 гаманця грошові кошти в сумі 580 грн., після чого покинув літню кухню домоволодіння потерпілої, розпорядившись викраденими грошовими коштами на власний розсуд.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 завдав потерпілій ОСОБА_5 матеріального збитку на суму 580 (п`ятсот вісімдесят) гривень.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), повторно, в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.4 ст.185 КК України і викладене в обвинувальному акті від 28.04.2022 року.

Прокурор Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечує щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України, оскільки фактичні обставини справи не оспорює, зміст їх розуміє, його позиція добровільна, про що подав суду відповідну заяву (а.с.39).

Потерпіла ОСОБА_5 не заперечує щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України, оскільки фактичні обставини справи не оспорює, зміст їх розуміє, її позиція добровільна, про що нею подано суду відповідну заяву (а.с.40).

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачено ч.4 ст.185 КК України і викладено в обвинувальному акті від 28.04.2022 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_5 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 та потерпіла ОСОБА_5 розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 та потерпілій ОСОБА_5 , що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати…

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.

Так, будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся, зазначив, що виявляє жаль з приводу вчинення злочину, готовий нести призначене судом покарання, під час досудового розслідування він активно сприяв розкриттю злочину, так як приймав участь добровільно у всіх слідчих діях, добровільно надав показання щодо обставин, механізму та способу вчинення злочину, також добровільно надає показання під час судового провадження щодо обставин вчинення злочину.

Обвинувачений ОСОБА_3 показав, що 16.04.2022 року він перебував за місцем проживання в АДРЕСА_2 . Приблизно о 20 годині того дня його вітчим ОСОБА_8 дав йому 240 грн. на придбання пива та цигарок, для чого він пішов у магазин «Ірина» в с. Хоменки, де придбав одну пачку цигарок та одну пляшку пива і вирішив зайти до ОСОБА_5 , щоб з`ясувати, чи не потрібно їй допомогти порубати дрова. Зайшовши на подвір`я домоволодіння ОСОБА_5 , що знаходиться на АДРЕСА_3 , він покликав потерпілу, але відповіді не почув, тому підійшов до приміщення літньої кухні, відкрив двері, які були незамкнені, зайшов у коридор і ще раз покликав ОСОБА_5 . Потерпіла так само не відзивалася, але на полиці біля вішалки з одягом він побачив гаманець ОСОБА_5 , з якого вирішив викрасти гроші. Підійшовши, він відкрив гаманець, вийняв з нього гроші в сумі 580 грн. та вийшов з приміщення літньої кухні. Коли він виходив, то навпроти йому йшла по подвір`ю ОСОБА_5 , на запитання якої він повідомив, що приходив з`ясувати, чи потрібно їй допомогти порубати дрова. ОСОБА_5 повідомила, що допомоги не потребує. Після цього з викраденими грошима він пішов у магазин-кафе «1+1», віддав продавцеві борг в сумі 211 грн. та пішов додому. При виході з магазину він зустрів ОСОБА_5 , яка вимагала, щоб він повернув викрадені гроші, але він сказав, що віддасть пізніше і пішов додому. Через деякий час ОСОБА_5 прийшла до нього додому, тобто на АДРЕСА_2 , викликала його на вулицю та повторно вимагала повернути викрадені гроші. Він не заперечував того, що викрав гроші, виніс з будинку та віддав потерпілій 250 грн. та повідомив ОСОБА_5 , що решту грошей віддасть приблизно через тиждень. Наступного дня до нього приїхали поліцейські та з`ясовували, що йому відомо про крадіжку грошей у ОСОБА_5 , яким він відразу зізнався про вчинення крадіжки, добровільно повідомив про викрадену суму грошей, дату, час та місце крадіжки, спосіб викрадення грошей.

До того ж, обвинувачений ОСОБА_3 запевняє суд, що не вчинятиме злочинів, так як виправив свою поведінку, просить його суворо не карати та не позбавляти волі.

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, а також досудову доповідь, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, доведена повністю.
Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), повторно, в умовах воєнного стану, а саме: будучи особою, яка раніше вчинила кримінальні правопорушення проти власності, маючи не зняту і не погашену у передбаченому законом порядку судимість за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, зокрема, за вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 29.08.2014 року, яким його засуджено за ч.ч.2, 3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки три місяці, повторно вчинив умисний злочин, пов`язаний з таємним викраденням чужого майна, зокрема, 16.04.2022 року приблизно о 20 годині, в умовах воєнного стану, ОСОБА_3 з метою пошуку роботи прийшов до домоволодіння ОСОБА_7 , що знаходиться в АДРЕСА_3 , та, розшукуючи ОСОБА_5 , через незамкнені двері зайшов у приміщення літньої кухні, де не виявив потерпілої, але в коридорі літньої кухні на полиці побачив жіночий гаманець, з якого вирішив викрасти грошові кошти. Пересвідчившись та усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_3 умисно, таємно, з корисливих мотивів, повторно, шляхом вільного доступу викрав із належного ОСОБА_5 гаманця грошові кошти в сумі 580 грн., після чого покинув літню кухню домоволодіння потерпілої, розпорядившись викраденими грошовими коштами на власний розсуд.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 завдав потерпілій ОСОБА_5 матеріального збитку на суму 580 (п`ятсот вісімдесят) гривень.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 вчинив крадіжку чужого майна повторно.

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 27.09.2018 року у справі №647/1831/15-к вбачається, що судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину. Судимість має строковий характер. Закон визначає, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості та її зняття. Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення. Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у тому числі і при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.

Так, суд виходить із того, що, відповідно до ч.1 ст.32 КК України, повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, а відповідно до примітки до ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Таким чином, при кваліфікації кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_3 , повторність слід зазначати, як кваліфікуючу ознаку, оскільки ОСОБА_3 вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 08.07.2010 року був засуджений за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки два місяці; вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду від 05.11.2010 року засуджений за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років; 29.08.2014 року вироком Могилів-Подільського міськрайонного суд Вінницької області засуджений за ч.ч.2, 3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки три місяці (а.с.49, 50-51, 52-53), звільнений з місця відбування покарання у виді позбавлення волі 20.07.2018 року по відбуттю покарання (а.с.44), тобто має непогашену у передбаченому законом порядку судимість за вчинення крадіжок.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив крадіжку грошових коштів ОСОБА_5 в умовах воєнного стану.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 року за №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан.

Указом Президента України від 14.03.2022 року за №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 15.03.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Згідно із вказаними вище Указами Президента України, воєнний стан введено на всій території України.

Тому, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 органами досудового розслідування за ч.4 ст.185 КК України, як крадіжку (таємне викрадення чужого майна), вчинену повторно, в умовах воєнного стану, суд вважає вірною.

Отже, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив крадіжку чужого майна, повторно, в умовах воєнного стану, і повинен нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин за ч.4 ст.185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

До того ж, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що ним вчинено умисне кримінальне правопорушення проти власності потерпілої, тоді як однією із основних засад, передбачених ст.41 Конституції України, є право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.

Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, що передбачене ч.4 ст.185 КК України, є тяжким злочином.

ОСОБА_3 щиро покаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно відшкодував завдані злочином збитки. Ці обставини, відповідно до вимог ст.66 КК України, суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 20.04.2021 року в справі №457/529/20 вбачається, що щире каяття це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї кримінально караної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше кримінальних правопорушень.

Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Поведінка ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження, на переконання суду, свідчить про щирий жаль з приводу вчинених дій та їх осуд.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття.

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №288/1158/16-к вбачається, що під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.
Обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся. До того ж доведеність винуватості ґрунтується, у тому числі, й на зізнавальних показаннях самого ОСОБА_3 , що також підтверджує наявність вищевказаної пом`якшуючої обставини.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як активне сприяння обвинуваченого в розкритті кримінального правопорушення, яка не зазначалася у обвинувальному акті.

Крім того, суд звертає увагу, що потерпіла ОСОБА_5 повідомила, що ОСОБА_3 відшкодував завдані злочином збитки та повернув викрадені у неї грошові кошти у повному обсязі.

Таким чином, суд враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, яка не зазначена у обвинувальному акті, як добровільне відшкодування завданих злочином збитків, передбачену п.2 ч.1 ст.66 КК України, з огляду на те, що обвинувачений добровільно повернув потерпілій грошові кошти у розмірі викрадених.

У обвинувальному акті також не зазначено обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

Пунктом 6 ч.1 ст.67 КК України встановлено, що при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються, в тому числі: вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Частиною 2 ст.67 КК України встановлено, що суд має право, залежно від характеру вчиненого кримінального правопорушення, не визнати будь-яку із зазначених у частині першій цієї статті обставин, за винятком обставин, зазначених у пунктах 2, 6, 6-1, 7, 9, 10, 12 такою, що обтяжує покарання, навівши мотиви свого рішення у вироку.

Таким чином, обставиною, обтяжуючою покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до п.6 ч.1 ст.67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, оскільки потерпіла ОСОБА_5 1947 року народження (а.с.41), досягла пенсійного віку, а, відповідно до ст.10 ЗУ «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку», громадянами похилого віку визнаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також особи, яким до досягнення зазначеного пенсійного віку залишилося не більш як півтора року.

За місцем проживання в с. Хоменки Жмеринського району Джуринської сільською радою ОСОБА_3 характеризується як особа, яка проживає у селі без реєстрації, у будинку матері ОСОБА_9 , скарг щодо поведінки обвинуваченого до органу місцевого самоврядування не надходило, компрометуючі його особу матеріали у сільській раді відсутні (а.с.55, 56).

ОСОБА_3 не звертався за психіатричною допомогою до лікаря-психіатра та за наркологічною допомогою до лікаря-нарколога Шаргородської МЛ (а.с.54).

З досудової доповіді від 13.05.2022 року, що подана до суду 16.05.2022 року та складена начальником Жмеринського РС №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, відбував покарання у виді позбавлення волі. З характеристики обвинуваченого органом місцевого самоврядування вбачається, що ОСОБА_3 характеризується позитивно, як особа, що проживає у с. Хоменки у будинку матері ОСОБА_9 без реєстрації, не одружений, не має на утриманні дітей, алкогольних напоїв не вживає. ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований. За даними ВП №2 Жмеринського РВП, ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності не притягувався. Під час складання досудової доповіді виявлено криміногенні ризики щодо ОСОБА_3 , які укладач досудової доповіді вважає факторами, що підвищують ризики вчинення повторного кримінального правопорушення, зокрема, освіта, робота, ставлення до правопорушення, готовність до змін. Зібрані характеризуючі матеріали та проведення оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, на переконання укладача досудової доповіді, свідчать про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення та вести законослухняний спосіб життя (а.с.31-32).

Укладач досудової доповіді ОСОБА_6 у розділі 3 «Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення» досудової доповіді зазначає, що ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення високий, а ризик небезпеки останнього для суспільства чи окремих осіб низький (а.с.31-32).

З висновку органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_3 вбачається, що виправлення останнього не можливе без позбавлення волі, через високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, що вимагає здійснення цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції (а.с.31-32).

Головуючим суддею у судовому засіданні 18.05.2022 року оголошено досудову доповідь.

Начальник Жмеринського РС №2 з питань пробації ОСОБА_6 в судовому засіданні у повному обсязі підтримала досудову доповідь.

Прокурор ОСОБА_4 зазначив, що немає зауважень щодо досудової доповіді.

Обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що не має зауважень щодо досудової доповіді.

Згідно з п.2 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію», досудова доповідь письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.
Частиною 1 ст.368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Суд приймає до відома соціально-психологічну характеристику представником органу пробації ОСОБА_10 , оцінку ризиків вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та небезпеки його для суспільства та окремих осіб.

Отже, суд погоджується із висновком про можливість виправлення ОСОБА_10 в умовах призначення покарання, пов`язаного із ізоляцією від суспільства, оскільки вказаний висновок укладача досудової доповіді відповідає висновкам про високий ризик повторного кримінального правопорушення та про наявність низького ризику небезпеки обвинуваченого для суспільства та окремих осіб, тобто суд вважає висновок органу пробації обґрунтованим.

Також, суд враховує, що ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин проти власності, маючи не погашену та не зняту у передбаченому законом порядку судимість за вчинення крадіжки, до того ж, в умовах воєнного стану, що, на переконання суду, свідчить про наявність ризику небезпеки ОСОБА_3 для суспільства та високого ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, тому вважає можливим виправлення обвинуваченого в умовах ізоляції та відбування покарання у виді позбавлення волі.

Таким чином, з урахуванням трьох обставин, що пом`якшують покарання, та однієї обтяжуючої покарання обставини, що проаналізовано судом у вироку вище, з врахуванням ставлення ОСОБА_3 до вчиненого діяння та наслідків діяння, з врахуванням думки потерпілої ОСОБА_5 , яка в судових дебатах просила покарати ОСОБА_3 згідно з вимогами кримінального закону, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе в умовах ізоляції та призначення покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, визначений у санкції ч.4 ст.185 КК України.

Згідно зі статтею 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційним повноваженням суду, оскільки при визначенні виду, розміру покарання потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, суспільної небезпечності і характеру кримінального правопорушення, ступеня його тяжкості, даних про особу винного, обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

При цьому, суд призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст.185 КК України, виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначений висновок суду узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 вимог ст.75 КК України і призначення покарання без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком, про що просив обвинувачений у судових дебатах та в останньому слові, з огляду на проаналізовані вище наявні ризики вчинення ним повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, до того ж в умовах воєнного стану.

Крім того, ОСОБА_3 просив не позбавляти його волі, так як має неповнолітніх дітей, яких утримує, разом з тим, доказів наявності у нього дітей взагалі, та в тому числі, на утриманні, ОСОБА_3 суду не надав.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Так, жіночий гаманець червоного кольору, який визнано речовим доказом, приєднано до матеріалів кримінальної справи (а.с.58), та передано на зберігання потерпілій ОСОБА_5 до вирішення кримінальної справи (а.с.59), слід залишити у власності потерпілої.

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.100, 373-376 КПК України, на підставі ч.4 ст.185 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та засудити його до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 вираховувати з дня його затримання на виконання цього вироку суду.

Речовий доказ: жіночий гаманець червоно кольору повернути потерпілій ОСОБА_5 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1