Справа № 128/651/22
Провадження №11-кп/801/746/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 серпня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5
за участі учасників провадження:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 20 червня 2022 року,

якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Благоєво, Іванівського району, Одеської області, проживаючого до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , поляка, громадянина України, з неповною середньою освітою, до засудження не працюючого, розлученого, раніше судимого,

- про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

22 квітня 2022 року до Вінницького районного суду Вінницької області поштою надійшло клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання згідно ст. 81 КК України, яке він мотивував тим, що був засуджений Суворівським районним судом м. Одеси за п.13 ч.2 ст. 115 КК України до 12 років 6 місяців позбавлення волі. Просить суд звільнити його умовно-достроково, відповідно до ст. 81 КК України, оскільки більша частина покарання ним вже відбута; на даний час він офіційно працевлаштований та неодноразово заохочувався адміністрацією установи.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 20 червня 2022 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 відмовлено. Прийняте рішення мотивовано тим, що громадянин ОСОБА_8 є раніше неодноразово судимою особою за вчинення трьох особливо тяжких злочинів:

1) 05.07.1999 Запорізьким обласним судом за ст. 94 КК України до 7 років позбавлення волі. Даних про звільнення не має;

2) 29.06.2000 Запорізьким обласним судом за п. «а,з,і» ст.93, ч.3 ст. 142, ч.3 ст. 42 КК України до 10 років позбавлення волі. Звільнився 04.10.2007 умовно-достроково по постанові Алчевського міського суду Луганської області від 20.09.2007 на невідбутий строк 1 рік 2 місяці 15 днів.

Останній раз засуджений 14.10.2013 Суворівським районним судом м. Одеси за п.13 ч.2 ст. 115 КК України до 12 років 6 місяців позбавлення волі. Згідно ч.5 ст. 72 КК України з 23.03.2012 по 07.04.2014 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку відбування покарання засудженому відраховується з 23.03.2012, кінець - 07.09.2022.

Згідно характеристики, наданої ДУ «Стрижавська виправна колонія №81» від 03.05.2022 судом установлено, що засуджений ОСОБА_8 в місцях позбавлення волі знаходиться з 23.03.2012. З 27.03.2012 утримувався в державній установі «Одеський слідчий ізолятор», де тричі притягувався до дисциплінарної відповідальності, заохочення не застосовувалися. З 05.07.2014 року відбував покарання в державній установі «Сокирянська ВК (№ 67)», де за час відбування покарання не притягувався до дисциплінарної відповідальності, заохочення не застосовувалися. З 07.08.2016 відбував покарання в державній установі «Ладижинська ВК (№ 39)», де за час відбування покарання не притягувався до дисциплінарної відповідальності, двічі заохочувався правами начальника установи.

В державну установу «Стрижавська ВК (№ 81)» прибув 19.11.2017 з державної установи «Ладижинська ВК (№ 39)», де за час відбування покарання в державній установі «Стрижавська ВК (№ 81) характеризується наступним чином: один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності, але дане стягнення погашено у встановленому законом порядку, п`ятнадцять разів заохочувався правами начальника установи, але це не свідчить про сталість його виправлення. Працевлаштований в бригаді № 12 в якості машиніст - кочегар котельні установи. В середовищі засуджених неконфліктний, вживчивий, підтримує стосунки із засудженими різних категорій, до лідерства не прагне. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи з метою отримання поблажливого ставлення до себе. Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, не завжди має охайний зовнішній вигляд; дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно; самостійно виконує роботи із самообслуговування, має достатні навички їх виконання. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою; дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу на засуджених за напрямком «Підготовка до звільнення».

Соціально-корисні зв`язки підтримує із тіткою шляхом телефонних переговорів, листування, надавалося одне короткострокове побачення та отримав від неї шість посилок та одну передачу. Згідно вироку має позов в сумі 7246 грн. 40 коп., але виконавчих листів не надходило. За характером врівноважений, спокійний; вину в скоєному злочині за вироком суду не визнав. Згідно підсистеми «КАСАНДРА» Єдиного реєстру засуджених та осіб, узятих під варту засуджений ОСОБА_8 має середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення.

Застосуванню ст. 101 КВК України за формальними ознаками підлягав по відбуттю 1/2 частини строку покарання - 07.06.2016, відмовлено комісією державної установи «Ладиженська ВК (№ 39)», як особі що не стає на шлях виправлення (протокол № 15 від 25.08.2016); задоволено комісією державної установи «Ладиженська ВК (№ 39)», як особі що стає на шлях виправлення на переведення до колонії середнього рівня безпеки (протокол № 16 від 31.08.2017). Застосуванню ст. 82 КК України - заміні невідбутої частини покарання більш м`яким за формальними ознаками підлягав по відбуттю 2/3 частини строку покарання - 07.07.2018, відмовлено комісією державної установи «Стрижавська ВК (№ 81)», як особі що не стала на шлях виправлення (протокол № 20 від 17.07.2018). На підставі особистого письмового звернення ОСОБА_8 до Вінницького районного суду Вінницької області про можливе застосування до нього ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, рішенням даного суду від 23.09.2020 в клопотанні було відмовлено.

Застосуванню ст. 81 КК України умовно - достроковому звільненню за формальними ознаками підлягав по відбуттю 3/4 частини строку покарання -22.07.2019, відмовлено комісією державної установи «Стрижавська ВК (№ 81)», як особі що не довела свого виправлення (протокол № 24 від 05.08 2019).

З урахуванням того, що адміністративною комісією установи з приводу розгляду заохочувальних норм до засуджених позбавлених волі протокол № 24 від 05.08.2019 було відмовлено ОСОБА_8 в застосуванні ст. 81 КК України, а саме умовно-достроковому звільненню від подальшого відбування покарання так, як він не довів свого виправлення, а також те що він раніше двічі притягувався до кримінальної відповідальності за особливо тяжкий злочин та по даній справі теж відбуває покарання за аналогічний злочин, поряд з цим звільнявся умовно - достроково, після чого позитивних висновків для себе не зробив, що може вказувати на можливість повторного вчинення ним злочину, за час відбування покарання застосовувалася ч. 5 ст. 72 КК України, що значно скоротила термін покарання даному засудженому. ОСОБА_8 не досяг ступеня виправлення відповідно ст. 81 КК України, тому адміністрація установи вважає не доцільно застосовувати ст. 81 КК України, а саме умовно - дострокове звільнення від подальшого відбування покарання ОСОБА_8 не заслуговує.

З довідки ДУ «Стрижавська виправна колонія №81» від 04.05.2022 №37, судом установлено, що засуджений ОСОБА_8 , який працевлаштований в котельні установи за період з 19.11.2017 по 30.04.2022 отримав винагороду у загальному розмірі 98584, 97 гривень.

Також з довідки ДУ «Стрижавська виправна колонія №81» від 04.05.2022 №23, судом установлено, що засуджений ОСОБА_8 за 2018, 2021 роки отримав винагороду у загальному розмірі 2 870,50 гривень.

Окрім того, за засудженим в установі не рахуються виконавчі листи, хоча за вироком суду було стягнуто з нього відшкодування завданої шкоди.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» зазначено, що суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи та інше.

Відмовляючи у задоволені клопотання, суд виходить з того, що засуджений ОСОБА_8 за місцем відбування покарання характеризується посередньо; до виконання передбачених законом вимог персоналу ставиться не завжди сумлінно; не завжди має охайний вигляд; вину у скоєному злочині за вироком суду не визнав.

Окрім цього, засуджений є раніше двічі судимою особою за вчинення особливо тяжких злочинів, один раз, до останньої судимості , вже звільнявся судом умовно-достроково, однак належних висновків не зробив, не оправдав довіру суспільства, після чого знову вчинив особливо тяжкий злочин.

Отже, хоча засуджений і працевлаштований в установі та має 17 заохочень, однак вище приведене судом обставини, які свідчать не на користь ОСОБА_8 приводить суд до висновку, що засуджений ОСОБА_8 на даний час не довів перед судом, що своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці, він став на шлях виправлення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 20 червня 2022 року та постановити нову, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що вказана ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, з наявної у матеріалах справи характеристики та довідки начальника відділення СПС від 03.05.2022 про наявність дисциплінарних стягнень та заохочень по особовій справі засудженого ОСОБА_8 , вбачається 17 заохочень.

Крім того, характеристикою та довідкою ДУ «Стрижавська виправна колонія (№81)» від 04.05.2022 № 37, та поясненнями представника установи підтверджується, що засуджений з моменту прибуття до ДУ «Стрижавська виправна колонія (№81)» (листопад 2017 рік) по теперішній час працевлаштований в котельні установи. Вважає, що наведене вище свідчить про те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а відтак має право на застосування до нього ст. 81 КК України і може бути звільнений умовно-достроково від відбування покарання.

Однак, як вбачається з оскаржуваної ухвали суд першої інстанції належним чином не дослідив та не надав оцінки вказаним обставинам, що призвело до висновків суду про те, що засуджений ОСОБА_8 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, які не відповідають фактичним обставинам.

Враховуючи зазначене, вважає, що при постановленні зазначеної ухвали суд першої інстанції не дотримався положень ст.50, ст.81 КК України, роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким ». Вказує, що ч.2 ст. 81 КК України передбачені оціночні підстави умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, які виражаються тим, що засуджений своєю поведінкою і сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав свою апеляційну скаргу в інтересах засудженого ОСОБА_8 в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив щодо задоволення апеляційної скарги захисника та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін як законну та обґрунтовану.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, пояснення захисника та думку прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України, передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Перевіряючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, апеляційним судом встановлено, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умово-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Розглядаючи клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 , суд повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вмотивованого висновку про відмову у застосуванні щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбуття призначеного покарання, пославшись на те, що засуджений не довів свого виправлення.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 засуджено вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 14.10.2013 за п.13 ч.2 ст. 115 КК України до 12 років 6 місяців позбавлення волі. Згідно ч.5 ст. 72 КК України з 23.03.2012 по 07.04.2014 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку відбування покарання засудженому відраховується з 23.03.2012, кінець - 07.09.2022.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Поряд з тим, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання.

На думку колегії суддів, доводи сторони захисту про наявність 17 заохочень у засудженого ОСОБА_8 та того, що з моменту прибуття до ДУ «Стрижавська виправна колонія (№81)» (листопад 2017 рік) по теперішній час ОСОБА_8 працевлаштований в котельні установи є підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Власне, підставою для такого висновку повинні бути докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці на протязі усього періоду відбування покарання довів своє виправлення та перевиховання, в тому обсязі, які у відповідності до вимог чинного законодавства дають підстави для його умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного покарання.

Із довідки від 04.05.2022 про нараховану заробітну плату ОСОБА_8 , який працевлаштований в котельні установи вбачається, що засуджений працевлаштований в установі лише з 19.11.2017, тоді коли засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання в місцях позбавлення волі за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 14.10.2013.

Разом з цим, наявність у засудженого 17 заохочень, на думку колегії суддів не може свідчити про те, що мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання. Крім того, відповідно до довідки начальника відділення СПС від 03.05.2022 перше заохочення засудженого ОСОБА_8 датоване лише 26.04.2017, а тому колегія суддів вважає, що це не може свідчити про те, що ОСОБА_8 протягом всього періоду відбування покарання за вироком суду бажав стати на шлях виправлення та перевиховатися.

З наведеного вбачається, що протягом всього перебування засудженого ОСОБА_8 в установах виконання покарань процес його виправлення не був стабільним та послідовним, що не може свідчити про те, що на даний час засуджений свою сумлінною поведінкою довів своє виправлення. До того ж, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

На переконання колегії суддів наявність 17 заохочень, свідчить лише про позитивну динаміку змін в особистості засудженого, однак з огляду на встановлені судом першої інстанції обставини ще не дають достатніх підстав вважати, що процес виправлення ОСОБА_8 досягнув тієї стадії, яка необхідна для застосування положень ст.81 КК України.

Натомість, перспектива умовно-дострокового звільнення пов`язана із реальним станом поведінки засудженого, який відображає його правослухняну поведінку. Вагомих обставин, які б засвідчували зразковість поведінки засудженого матеріали справи не містять. Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання,

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

При цьому, з матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_8 згідно вироку має позов 7246 грн.40 коп., однак виконавчих листів до установи не надходило.

Крім того, судом встановлено, що засуджений є раніше неодноразово судимий за вчинення особливо тяжких злочинів, і після умовно-дострокового звільнення наразі відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що сукупність даних про особу засудженого ОСОБА_8 за весь період відбування ним покарання беззаперечно не свідчать про його усталену сумлінну поведінку та ставлення до праці. Одночасно колегія суддів зауважує, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу засудженого для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Як вбачається з матеріалів провадження, відсутні достатні та вагомі докази, які б надавали законні підстави для висновку про виправлення ОСОБА_8 , його стабільно позитивну поведінку. Таким чином, на думку колегії суддів, хоча засуджений ОСОБА_8 формально має право на зазначену пільгу, але своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вищевказаного клопотання. На даний час відсутні достатні відомості, які б свідчили про дійсне виправлення засудженого і які б слугували підставою для його умовно-дострокового звільнення.

Таким чином, колегія судів критично оцінює наведені захисником в апеляційній скарзі обставини та дані, з огляду на те, що засуджений ОСОБА_8 за весь період відбування покарання своїм ставленням до праці та поведінкою не довів свого виправлення у більш короткий термін, а тому в колегії суддів відсутня переконаність в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, через що, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 20 червня 2022 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4