Постанова

іменем України
03 травня 2022року

м. Київ

справа № 756/3057/21
провадження № 51-316км22
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув касаційну скаргу касаційну скаргу прокурора, який брав участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирокКиївського апеляційного суду від 25 жовтня 2021 рокув кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000120від 10 липня 2020 року, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Теплівка Полтавської області, громадянина України, мешканця м. Києва, раніше судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15, частиною 1 статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Оболонського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року ОСОБА_6 засуджено за частиною 2 статті 15, частиною 1 статті 185 КК до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.
Відповідно до частини 4 статті 70 КК ОСОБА_6 призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, яке призначено йому за цим вироком, та покарання, призначеного за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 11 грудня 2020 року, остаточно призначивши до відбуття покарання у виді обмеженні волі строком на 1 рік 3 місяці.
На підставі статті 75 КК звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю в 1 рік 6 місяців.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирався.
Як установлено судом та детально викладено у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.
09 липня 2020 року о 19:35 ОСОБА_6 знаходився у приміщенні супермаркету «Сільпо», що розташований за адресою: м. Київ, пр. Г. Сталінграда, 27-Б, де у нього виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій умисел, у вказаний день, час та місці, переконавшись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, шляхом вільного доступу, таємно викрав з торгівельних полиць товар, який належить ТОВ «СІЛЬПО- ФУД» на загальну суму 673,41 грн (без урахування ПДВ), який поклав у свій рюкзак. Однак свій умисел до кінця не довів з причин, які не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівником охорони вказаного супермаркету.
Вироком Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2021 року скасовано вирок Оболонського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року в частині призначеного покарання. Ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_6 за частиною 2 статті 15, частиною 1 статті 185 КК призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.
Відповідно до частини 4 статті 70 КК шляхом часткового складання покарань, яке призначене йому за цим вироком, та покарання, призначеного за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 11 грудня 2020 року, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 3 місяці.
На підставі статті 75 КК звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців. Відповідно до статті 76 КК на ОСОБА_6 покладено наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженими органами з питань пробації.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про зміну вироку апеляційного суду в частині призначеного покарання. Просить вважати ОСОБА_6 засудженим за частиною 2 статті 15, частиною 1 статті 185 КК до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. Відповідно до частини 4 статті 70 КК шляхом часткового складання покарань, яке призначено йому за цим вироком, та покарання, призначеного за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 11 грудня 2020 року, просить призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 3 місяці. На підставі статті 75 КК прокурор просить звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців. Відповідно до статті 76 КК просить на ОСОБА_6 покласти наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженими органами з питань пробації.

Прокурор посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості.
Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував частину 4 статті 70 КК, та явно необґрунтовано призначив ОСОБА_6 остаточне покарання саме у виді позбавлення волі, оскільки за жодним вироком не призначався такий вид.
Крім того, прокурор вказує на те, що, перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо незастосування статті 76 КК та непокладення обов`язків на ОСОБА_6 в період іспитового строку, судом апеляційної інстанції не звернуто увагу на те, що прокурори в апеляційних скаргах не оскаржували вид покарання та не просили призначати остаточне покарання ОСОБА_6 на підставі частини 4 статті 70 КК у виді позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, яка підтримала касаційну скаргу, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню на наступних підставах.
Мотиви Суду
Відповідно до частини 2 статті 433 Кримінального процесуального кодексу (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Доведеність винуватості засудженого ОСОБА_6 та кваліфікація його дій за частиною 2 статті 15, частиною 1 статті 185 КК у касаційній скарзі прокурором не оспорюються, а тому не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Доводи касаційної скарги прокурора про те, що апеляційний суд неправильно призначив остаточне покарання у виді позбавлення волі, є обґрунтованими.
Частиною 1 статті 185 КК передбачено одне з таких покарань як: штраф від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.
Суд першої інстанції призначив покарання у виді обмеження волі та остаточне покарання на підставі частини 4 статті 70 КК у виді обмеження волі.
Не погоджуючись з таким вироком районного суду прокурори у апеляційній скарзі наполягали на тому, що суд першої інстанції при застосуванні стосовно ОСОБА_6 положень статті 75 ККта звільненні його від відбування покарання з випробуванням не правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме не поклав на обвинуваченого обов`язки, передбачені статтею 76 КК.

Апеляційний суд задовольнив вказані вимоги прокурора, але допустив помилку при призначенні остаточного покарання, оскільки призначив покарання на підставі частини 4 статті 70 КК у виді позбавлення волі, що районним судом не призначався, а санкцією статті такий вид покарання не передбачений.
Враховуючи викладене, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок апеляційного суду підлягає зміні в частині призначеного покарання.
На підставі наведеного, керуючись статтями 433, 434, 436, 438 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ухвалив:
касаційну скаргу прокурора, який брав участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити.
Вирок Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2021 року щодо засудженого ОСОБА_6 змінити.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за частиною 2 статті 15, частиною 1 статті 185 КК до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.
Відповідно до частини 4 статті 70 КК України шляхом часткового складання покарань, яке призначено йому за цим вироком, та покарання, призначеного за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 11 грудня 2020 року, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 3 місяці.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців.
Відповідно до статті 76 КК України на ОСОБА_6 покласти наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженими органами з питань пробації.
В іншій частині вирок апеляційного суду залишити без зміни.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3