ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3152/22 Справа № 335/6563/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2022 року м.Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянська Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід.
Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, зазначає, що рішення суду є несправедливим, необгрунтованим і таким, що підлягає скасуванню.
Вказує, що він без достатньої підстави перебуває під вартою протягом двох років, при цьому обвинувачення щодо нього грунтується на припущеннях.
Зазначає, що судові засідання з питань продовження строку тримання під вартою проводяться без його участі, проте в ухвалі зазначено, що в воно відбулося в режимі відеоконференції, про що йому невідомо. Акцентує увагу на тому, що має бажання вступити до лав ЗСУ.

Оскаржуваною ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 на шістдесят днів, а саме до 13 листопада 2022 року.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що раніше встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання цьому обвинуваченому виключного запобіжного заходу, продовжують своє існування. ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину за який у разі доведення його винуватості, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 5 років, втім не має стійких соціальних зв`язків та постійного місця проживання, а тому може переховуватися від суду та слідства.

Крім того, зазначено, що обвинувачений може вплинути на потерпілу у даному кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки є раніше судимою особою. Також вказано, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання ним покладених на цього обвинуваченого обов`язків.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 який апеляційну скаргу підтримав та наполягав на її задоволенні, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

1)виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2)виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою цих вимог закону дотримався.

Так, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження виключного запобіжного заходу стосовно цього обвинуваченого прийшов до об`єктивного висновку про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 небезпідставно обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України, за який у разі визнання його винуватим передбачено покарання від 3 до 5 років позбавлення волі, а отже з метою уникнення покарання він може переховуватись від суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть спростувати або підтвердити його існування, і підлягає оцінці у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Аналізуючи фактичні обставини справи, зокрема тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення і покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, та відомості про особу цього обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що ризик переховування останнього від суду існує і є вагомим.
При цьому колегією суддів приймається до уваги, що ОСОБА_6 раніше судимий, є особою не працевлаштованою, легального та стабільного джерела доходу не має, не обтяжений міцними соціальними зв`язками, небезпідставно обвинувачується у вчиненні зухвалого злочину проти охоронюваної законом статевої свободи і недоторканості особи, пов`язаного із застосуванням насильства до потерпілої, що у своїй сукупності свідчить про його підвищену соціальну небезпеку, а також враховується, що останній має місце реєстрації в Чернігівській області, проте не має чітко встановленого місця проживання і обвинувачується у вчиненні злочину в іншій області України, що у свою чергу додатково підтверджує наявність і вагомість ризику втечі останнього з метою ухилення від відповідальності.
Одночасно колегія суддів враховує і те, що ситуація, пов`язана з введенням воєнного стану на території України, суттєво підвищує ризик можливості переховування останнього від суду, оскільки на теперішній час може мати місце зменшення рівню контролю з боку правоохоронних органів за виконанням обвинуваченим процесуальних обов`язків.
Також щодо останнього існує ризик впливу на потерпілу з метою надання нею показань певного змісту, про особливу вагомість якого свідчить характер дій обвинуваченого у межах скоєння інкримінованого йому злочину, а саме те, що у межах його вчинення останній подолав волю потерпілої до спротиву шляхом демонстрації і приставляння до шиї і тіла потерпілої ножа.
Крім того існує і ризик вчинення цим обвинуваченим іншого злочину, оскільки він є особою раніше неодноразово засудженою, останній раз 16.03.2020 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за вчинення корисливого злочину, не працює і легального джерела доходу не має, що у свою чергу свідчить про стійкість його протиправної поведінки і ймовірність нових її проявів.
Що стосується доводів апелянта стосовно довготривалого часу перебування його під вартою, то слід зазначити, що дана обставина сама по собі не спростовує наявності підстав для продовження тримання його під вартою.
З огляду на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і те, що з часу обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 вони продовжують існувати і не зменшилися, суд першої інстанції прийшов до грунтовного висновку про необхідність продовження строку дії застосованого до цього обвинуваченого запобіжного заходу.

Колегія суддів оцінює вищенаведені обставини як виключно вагомі і такі, що поза розумним сумнівом підтверджують стійкість протиправної поведінки ОСОБА_6 , антисоціальну спрямованість його особи і те, що запобігти доведеним ризикам можливо тільки шляхом продовження застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а більш м`які запобіжні заходи нездатні забезпечити його належну процесуальну поведінку.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого у своїй сукупності не спростовують наявності ризиків з переліку встановлених судом та є по суті особистими упередженими міркуваннями та оцінками апелянта як особи, зацікавленої у вирішенні порушеного питання на свою користь, та не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з вищенаведеним.

У зв`язку з викладеними обставинами, підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2022 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3