Категорія:: ч.1 ст.115 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області 22 грудня 2021 року,
ВСТАНОВИВ:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцька, Волинської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, відповідно до ст. 89 КК України судимості немає,
засуджено за ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 05 вересня 2021 року, тобто з моменту його фактичного затримання.
Запобіжний захід застосований щодо ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній у вигляді тримання під вартою.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення задоволено.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 в користь потерпілої ОСОБА_9 29200 грн. (двадцять дев`ять тисяч двісті) грн. 00 коп. матеріальної шкоди та 500 000 (п`ятсот тисяч) грн. моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави витрати пов`язані із залученням експерта для проведення судової дактилоскопічної експертизи в сумі 2 059 (дві тисячі п`ятдесят дев`ять) грн. 44 коп.
Речові докази: змив РБК та контрольний змив з підлоги біля голови трупа в кухні (кімната №4); змив РБК та контрольний змив з дверей холодильника в кухні (кімната №4); змив РБК та контрольний змив з коробки дверей в кухню (кімната №4); змив РБК та контрольний змив з холодильної камери в ванній кімнаті (кімната №3); змив РБК та контрольний змив з металевої ванної в ванній кімнаті (кімната №3); змив РБК та контрольний змив з дверей в спальню (кімната №2); змив РБК та контрольний змив з підлоги в спальні (кімната №2); сліди рук з банки «Глоду настою» виявленої в кухні (кімната №4); сліди рук з пляшки пива з рюкзака чорного кольору виявленого в кухні (кімната №4); кухонний ніж з слідами РБК виявлений в лівій руці трупа; газовий балончик, пачка цигарок; пляшка горілки «Medoff» виявлена в кухні (кімната №4); куртка чорного кольору зі слідами РБК виявлена на підлозі кухні (кімната №4); предмет зовні схожий на ніж з слідами РБК виявлений в серванті в спальні (кімната №2); дві сорочки синього кольору та джинсові шорти синього кольору зі слідами РБК виявлені в спальні (кімната №2), які передані на зберігання в камеру схову Луцького РУП ГУНП у Волинській області знищено.
Зв`язку ключів, та полімерне портмоне червоного кольору з грошовими коштами у сумі 70 грн. та пластиковими картками виявлені в кишені штанів трупа залишено за належністю ОСОБА_9 .
Мобільний телефон «Blackview» в корпусі чорного кольору, виявлений в кишені штанів трупа; який переданий на зберігання в камеру схову Луцького РУП ГУНП у Волинській області передано за належністю ОСОБА_9 .
Мобільний телефон «Nokia» виявлений на столі в (кімнаті №2), який переданий на зберігання в камеру схову Луцького РУП ГУНП у Волинській області передано за належністю ОСОБА_7 .
Рюкзак чорного кольору виявлений в кухні (кімната №4), які передані на зберігання в камеру схову Луцького РУП ГУНП у Волинській області знищено.
Одяг потерпілого (кофта, штани, труси, шкарпетки), упаковані й опечатані у паперовій коробці, та змиви з обох рук потерпілого, які упаковані у паперовий конверт та здані на зберігання в камеру схову Луцького РУП ГУНП у Волинській області знищено.
Арешт на майно, який накладений ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області суду від 07 вересня 2021 року скасовано.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 04 вересня 2021 року, близько 23 години 30 хвилин (більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на кухні квартири за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин які виникли під час спільного розпивання алкоголю із потерпілим ОСОБА_10 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння смерті іншій людині, утримуючи в своїх руках кухонний та тичковий ножі, умисно наніс ними потерпілому 51 удар в ділянку голови, шиї, тулуба та верхніх кінцівок, чим спричинив останньому наступні тілесні ушкодження: в ділянці голови 10 колото-різаних ран, 6 різаних ран і 1 подряпина, в ділянці шиї 4 колото-різані рани, в ділянці грудної клітки 4 колото-різані рани із них 3 проникаючі, 1 різана рана, 2 подряпини, в ділянці живота 6 колото-різаних ран із них 5 проникаючі, дві колото-різані рани правого плеча, одна колото-різана рана лівої пахвової ділянки, 9 колото-різаних ран правої пахвової ділянки, дві різані рани правої кисті і 3 різані рани лівої кисті. Загальна кількість проникаючих 8 ран.
Згідно висновку експерта № 394 від 19.10.2021 причиною смерті потерпілого ОСОБА_10 є множинні проникаючі і непроникаючі колото-різані, різані рани голови, шиї, грудної клітки, живота, верхніх кінцівок із ушкодженням верхньої долі правої легені, діафрагми, великого сальника, які в своїй множинній сукупності спричинили масивну (більше зовнішню, менше внутрішню) крововтрату, яка і є безпосередньою причиною смерті.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 своїми умисними діями, які виразились у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.115 КК України.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 у поданій апеляційній скарзі просить вирок суду змінити, перекваліфікувавши дії обвинуваченого з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України, визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України та призначити йому покарання в межах санкції цієї норми. Водночас, в частині задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 щодо стягнення моральної шкоди заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення змінити та позовну вимогу про стягнення моральної шкоди задовольнити частково в межах стягнутої матеріальної шкоди в розмірі 29200 (двадцять дев`ять тисяч двісті) грн. Вважає, що оскаржуваний вирок є необґрунтованим та незаконним через невідповідність висновків суду викладених у ньому, фактичним обставинам кримінального провадження, невірною кваліфікацією кримінального правопорушення вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 , а також у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що місцевим судом не було взято до уваги обставини та докази, які вказують на наявність в діях ОСОБА_7 ознак перебування в момент заподіяння ножових ударів потерпілому в стані необхідної оборони, та відповідно правильної кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 118 КК України. Вказує, що суд першої інстанції, обґрунтовуючи висновок про відсутність стану необхідної оборони в діях обвинуваченого послався вибірково на окремі обставини вчинення злочину, не надавши при цьому вказаним обставинам належної оцінки, не зіставивши їх з іншими доказами з точки зору їх взаємозв`язку. Водночас, судом не було взято до уваги відсутність в діях обвинуваченого умислу на вбивство загиблого, мети та мотиву даного кримінального правопорушення. Зазначає, що поведінка обвинуваченого до, під час та безпосередньо після вчинення злочину, зокрема відсутність неприязних відносин до моменту події та повідомлення швидкої та поліції після події, свідчить про відсутність в ОСОБА_7 умислу на вбивство потерпілого. Вказує, що тілесні ушкодження обвинуваченого та дії загиблого під час конфлікту, у підсудного фактично виникла підстава для необхідної оборони, тобто право на захист правоохоронюваних інтересів шляхом заподіяння шкоди тому, хто посягає, для припинення цього посягання. Зазначає, що місцевий суд необґрунтовано відхилив твердження обвинуваченого про те, що він з метою уникнення конфлікту пропонував загиблому, який перебував в стані алкогольного сп`яніння, покинути власне помешкання. Разом з тим, не було враховано той факт, що першим ніж в ході конфлікту взяв саме загиблий, і даний ніж був вибитий обвинуваченим з його рук. Крім того, загиблим в ділянку голови обвинуваченого був нанесений удар металевим брусом, який лежав на підвіконні кухні. Таким чином, вищенаведені дії загиблого фактично спровокували в обвинуваченого застосувати засіб захисту з перевищенням меж необхідної оборони. Водночас, звертає увагу суду, що загиблому були нанесенні удари в різні ділянки тіла, що вказує на хаотичність таких ударів, а не про їх цілеспрямованість та сконцентрованість. Зокрема нанесення ножових ударів загиблому в пахові ділянки тіла свідчить про те, що обвинувачений перебував під час їх нанесення в лежачому положенні, відбиваючись від ударів руками загиблого, який перебував над тілом обвинуваченого зверху і займав більш сприятливе положення для заподіяння шкоди ОСОБА_7 . Також, вказує, що в оскаржуваному вироці суд без жодної правової аргументації повністю задовольнив цивільний позов потерпілої, зокрема і моральну шкоду в розмірі 500 000 грн. Однак, стягнення моральної шкоди з обвинуваченого в такому розмірі є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам розумності та справедливості, обставинам справи та майновому стану самого обвинуваченого.

Потерпіла в поданій нею апеляційній скарзі, посилаючись на несправедливість судового рішення внаслідок м`якості, просить вирок суду щодо обвинуваченого ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким обвинуваченому призначити покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді 15 років позбавлення волі. В обґрунтування апеляційних вимог потерпіла вказує, що при призначенні покарання суд першої інстанції належним чином не мотивував у вироку своє рішення та не в повній мірі врахував суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим злочину та дані про його особу, який є здоровим, однак не працює, негативно характеризується за місцем проживання. Водночас, звертає увагу суду, що ОСОБА_7 фактично свою вину у вчиненному особливо тяжкому злочині не визнав, оскільки заперечив факт в умисному заподіянні смерті потерпілому, не розкаявся у вчиненному та вибачення не просив.
06 липня 2022 року на електронну адресу Волинського апеляційного суду від представника потерпілої адвоката ОСОБА_11 надійшло заперечення на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, в якому останній просить оскаржуваний вирок, залишити без змін. Вважає, що суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про те, що критично оцінує показання обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутність з його боку умислу та мети на вчинення вбивства потерпілого ОСОБА_10 , що удари він наносив хаотично та не мав наміру вбивати останнього.
Водночас, 06 липня 2022 року на електронну адресу Волинського апеляційного суду від представника потерпілої адвоката ОСОБА_11 надійшла заява про розгляд справи у відсутності сторнони, в якій останній вказує, що у звязку із його зайнятістю в іншому судовому засіданні в Шевченківському районному суді м. Києва, просить судове засідання проводити без його участі. Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 підтримує, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого заперечує.
Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, міркування прокурора, який апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 заперечив, оскільки вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, потерпілої ОСОБА_9 , яка апеляційну скаргу захисника обвинуваченого заперечила та просила залишити її без задоволення, а подану нею апеляційну скаргу підтримала повністю та просила її задовольнити, думку захисника обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які заперечили проти апеляційної скарги потерпілої просили залишити її без задоволення, а свою апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно положень ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених діючим законодавством.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину при обставинах, викладених у вироку, а також кваліфікація його дій за ч.1 ст.115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, є правильними.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судовий розгляд проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, направлених на всебічне, повне і об`єктивне дослідження обставин кримінального провадження.
Викладенні у вироку висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині, направленість його умислу на умисне вбивство потерпілого відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні і детально викладеними у вироку доказами.
Винність обвинуваченого в умисному спричиненні смерті потерпілого, підтверджується поясненнями потерпілої ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_13 , протоколом огляду місця події від 05.09.2021 року з фототаблицями, протоколом огляду трупа від 05.09.2021 року, протоколом проведення слідчого експерименту від 07 вересня 2021 року, висновком експерта №394 від 19.10.2021 року, висновком експерта №102 від 08.09.2021 року, висновком експерта №103 від 09.09.2021 року, висновком експерта №118 від 08.10.2021 року, висновком експерта №119 від 11.10.2021 року, висновком експерта №120 від 12.10.2021 року, висновком експерта №52 від 21.09.2021 року, висновком експерта №53 від 01.10.2021 року, висновком експерта №54 від 01.10.2021 року, висновком експерта №СЕ -19/103-21/7804-Д від 08.10.2021 року, висновком судово-психіатричного експерта №281 від 30.09.2021 року, висновком експерта №87 МК від 25.10.2021 року.
Суд ретельно перевірив в судовому засіданні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, аналогічні тим, які викладені в апеляційній скарзі, про те, що обвинувачений спричинив потерпілому смерть при перевищенні меж необхідної оборони.
Викладені у вироку мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів розцінює аргументованими, відповідними матеріалам кримінального провадження.
Так, в ході слідчого експерименту ОСОБА_7 в присутності понятих та захисника пояснив, про обставини, що мали місце 04.09.2021 року в АДРЕСА_1 , а саме, що у вечірню пору доби він дрімав та дивився телевізор, приблизно о 22.00 год. до нього в двері постукав знайомий ОСОБА_14 із сусіднього будинку, відчинивши йому двері, останній запропонував вжити алкоголь, на що ОСОБА_15 погодився та відчинив йому двері. Після чого вони обоє пішли на кухню де почали розпивати алкогольні напої, під час розпивання між ними розпочалася словесна перепалка, яка переросла в бійку, в ході якої вони обоє наносили один одному удари. Після чого, ОСОБА_7 самовільно підвівся та відкрив шухляду серванту де дістав звідти ніж чорного кольору невеликих розмірів та почав наносити ним численні удари ОСОБА_14 в верхню частину тіла, а останній в той час намагався наносити удари руками ОСОБА_16 . Після чого, він побачив, що ОСОБА_14 лежав на підлозі в крові та не подавав ознак життя, він зрозумів що вбив ОСОБА_14 , після чого він пішов у ванну та змив із себе кров, а знаряддя вчинення злочину ніж, поклав у чорний футляр в верхню тумбочку серванту, далі зняв із себе одяг, який був забруднений кров`ю потерпілого та зателефонував в швидку допомогу та поліцію.
Разом з тим, обвинувачений підтвердив свої показання, надані підчас проведення слідчого експерименту. Сам обвинувачений не заперечував. що удари ножем, від яких в подальшому настала смерть ОСОБА_17 , останньому наніс саме він.
Таким чином, у суду не було підстав не прийняти зазначений протокол слідчого експерименту, як доказ вини обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки у кримінальному провадженні відсутні дані, які б свідчили про проведення вказаної слідчої дії з отримання цих показань обманним або будь-яким іншим противоправним способом.
Більш того, ці показання повністю узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи № 394 від 19.10.2021 року, з якого вбачається, що причиною смерті потерпілого ОСОБА_10 є множинні проникаючі і непроникаючі колото-різані, різані рани голови, шиї, грудної клітки, живота, верхніх кінцівок із ушкодженням верхньої долі правої легені, діафрагми, великого сальника, які в своїй множинній сукупності спричинили масивну (більше зовнішню, менше внутрішню) крововтрату, яка і є безпосередньою причиною смерті.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, зваживши докази, отримані в ході проведення слідчого експерименту та показання обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні про обставини нанесення потерпілому ударів ножем, давши їм відповідну оцінку, правильно обгрунтував свої висновки у вироку його показами, даними на стадії досудового слідства при проведенні слідчого експерименту
Твердження сторони захисту про те, що місцевим судом не досліджувалось відео проведення слідчого експерименту в ході розгляду кримінального провадження, що позбавило можливості обвинуваченого надати свої пояснення, не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з оскаржуваного вироку, судом першої інстанції досліджувався сам протокол проведення слідчого експерименту, в якому викладені події зафіксовані на відео.
Відповідно до ч.3 ст.36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому хто посягає тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.
Об`єктом злочину, як умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони, є життя особи.
Ст.118 КК містить склад привілейованого умисного вбивства, яке підлягає кваліфікації за цією статтею у разі його вчинення при перевищенні меж необхідної оборони.
У цьому випадку діяння характеризується вбивством того, хто посягає, при захисті від суспільно небезпечного посягання, але з перевищенням меж необхідної оборони, тобто при явній невідповідності зазначеної шкоди небезпечності посягання або обстановці захисту.
Пояснення обвинуваченого щодо обставин захисту від суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого спростовується висновками судово-медичної експертизи №394 від 19.10.2021 року. А відтак твердження сторони захисту про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу злочину передбаченого ст.118 КК України, як то вбивство вчинене при перевищенні меж необхідної оборони, не ґрунтуються на фактичних обставинах справи.
У даній кримінальній справі, судом встановлено, що обвинувачений перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в ході конфлікту з потерпілим утримуючи в своїх руках кухонний та тичковий ножі, умисно наніс ними потерпілому 51 удар в ділянку голови, шиї, тулуба та верхніх кінцівок, чим спричинив останньому наступні тілесні ушкодження: в ділянці голови 10 колото-різаних ран, 6 різаних ран і 1 подряпина, в ділянці шиї 4 колото-різані рани, в ділянці грудної клітки 4 колото-різані рани із них 3 проникаючі, 1 різана рана, 2 подряпини, в ділянці живота 6 колото-різаних ран із них 5 проникаючі, дві колото-різані рани правого плеча, одна колото-різана рана лівої пахвової ділянки, 9 колото-різаних ран правої пахвової ділянки, дві різані рани правої кисті і 3 різані рани лівої кисті. Загальна кількість проникаючих 8 ран., які знаходяться у прямому причинному зв`язку із настанням смерті.
За висновками судово-медичної експертизи №394 від 19.10.2021 року причиною смерті потерпілого ОСОБА_10 є множинні проникаючі і непроникаючі колото-різані, різані рани голови, шиї, грудної клітки, живота, верхніх кінцівок із ушкодженням верхньої долі правої легені, діафрагми, великого сальника, які в своїй множинній сукупності спричинили масивну (більше зовнішню, менше внутрішню) крововтрату, яка і є безпосередньою причиною смерті, й знаходяться у прямому причинному зв`язку із настанням смерті.
Вказані тілесні ушкодження виникли в час і за обставин, встановлених органами досудового слідства і судом.
Вирішуючи питання про зміст і направленість умислу обвинуваченого ОСОБА_7 суд виходив із сукупності всіх конкретних обставин кримінального провадження, за встановлених судом фактичних обставин дії ОСОБА_7 щодо потерплого ОСОБА_10 носили активний характер, були протиправними, оскільки у поведінці ОСОБА_7 було не відвернення нападу та захисту, а бажання спричинити шкоду потерпілому, між цими діями і їх наслідками існував прямий причинний зв`язок, а саме наслідки у виді тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого.
Щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд враховував конкретні обставини справи, здійснив порівняльний аналіз та оцінив наявність акту суспільно небезпечного посягання та акту захисту, встановив їх співвідношення та прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 перевищення меж необхідної оборони.
Суд обґрунтовано не прийняв до уваги показання обвинуваченого про те, що він не мав наміру вбивати ОСОБА_10 і розцінив їх, як бажання уникнути відповідальності за більш тяжкий злочин, оскільки досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності повністю доказують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, викладених у вироку суду.
Визначальним у поведінці обвинуваченого ОСОБА_7 було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (кількість ножових поранень на тілі потерпілого ОСОБА_10 (загальна кількість 51 удар) свідчить саме про бажання спричинити шкоду потерпілому), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.
З урахуванням характеру, кількості та локалізації виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень, враховуючи знаряддя вчинення злочину, яким ОСОБА_7 завдав численні удари по голові, шиї, тулуба та верхніх кінцівок потерпілого, суд першої інстанції пришов до правильного та обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 діяв умисно з метою позбавлення потерпілого ОСОБА_10 життя.
Доводи сторони захисту, зазначені в апеляційній скарзі, про те , що мав місце напад з боку потерпілого, який першим взяв ніж в ході конфлікту і даний ніж був вибитий обвинуваченим з його рук, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Водночас, також не знайшли свого підтвердження і твердження про те, що обвинувачений ОСОБА_7 з метою уникнення конфлікту пропонував потерпілому ОСОБА_10 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, покинути власне помешкання, оскільки вони не підтверджуються ніякими належними та допустимими доказами.
Крім того, доводи про те, що саме потерпілий спровокував обвинуваченого застосувати засіб захисту з перевищення меж необхідної оборони, так як загиблим був нанесений удар металевим брусом, який лежав на підвіконні кухні, не беруться до уваги, оскільки зважаючи на кількість нанесених обвинуваченим ударів, а саме 51, вказує про те, що намір ОСОБА_7 був направлений саме на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_10 .
При розв`язанні питання про наявність перевищення меж оборони місцевий суд врахував характер небезпеки, що загрожувала ОСОБА_7 , обставини, що впливали на реальне співвідношення сил, місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я), інші обставини та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_7 ознак складу злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, і виключила, можливість кваліфікації цього діяння як вбивство при перевищені меж необхідної оборони, тобто злочину передбаченого ст.118 КК України, оскільки підстави для такої кваліфікації відсутні.

На підставі досліджених доказів судом безспірно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 міг уникнути нанесення ударів ОСОБА_10 так як конфлікт розпочинався на кухні, який переріс в бійку, однак в той момент обвинувачений підвівся із шухляди дістав тичкового ножа та на рівні витягнутої руки наносив ним удари ОСОБА_17 , що свідчить про відсутність необхідної оборони, так як в той час коли обвинувачений підвівся та дістав із шухляди серванту тичковий ніж, пройшов певний проміжок часу і обвинувачений ОСОБА_7 в той час мав можливість вийти з кухні, однак останній цього не зробив, а умисно наніс 51 удар ОСОБА_10 кухонним та тичковим ножом в ділянку голови, шиї, тулуба та верхніх кінцівок, що спричинило смерть потерпілому. Також відсутність меж необхідної оборони повністю підтверджується висновком експерта № 394.
Жодна з обставин, яка досліджувалася судом, не свідчить про наявність суспільно небезпечного посягання на обвинуваченого ОСОБА_7 , яке б викликало невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.
Суд прийшов до обґрунтованого висновку про те що, у разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.
Суд, звернув увагу і на те, що умисел обвинуваченого на заподіяння смерті ОСОБА_10 свідчить і його поведінка після скоєння злочину, а саме як вбачається із протоколу проведення слідчого експерименту від 07 вересня 2021 року, який визнаний відповідно до ст. 85, 86 КПК України належним і допустимим доказом, в ході якого ОСОБА_7 , показав та детально розповів, що після нанесених ножових ударів ОСОБА_10 , від чого останній впав на підлогу, втратив свідомість, був весь в крові та не подавав ознак життя, обвинувачений відразу не намагався врятувати життя останньому, не викликав швидку допомогу, а навпаки, з метою заподіяння смерті пішов у ванну та змив із себе кров, а знаряддя вчинення злочину ніж, поклав у чорний футляр в верхню тумбочку серванту, далі зняв із себе одяг, який був забруднений кров`ю потерпілого і лише після чого зателефонував в швидку допомогу та поліцію.
Таким чином, суд обґрунтовано не погодився з доводами обвинуваченого та захисту, що він перевищив межи необхідної оборони, оскільки встановлені в суді та підтверджені доказами обставини кримінального правопорушення, свідчать про те, що у обвинуваченого не було підстав для здійснення свого захисту від потерпілого у обраний ним спосіб.
Також в суді не знайшли свого підтвердження обставини, що свідчили б про небезпечність посягання потерпілого або обставин які склались, що свідчили б про протиправність та небезпечність дій потерпілого, що в свою чергу давали підстави обвинуваченому на здійснення захисту від таких дій.
Виходячи з зібраних доказів в їх сукупності, які були перевірені в судовому засіданні та прямо і побічно викривають обвинуваченого ОСОБА_7 в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, суд правильно кваліфікував його злочинні дії за ч.1ст.115 КК України,
Тому апеляційні доводи сторони захисту про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого, є безпідставними.
Разом з тим, посилання сторони захисту про те, що суд поклав в основу обвинувального вироку показання свідка ОСОБА_18 які на їх думку є недопустимими та неналежними доказами з посиланням на те, що ОСОБА_18 неодноразово в ході допиту підтвердила, що не була очевидцем події злочину і висловлювала фактично власні припущення та надавала оціночні судження щодо особи обвинуваченого, які ґрунтуються на особистій неприязні щодо останнього, є безпідставними, оскільки надані свідком ОСОБА_18 показання повністю узгоджуються між собою та матеріалами провадження. Крім того, враховуючи усі наявні в матеріалах кримінального провадження докази в сукупності, в суду не виникає будь-яких сумнівів у їх правдивості.
Потерпіла у поданій апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного внаслідок м`якості.

Проте, такі її твердження до уваги судом не приймаються з врахуванням наступного.

Так, відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вищевказані вимоги матеріального права при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання були повністю дотримані судом першої інстанції, а також в повній мірі враховані обставини, на які зроблено посилання в апеляційній скарзі, поданій потерпілою.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжкого, характер його вчинення та суспільно-небезпечні наслідки, що відбулися у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_10 , поведінку обвинуваченого після його вчинення, особу винного, який має постійне місце реєстрації та проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, інформацію про стан його здоров`я, який вину визнав частково, не працює, думку потерпілої ОСОБА_9 , яка наполягала на найсуворішій мірі покарання для обвинуваченого, тобто дотримався вимог статей 65-67 КК України.
З достатньою повнотою судом взято до уваги обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, що пом`якшують покарання, судом встановлено не було.
До обставин, що обтяжують покарання, суд правильно відніс вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Отже обставини, на які посилаються потерпіла як на підставу для скасування вироку суду вже досліджені судом першої інстанції та їм дана належна оцінка, посилання в апеляційній скарзі потерпілої про залишення поза увагою цих обставин місцевим судом є безпідставні.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років, суд першої інстанції дотримався вимог закону та в повній мірі врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного і інші обставини кримінального провадження. При цьому, місцевий суд у своєму вироку навів переконливі доводи про необхідність призначення саме такого покарання.
Призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно м`яким, як про це зазначено в апеляційній скарзі потерпілої, апеляційний суд не знаходить.
Водночас, доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги наявність пом`якшуючої обставини, щире каяття обвинуваченого, хоча дана обставина була вказана в обвинувальному акті, не беруться до уваги, оскільки з аналізу матеріалів кримінального провадження в частині поведінки обвинуваченого після вчинення вказаного злочину, під час проведення досудового розслідування, надання ним в судовому засіданні показань про визнання своєї вини частково в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.1 ст. 115 КК України, не дали суду підстав для врахування такої пом`якшуючої обставини.
Разом з тим, доводи захисника про те, що місцевим судом, не було враховано як пом`якшуючу обставину активне сприяння розкриттю злочину, хоча обвинувачений з моменту свого затримання сприяв слідству, а саме брав участь у всіх слідчих діях та давав показання, не заслуговують на увагу, оскільки такі обставини свого підтвердження в ході розгляду кримінального провадження не знайшли, а тому і не були враховані судом першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів.
Що стосується вироку в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди, то колегія суддів вважає, що місцевим судом в повній мірі було дотримано вимог законодавства щодо вирішення питання по заявленому цивільному позову.

Так, відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку суду, суд першої інстанції розглянув цивільний позов з дотримання вимог кримінального та цивільного законодавства, а також з урахуванням роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені в постанові №4 від 31.09.2013 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає законних підстав для скасування оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційних скаргах захисника обвинуваченого та потерпілої.

Таким чином, апеляційні скарги захисника обвинуваченого та потерпілої слід залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 , без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області 22 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді