УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2022 м. Бар Вінницької області

Слідчий суддя Барського районного суду
Вінницької області ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Барського районного суду Вінницької області клопотання старшого слідчого СВ Відділення поліції №1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене начальником Барського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000046 від 21.03.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 190 КК України про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с. Гайове, Барського району, Вінницької області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, одружений, працює водієм в ТОВ «КУБ Д24», судимості відсутні,

УСТАНОВИЛА:
Слідчий ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 190 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що в жовтні 2021 року, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи в місті Київ, за усною домовленістю взяв у ОСОБА_7 в оренду автомобіль Toyota моделі Auris, державний номерний знак НОМЕР_1 , для його використання у наданні послуг таксі в місті Київ. Наприкінці січня 2022 року у ОСОБА_4 виник умисел, спрямований на незаконне заволодіння автомобілем Toyota Auris, який він орендував у ОСОБА_7 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, діючи умисно, з корисливих мотивів, на ввіреному йому автомобілі Toyota Auris, власником якого є ОСОБА_7 , переїхав з м. Київ до будинку за місцем свого проживання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , припинив підтримувати зв`язок із власником автомобіля, та в період з січня по лютий 2022 року використовував авто для власних потреб, таким чином незаконно ним заволодів. Після чого 11.02.2022, незаконно розпорядився ним на власний розсуд, передавши ОСОБА_8 , чим завдав потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду. Відповідно до висновку експерта середня ринкова ціна автомобіля Toyota Auris, чорного кольору, 2007 року випуску, у технічно справному стані, станом на момент вчинення кримінального правопорушення становила 192060,00 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Окрім цього, слідством встановлено, що в лютому 2022 року в ОСОБА_4 , який перебував на території Барської ОТГ, виник злочинний умисел, спрямований на шахрайське заволодіння грошовим коштами із використанням автомобіля Toyota Auris, яким він незаконно заволодів наприкінці січня 2022 року. Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на шахрайське заволодіння грошовими коштами, ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що автомобіль Toyota Auris належить іншій особі, 10.02.2022 звернувся до ОСОБА_8 із пропозицією надати йому в борг грошові кошти під заставу даного автомобіля на вигідних для ОСОБА_8 умовах. При цьому ОСОБА_4 запевнив ОСОБА_8 , що вказаний автомобіль належить саме йому на законних підставах, тим самим ввів його в оману. Після чого, 11.02.2022 близько 15:00 год, ОСОБА_4 , перебуваючи в м. Бар, Жмеринського району Вінницької області по вулиці Соборній, зустрівся з ОСОБА_8 , де запевнивши потерпілого у правдивості власних слів, шляхом обману, отримав в останнього грошові кошти у сумі 2700 доларів США, заздалегідь не маючи на меті виконувати взяті на себе обов`язки щодо їх повернення та як гарантію повернення боргу передав ОСОБА_8 автомобіль Toyota Auris, державний номерний знак НОМЕР_1 на період займу. Таким чином, ОСОБА_4 заволодів грошовими коштами ОСОБА_8 у сумі 2700 доларів США, що станом на 11 лютого 2022 року відповідно до курсу НБУ становить 75264 грн, після чого розпорядився ними на власний розсуд, тим самим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вище вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України - незаконне заволодіння чужим майном шляхом обману.

29 квітня 2022 на підставі ч. 1 ст. 278, ст. 279 КПК України було складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 190 КК України, яке через неможливість вручення було надіслане у спосіб, передбачений Кримінально-процесуальним кодексом, для вручення повідомлень.

Під час досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 , переховується від органів досудового розслідування, оголошений в розшук, тому виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав з викладених у ньому підстав. На обґрунтування ризиків для кримінального провадження додатково пояснив, що ОСОБА_4 знаючи, що відносно нього здійснюється досудове розслідування, на неодноразові виклики слідчого на визначену ним дату не з`являвся, натомість залишив своє місце проживання, про яке він повідомив слідчого, не повідомивши адреси іншого місця проживання для здійснення викликів. Така поведінка, на думку прокурора, свідчить про умисне ухилення від явки до слідчого з метою затягування досудового розслідування.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 висловила узгоджену позицію захисту про те, що ОСОБА_4 визнає фактичні обставини, викладені слідчим у клопотанні і свою причетність до вчинення кримінальних правопорушень, зазначених у клопотанні, однак сторона захисту не визнає правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за частиною 2 статті 289 КК України, оскільки потерпілий визнає, що добровільно надав свій автомобіль в оренду ОСОБА_4 на підставі усної домовленості з ним. Тому захисник вважає, що за вісутнсоті обґрунтованої підозри за частиною 2 статті 289 КК України відсутні й підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Захисник також вказувала на те, що слідчому було відомо, що ОСОБА_4 перебуває на роботі в місті Києві, про що він повідомив слідчого в телефонному режимі, останньому не було встановлено заборони залишати місце проживання. Просила врахувати, що ОСОБА_4 виїхав на роботу до Києва, щоб заробити кошти на відшкодування шкоди потерпілим, зазначила, що робота водія є дуже важливою в часи війни, просила не застосовувати до підозрюваного домашній арешт, щоб він мав можливість заробити кошти для відшкодування завданої шкоди і просила застосувати до нього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Також зауважила, що досудове розслідування фактично завершено, тому немає необхідності у застосуванні запобіжного заходу.

У судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав позицію захисника, стверджував про те, що поїхав до Києва з метою працевлаштуватися і заробити кошти на відшкодування шкоди, не мав наміру ухилятися від явки до слідчого і планував прибувати до слідчого у разі наявності у нього такої можливості у зв`язку з роботою водієм.

На запитання слідчого судді ОСОБА_4 повідомив, що йому було відомо, що з 21.03.2022 слідчим ОСОБА_6 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, до якого він причетний, було відомо про обов`язок з`являтися до слідчого, виїхав до Києва на роботу 27.03.2022. ОСОБА_4 також підтвердив, що не повідомив слідчому адреси для направлення поштової кореспонденції у місті Київ, оскільки свідчий його про це не питав. Підтвердив також, що у АДРЕСА_1 проживає його матір, і що саме вона отримала поштове відправлення з відділення поліції 03.05.2022, про що повідомила ОСОБА_4 .

Сторона захисту визнала ті обставини, що ОСОБА_4 отримав через месенджер Viber фотокопію виклику до слідчого на конкретні дати, однак у ці дати до слідчого не з`явився, як повідомив ОСОБА_4 , у зв`язку з тим, що був у рейсі з доставки вантажу.

На запитання слідчого судді, чому саме ОСОБА_4 для працевлаштування обрав місто Київ, останній повідомив що у Вінницькій області роботи не має і в Києві добре платять.

Оцінюючи наявність підстав для застосування до підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу слідчий суддя керується таким.

Згідно з приписами пунктів 3 і 4 частини 2 статті 183 КПК України до раніше не судимої особи запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований лише у випадках: якщо особа підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 КПК, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину; до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про обґрунтованість оголошеної ОСОБА_4 підозри суд керується таким.

Слідчим суддею встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 190 КК України, що підтверджується даними витягу з ЄРДР станом на 09.05.2022 за номером кримінального провадження 0000046.

У досудовому розслідуванні на момент розгляду клопотання прокурором не прийнято рішення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів кримінального провадження в порядку статті 290 КПК, що визнали сторони кримінального провадження у судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Даними рапорта слідчого ОСОБА_9 від 29.04.2022 з додатками (фототаблицями), в сукупності із наданими стороною захисту доказами про перебування ОСОБА_4 на роботі в місті Києва і з огляду на визнання останнім обставини відсутності за адресою зареєстрованого місця проживання з 27.03.2022, визнання ОСОБА_4 тієї обставини, що він не повідомив слідчому іншої поштової адреси для відправлення кореспонденції, суд вважає доведеними обставини неможливості вручення письмового повідомлення про підозру, яке було складено 29.04.2022, у день складення. Крім того, ОСОБА_4 підтвердив, що не з`являвся на виклики слідчого у призначені ним дати. У зв`язку з цим, слідчим було правомірно прийнято рішення про направлення письмового повідомлення про підозру у спосіб, передбачений для вручення повідомлень, на єдину відому слідчому поштову адресу ОСОБА_4 .

Так, нормами статті 135 КПК України передбачено, що особа викликається до слідчого шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи, чи іншій особі, яка з нею проживає за місцем проживання особи. Повістка про виклик вручається особі працівником органу зв`язку, працівником правоохоронного органу, слідчим,прокурором.

Згідно з частиною 1 статті 136 КПК України належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

До клопотання долучено копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення на ім`я ОСОБА_4 , у якому наявний розпис про отримання поштового відправлення 03.05.2022 за адресою: с. Гайове, Жмеринський район Вінницька область, а також додано фіскальний чек про оплату вказаного рекомендованого відправлення. У судовому засіданні прокурор і ОСОБА_4 визнали ті обставини, що вказане поштове відправлення отримала матір ОСОБА_4 , останній також підтвердив, що матір повідомила йому про отримання листа з відділення поліції.

Крім того, письмове повідомлення про підозру, за твердженнями прокурора, які сторона захисту не оспорювала, було вручено особисто ОСОБА_4 після його затримання на підставі ухвали слідчого судді.

На підставі викладеного, слідчим суддею встановлено, що до моменту подання до суду клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 набув процесуального статусу підозрюваного у цьому кримінальному провадженні.

Стосовно висловлених захисником аргументів про необґрунтованість підозри за частиною 2 статті 289 КК України, слідчий суддя зауважує, що фактичних обставин своєї причетності до описаних у клопотанні подій ОСОБА_4 не оспорює. Крім того, його причетність до незаконного заволодіння автомобілем Toyota Auris підтверджується зібраними на цей момент стороною обвинувачення доказами: протоколами допиту свідків ОСОБА_10 , який був очевидцем того, як ОСОБА_4 домовився із ОСОБА_11 про оренду автомобіля Toyota Auris, та в лютому 2022 року перестав виходити на зв`язок і сплачувати орендну плату; ОСОБА_12 , в присутності якого ОСОБА_4 домовився з ОСОБА_8 про позику грошових коштів в сумі 2700 доларів США, та як гарантію повернення коштів ОСОБА_4 передав ОСОБА_8 автомобіль Toyota Auris; протоколами допиту потерпілого ОСОБА_7 від 21.03.2022 та потерпілого ОСОБА_8 від 30.03.2022.

Питання щодо юридичної кваліфікації дій ОСОБА_4 за епізодом заволодіння автомобілем потребує повного і всебічного з`ясування обставин справи під час судового розгляду, а також врахування правових позицій Верховного Суду щодо розмежування різних складів кримінальних правопорушень, правої оцінки усних домовленостей щодо передачі автомобіля іншій особі, що не може бути вирішено слідчим суддею на етапі обрання запобіжного заходу.

Водночас, на цей момент слідчий суддя не вбачає явно свавільного визначення стороною обвинувачення юридичної кваліфікації за частиною 2 статті 289 КК України з метою штучного створення підстав для обрання запобіжного заходу.

Обґрунтованості підозри за частиною 1 статті 190 КК України сторона захисту не оспорювала.

Таким чином, оголошену підозру слідчий суддя на цей момент вважає обґрунтованою.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 за власним бажанням виїхав з місця постійного зареєстрованого місця проживання через тиждень після внесення відомостей до ЄРДР у цьому кримінальному провадженні, достовірно знаючи, що здійснюється досудове розслідування подій, до яких він причетний, а також знаючи, що інше кримінальне провадження щодо нього перебуває на розгляді Барського районного суду. При цьому ОСОБА_4 не повідомив слідчому нової адреси свого проживання, на виклики слідчого не з`являвся.

З постанови слідчого від 09.05.2022 вбачається, що досудове розслідування було зупинено і оголошено підозрюваного ОСОБА_4 у розшук.

Згідно з рапортами оперуповноваженого СКП ВП № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_13 від 30.04.2022, 05.05.2022, 09.05.2022, оперуповноваженим було здійснено ряд заходів з метою встановлення місцезнаходження ОСОБА_4 та встановлено, що він за адресою проживання відсутній близько двох місяців, вхідні двері в домоволодіння ніхто не відчиняв.

Згідно з довідкою, виданою старостою Гаївського старостинського округу №31 від 03.05.2022 та актом обстеження фактичного проживання №49 від 03.05.2022, ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але за вказаною адресою фактично не проживає.

Згідно з довідкою-характеристикою від 23.03.2022 №25, виданою старостою Гаївського старостинського округу Жмеринського району Вінницької області, дані якої стороною захисту не спростовані, ОСОБА_4 користується поганою репутацією серед жителів села Гайове у зв`язку з неодноразовими зверненнями громадян про те, що він займається шахрайством.

За відсутності доказів повідомлення слідчому точної адреси місцезнаходження підозрюваного і зважаючи на процесуальну поведінку підозрюваного, який не з`являвся на виклики слідчого, мотивуючи свою відсутність зайнятістю на роботі, на яку він влаштувався за своїм вибором саме після початку досудового розслідування щодо нього і яка знаходиться на значній відстані від місця проведення досудового розслідування, не можна вважати, що слідчому було відомо точне місце перебування підозрюваного.

Слідчий суддя вважає необґрунтованим аргумент підозрюваного про відсутність роботи у Вінницькій області, оскільки в період воєнного стану робота водія є затребуваною у будь-якому регіоні України і будучи залученим до досудового розслідування ОСОБА_4 повинен був надавати пріоритет своїм процесуальним обов`язкам, а не використовувати роботу для легітимації поважності причин неявки на виклик слідчого.

Така поведінка ОСОБА_4 свідчить про його безвідповідальне ставлення до обов`язку з`являтися на виклики до слідчого і цікавитись ходом провадження, оскільки йому було відомо про кримінальне переслідування, яке здійснюється щодо нього.

Таким чином, прокурором доведено, що ОСОБА_4 перешкоджав кримінальному провадженню, свідомо затягуючи досудове розслідування і ухиляючись від явки до слідчого для проведення слідчих дій, використовуючи як причину працевлаштування у місті Києві. Зважаючи на це, слідчий суддя вважає доведеним ризик переховування від органів досудового розслідування і перешкоджання кримінальному провадженню шляхом затягування строків досудового розслідування.

Ризик вчинення нових кримінальних правопорушень слідчий суддя також вважає доведеним, оскільки встановлено, що на розгляді у Барському районному суді перебуває об`єднане кримінальне провадження № 125/2761/19 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289 КК України, а також зважаючи на репутацію підозрюваного за місцем свого постійного проживання.

Щодо ризику незаконно впливати на свідків, то слідчий суддя вважає позицію прокурора про наявність такого непереконливою і недоведеною.

Оцінюючи співмірність застосування тримання під вартою доведеним ризикам, слідчий суддя вважає, що прокурором не доведено, що вказаним ризикам не може запобігти застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у виді цілодобового домашнього арешту.

Слідчий суддя вважає, що в умовах підвищеного контролю за громадським порядком під час воєнного стану і наявності блок-постів по всій території України, що значно знижує ризик ухилення від відбування домашнього арешту, саме такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт здатен повною мірою запобігти встановленим ризикам для кримінального провадження. Цілодобовий домашній арешт так само полягає в повному обмеженні свободи пересування особи за межі місця свого проживання. Суд також враховує, що у підозрюваного є постійне місце проживання, де він проживає разом з матір`ю, а також має неповнолітню дитину, а отже, має соціальні зв`язки з родиною.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя дійшла висновку про недоведеність того, що, з урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження, наявним ризикам не зможе запобігти більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Водночас, особисте зобов`язання, про яке просила захисник, на цей момент не зможе запобігти встановленим ризикам.

Відповідно до частини 4 статті 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті (наявність обґрунтованої підозри і наявність ризиків), але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а саме недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

На підставі викладеного, слідчий суддя дійшла висновку, що клопотання слідчого, погоджене прокурором, слід задовольнити частково і застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на 30 днів. Саме такий строк домашнього арешту слідчий суддя вважає достатнім для запобігання наведеним ризикам для досудового розслідування.

Керуючись статтями 176-178, 182-184, 186-187, 193,194, 196, 205, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИЛА:
Клопотання слідчого задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с. Гайове, Барського району, Вінницької області, запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на 30 (тридцять) днів із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на ОСОБА_4 до закінчення дії цієї ухвали наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого і суду;

- про необхідність відлучитися із місця відбування домашнього арешту у зв`язку з викликом до суду завчасно повідомляти про це слідчого або прокурора.

Дата закінчення дії ухвали 10.06. 2022.

ОСОБА_4 негайно доставити до місця проживання і звільнити з-під варти.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Копію ухвали для виконання негайно передати у ВП №1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області для виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1