Категорія:ч.2 ст.186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференцзв`язку),
потерпілого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду від 11 травня 2022 року,
В С Т А Н О В И В
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Ківерці Волинської області, громадянку України, з середньою освітою, незаміжню, непрацюючу, фактично проживаючу в АДРЕСА_1 , раніше судиму:
-за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.03.2016 за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 року 1 місяць;

-за вироком Луцьким міськрайонним судом Волинської області від 08.12.2016 за ч.1 ст.125, ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ч.4 ст.70 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.03.2016 року з остаточним призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. 03.12.2019 року звільнена по відбуттю покарання,
визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 , ч.2 ст.186, ч.2 ст.190, ч.1 ст.357 КК України та призначено покарання:
--за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 (два) роки позбавлення волі;
--за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі;
--за ч.2 ст.190 КК України у виді 1 (один) рік позбавлення волі;
--за ч.1 ст.357 КК України у виді штрафу в розмірі 60 (шістдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (одна тисяча двадцять) гривень.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання до відбуття ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Запобіжний захід ОСОБА_7 залишено попередній у виді тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 19 липня 2021 року.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави судові витрати в розмірі 1307,60 (одна тисяча триста сім гривень шістдесят копійок) гривень за проведення судових експертиз в кримінальних провадженнях.
Вироком вирішено долю речових доказів та арештованого майна.

За вироком суду ОСОБА_7 визнана винною та засуджена за те, що вона 09.11.2020, близько 01:30 год., перебуваючи на території АЗС «UPG», що в с. Зміїнець на вул. Левадній, 2В Луцького району Волинської області, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом обману, який виразився у повідомленні завідомо неправдивих відомостей з приводу необхідності здійснення телефонного дзвінка з належного потерпілому ОСОБА_10 мобільного телефону марки «Apple», моделі «iPhone XS», заздалегідь не маючи наміру щодо подальшого повернення власнику його майна, повторно незаконно заволоділа належним потерпілому мобільним телефоном, вартість якого згідно висновку експерта № 815 від 17.11.2020 становить 14355,33 грн., чим спричинила потерпілому майнової шкоди на вищевказану суму.
Крім того, вона ж, 13.12.2020, близько 05:30 год., діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та метою незаконного заволодіння чужим майном, усвідомлюючи протиправність своїх дій, повторно, перебуваючи в готельно-ресторанному комплексу «Ness», що на вул. Шиманського, 21 в с. Крупа Луцького району Волинської області, шляхом вільного доступу, таємно викрала майно належне потерпілому ОСОБА_8 , а саме: мобільний телефон марки «HUAWEI P smart P20», відповідно до висновку експерта № СЕ-19/103-20/10149-ТВ від 21.12.2020, вартістю 4713,33 грн.; ланцюжок виготовлений із золота 585 проби, масою 10,52 г. та хрестик виготовлений із золота 585 проби, вагою 4,48 грн., відповідно до висновку експерта № СЕ-19/103-20/10197-ТВ від 21.12.2020, вартістю 17756,08 грн. та 7561,53 грн., чим спричинила потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 30030,94 грн..
Крім того, вона ж, 27.12.2020, близько 19:30 год., перебуваючи в готельному номері № НОМЕР_1 Туристичного комплексу-бару-готелю «Зустріч», що на вул. Луцькій, 2А в с. Зміїнець Луцького району Волинської області, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій, шляхом вільного доступу, таємно викрала належне потерпілому ОСОБА_11 майно, а саме: мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 6A», ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , вартість якого відповідно до висновку експерта № СЕ-19/103-21/179-ТВ від 12.01.2021 становить 1800 грн., чим спричинила потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Крім того, вона ж, 25.04.2021, близько 07:00 год., перебуваючи в готельному номері мотелю «Формула плюс», що знаходиться на вул. Б. Хмельницького, 1 в с. Зміїнець Луцького району Волинської області, діючи з прямим умислом, керуючись корисливим мотивом та метою незаконного заволодіння офіційним документом, а саме: банківською карткою «Монобанк» № НОМЕР_4 , яка знаходилась в користуванні ОСОБА_12 , використовуючи безпорадний стан потерпілого, таємно викрала дану банківську картку.
Крім того, вона ж, 25.04.2021, близько 07:18 год., перебуваючи в приміщенні супермаркету «Наш Край», що на вул. Шевченка, 11 в с. Зміїнець Луцького району Волинської області, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій, шляхом вільного доступу, за допомогою банківської картки «Монобанк» № НОМЕР_4 , виданої на ім`я ОСОБА_12 , шляхом введення попередньо отриманого пін-коду, п`ятнадцятьма транзакціями, з банкомату «Приватбанк», за вказаною вище адресою, зняла грошові кошти на загальну суму 15 000 грн., які знаходились на рахунку вищевказаної банківської картки, чим таємно викрала належні ОСОБА_12 грошові кошти та завдала потерпілому майнову шкоду на вищевказану суму.
Крім того, вона ж, 25.04.2021, о 10:56 год., перебуваючи в приміщенні ювелірного магазину «Укрзолото», що розташований у ТРЦ «Порт Сіті», що на вул. Сухомлинського, 1 в м. Луцьк Волинської області, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій, шляхом вільного доступу, за допомогою банківської картки «Монобанк» № НОМЕР_4 , виданої на ім`я ОСОБА_12 , шляхом введення попередньо отриманого пін-коду, здійснила розрахунок за придбані ювелірні вироби за вищевказаною адресою, на загальну суму 17 578 грн., які знаходились на рахунку вищевказаної банківської картки, чим таємно викрала належні ОСОБА_12 грошові кошти та завдала потерпілому майнову шкоду на вищевказану суму.
Крім того, вона ж, 25.04.2021, в період часу з 11:20 год. по 11:27 год., перебуваючи в приміщенні магазину «Золотий Вік», що розташований в ТРЦ «Порт Сіті» на вул. Сухомлинського, 1 в м. Луцьк Волинської області, діючи умисно, повторно, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій, шляхом вільного доступу, за допомогою банківської картки «Монобанк» № НОМЕР_4 , виданої на ім`я ОСОБА_12 , шляхом введення попередньо отриманого пін-коду, двічі здійснила розрахунок за придбані ювелірні вироби, на загальну суму 12 252 грн., які знаходились на рахунку вищевказаної банківської картки, чим таємно викрала належні ОСОБА_12 грошові кошти та завдала потерпілому майнову шкоду на вищевказану суму.
Крім того, вона ж, 11.06.2021, близько 23:55 год., перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів та керуючись метою відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_13 , яке виразилося у здійсненні поштовху в ділянку тулуба, внаслідок чого останній втратив рівновагу та впав на землю. В подальшому, продовжуючи свої протиправні дії направлені на заволодіння чужим майном, в той час коли потерпілий ОСОБА_13 перебував на землі, обвинувачена ОСОБА_7 шляхом нанесення ряду ударів ногами та руками по голові та тулубу потерпілого, повторно, відкрито викрала із барсетки грошові кошти в сумі 342 грн., яка випала на землю з рук потерпілого після нанесення ударів, чим завдала потерпілому ОСОБА_13 матеріальних збитків на суму 342 грн.
Таким чином, обвинувачена ОСОБА_7 своїми діями, що виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману(шахрайства), вчиненому повторно, скоїла злочин, передбачений ч.2 ст.190 КК України, окрім цього, своїми діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна(крадіжці), вчиненому повторно, скоїла кримінальне правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, також своїми діями, котрі виразились у таємному викраденні з корисливих мотивів офіційного документу, вчинила кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.357 КК України та своїми діями, що виразились у відкритому викрадені чужого майна(грабіж) поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, скоїла злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України.
У поданих апеляційних скаргах:
-в поданій апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження та правову кваліфікацію її дій, зазначає, що місцевим судом невірно оцінено її пояснення та доводи, внаслідок чого просить вирок суду скасувати у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості й застосувати до неї інститут звільнення від відбування покарання із випробуванням;

-в поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження та правову кваліфікацію дій ОСОБА_7 , просить вирок суду змінити у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону, неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Вказує на допущення судом першої інстанції помилки при призначенні обвинуваченій покарання за ч.1 ст.357 КК України. Санкцією даної статті передбачене покарання у виді штрафу в розмірі до 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до трьох років, однак місцевим судом, згідно вироку, призначив ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто покарання, яке не передбачене санкцією ч.1 ст.357 КК України.

Окрім цього, судом у вступній частині вироку як обставини, що впливають на правильне вирішення справи та призначення справедливого покарання, не вказано усі непогашенні судимості. Так, у ОСОБА_7 наявні непогашенні судимості за двома вироками, а саме за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.03.2016 за ч. 3 ст.185 КК України та вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.12.2016 за ч.1 ст.125, ч.2 ст.186 КК України.

Також прокурор звертає увагу на допущенні судом першої інстанції помилки при визначенні обставин, які згідно ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого. Місцевим судом вказана обтяжуюча покарання обставина - рецидив злочинів, однак у обвинуваченої наявна незнята і непогашена судимість за умисні кримінальні правопорушення, передбаченні ч.2 ст.186. ч.1 ст.125 КК України за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.12.2016, яка врахована при кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України, як кваліфікуюча ознака «повторно». Враховуючи вказане, на переконання апелянта, обтяжуюча покарання обставина рецидив злочинів, наявна лише стосовно кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України.

У зв`язку з наведеним, прокурор просить оскаржуваний вирок змінити, вважати ОСОБА_7 засудженою за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 186, ч.2 ст.190. ч.1 ст.357 КК України. За ч.1 ст.357 КК України вважати обвинувачену засудженою до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. У вступній частині вироку вказати про наявність в обвинуваченої судимості за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.03.2016 за ч.3 ст.185 КК України. В мотивувальній частині оскаржуваного вироку вказати про наявність обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_7 «рецидив злочинів» стосовно кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України. У решті вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та заперечив щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченої, думку ОСОБА_7 , яка просила задовольнити подану нею апеляційну скаргу та суворо її не карати, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Встановлені судом фактичні обставини вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень та їх кваліфікація за ч.2 ст185, ч.2 ст.186. ч.2 ст.190, ч.1 ст.357 КК України є правильною.
При цьому у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції.
За положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, у зв`язку з вказаним, фактичні обставини кримінального провадження апеляційним судом не досліджуються.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є вирок, постановлений за умови правильного застосування у ньому матеріального закону та дотримання при проваджені справи кримінально-процесуального закону. Вимога законності вироку означає, що вирок за своєю формою відповідає закону, та за своїм змістом ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, попереднє розслідування і судовий розгляд якого проведені у точній відповідності з вимогами кримінально-процесуального закону. При постановленні вироку суд повинен дати оцінку всім доказам по справі з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Даних вимог судом першої інстанції в повній мірі не дотримано.

Перевіряючи доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання ОСОБА_7 за ч.1 ст.357 КК України, суд вважає їх слушними з огляду на таке.

Санкцією ч.1 ст.357 КК України передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до трьох років. Однак, як вбачається з вироку суду першої інстанції, обвинуваченій ОСОБА_7 було призначено покарання за ч.1 ст.357 КК України у виді штрафу в розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривень, тобто покарання, яке не передбачене санкцією вказаної статті.

З урахуванням вказаного, судова колегія погоджується з доводами прокурора про призначення обвинуваченій покарання за ч.1 ст.357 КК Україні в межах санкції даної статті, а саме покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Окрім цього, обгрунтованим є твердження прокурора щодо не зазначення місцевим судом усіх наявних непогашених судимостей в обвинуваченої. Як вбачається із вимоги про судимість, ОСОБА_7 була визнана винною та засуджена вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.03.2016 за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць, згодом вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.12.2016 визнана винною та засуджена за ч.2 ст.186, ч.1 ст.125 КК України, на підставі вимог ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, до покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.03.2016 року та визначено остаточне покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. 03.12.2019 звільнення по відбуванню покарання. Таким чином, відповідно до положень ст.89 КК України, на момент ухвалення вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.05.2022 стосовно ОСОБА_7 строк погашення вищевказаних судимостей не закінчився, у зв`язку з чим, на переконання апеляційного суду, вступну частину оскаржуваного рішення необхідно доповнити вказівкою про наявність у ОСОБА_7 судимості за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.03.2016 за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
У відповідності до п.1 ч.1 ст. 67 КК України при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються, серед інших, вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів.
Відповідно до положень ст. 32 КК України повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.
Згідно із ст.34 КК України, п.п. 3,19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив та їх правові наслідки» від 04 червня 2010 року №7, рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.
Також п.19 даної постанови зазначається, якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 КК як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.
Оскаржуваним вироком від 11 травня 2022 року ОСОБА_7 визнано винною та засуджено за вчинення чотирьох умисних злочинів. При цьому обвинувачена має не зняту та непогашену в порядку, встановленому законом, судимість за вчинення попередніх умисних злочинів.
Востаннє ОСОБА_7 засуджена вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.12.2016 року за ч.1 ст.185 КК України та за ч.1 ст.125 КК України, що, відповідно до положень ст.34 КК України, становить рецидив злочинів до кримінальних правопорушень, за які остання засуджена оскаржуваним вироком, оскільки також вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст.357 КК України.
Враховуючи вказане, місцевим судом обґрунтовано визнано обставиною, яка обтяжує покарання - рецидив злочинів, тому безпосереднє зазначення у вироку даної обтяжуючої обставини за конкретною статтею, зокрема ст.357 КК України, як про це просить прокурор в поданій апеляційній скарзі, є недоцільним.
Крім того, ОСОБА_7 раніше неодноразово було засуджено за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, що згідно ч.3 ст.32 КК України, вказує про наявність в її діях кваліфікуючої ознаки у виді повторності, однак дана обставина не спростовує наявність у діях обвинуваченої рецидиву злочину, як обставини, що обтяжує покарання.
Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 про невідповідності призначеного їй покарання внаслідок його надмірної суворості та щодо наявності підстав для застосування щодо неї інституту звільнення від відбування покарання з випробування, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При призначенні обвинуваченій покарання місцевий суд в достатній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, які відносяться як до категорії кримінальних проступків, нетяжких злочинів і тяжких злочинів, всі обставини справи та дані про особу обвинуваченої.
До обставин, що пом`якшують покарання місцевий суд відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування завданої шкоди, до обставин, що його обтяжують - рецидив кримінальних правопорушень.
Окрім вказаного, при призначенні покарання враховано особу обвинуваченої, яка свою вину визнала повністю, щиро розкаялась у вчиненому, частково відшкодувала потерпілим завдані збитки, має постійне місце проживання, на утриманні якої перебувають двоє малолітніх дітей, однак судом взято до уваги також, що остання раніше неодноразово судима, кількість вчинених епізодів кримінальних правопорушень, не працює, не займається суспільно-корисною працею, не має постійного джерела доходу, а тому місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 не можливе без ізоляції від суспільства.
Призначене покарання, на думку апеляційного суду, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення ним нових злочинів.
Враховуючи вищевикладене, підстав для пом`якшення ОСОБА_7 призначеного покарання з мотивів наведених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить. Тому доводи обвинуваченої про призначення їй надто суворого покарання не відповідають фактичним обставинам справи і є безпідставними.
Враховуючи вищенаведена та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409 КПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2022 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Залишити покарання призначене ОСОБА_7 за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2022 року:
--за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 (два) роки позбавлення волі;
--за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі;
--за ч.2 ст.190 КК України у виді 1 (один) рік позбавлення волі.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.357 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання до відбуття ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Доповнити вступну частину вироку вказівку на наявність в ОСОБА_7 судимості за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 березня 2016 року за ч.3 ст.185 КК України.

В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом, а засудженою ОСОБА_7 в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий

Судді