В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2022 року

Рівненський міський суд Рівненської області в особі судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівному кримінальне провадження №0005766 від 21.09.2019 про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Волошки Рівненського району Рівненської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, працюючого водієм автотранспортних засобів ТОВ «Авантадор», неодруженого, не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого: частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України,

розгляд кримінального провадження відбувся за участю сторін кримінального провадження: прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

20 вересня 2019 року, приблизно о 22 годині 00 хвилин, в темну пору доби, водій ОСОБА_3 , керуючи мотоциклом Viper V 200 CR, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який мав несправності, у вигляді відсутності робочої рідини в бачку циліндра приводу гальмівного механізму переднього колеса, а також відсутності в місці конструктивного розташування елементів приводу та механізму заднього колеса, в порушенням вимог пункту 31.4.1 а), Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі по тексту Правила дорожнього руху) що забороняє експлуатацію транспортних засобів за наявності технічної несправності у вигляді зміненої конструкції гальмової системи, що не відповідає вимогам підприємства-виробника; в порушення вимог пункту 36.1 а) Правил дорожнього руху, що забороняє подальший рух транспортних засобів у яких робоча гальмівна система не дають змоги водієві зупинити транспортний засіб, рухаючись по проїзній частині вул. Соборної в м. Рівне, біля НУВНП, зі сторони вул. Княгині Ольги в напрямку вул. Пушкіна, в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, в порушення вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху, здійснюючи маневр обгону, не переконався що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, перетнув дорожню розмітку 1.1 (суцільна лінія) перетин якої заборонено та допустив зіткнення з попутним автомобілем Chevrolet Cruze, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , який здійснював маневр повороту ліворуч до в`їзду на прилеглу територію НУВГП. Після зіткнення, мотоцикл Viper V 200 CR, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по інерції відкинуло на тротуар, де він контактував із стоячим автомобілем Seat Alhambra, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла Viper V 200 CR, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, у вигляді вторинно-відкритого уламкового перелому середньої третини обох (великогомілкової та малогомілкової) кісток лівої гомілки зі зміщенням уламків з наявністю рваної рани в середній третині, травматичного вивиху лівого кульшового суглоба, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.

Порушення ОСОБА_3 вимог пункту 10.1 та 31.6 а) Правил дорожнього руху, які передбачають, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких робоча гальмова система чи рульове керування не дають змоги водієві зупинити транспортний засіб або здійснити маневр під час руху з мінімальною швидкістю, перебувають у прямому безпосередньому причинному зв`язку із скоєнням дорожньо-транспортної пригоди та суспільно-небезпечними наслідками, що настали.

Своїми діями, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Обвинувачений визнав себе винуватим у вчиненому кримінальному правопорушенні і дав показання, що він 20.09.2019, приблизно о 22 годині, в темну пору доби, керуючи мотоциклом Viper V 200 CR, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який мав несправності, у вигляді відсутності робочої рідини в бачку циліндра приводу гальмівного механізму переднього колеса, а також відсутності в місці конструктивного розташування елементів приводу та механізму заднього колеса, проявив неуважність до дорожньої обстановки, здійснюючи маневр обгону, не переконався що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, перетнув дорожню розмітку - суцільна лінія, та допустив зіткнення з попутним автомобілем Chevrolet Cruze, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , який здійснював маневр повороту ліворуч до в`їзду на прилеглу територію НУВГП. Після зіткнення, мотоцикл по інерції відкинуло на тротуар, де він контактував із стоячим автомобілем Seat Alhambra, реєстраційний номер НОМЕР_3 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 , який їхав з ним на мотоциклі отримав тяжкі тілесні ушкодження. Просив не призначати покарання пов`язане з позбавленням волі з відбуванням покарання у кримінально виконавчій установі. Просив не позбавляти його права керування транспортними засобами, тому що працює водієм. Вказав, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди в сумі 64 019,07 гривень та моральної шкоди в розмірі 50 000 гривень, завданих злочином, підлягає задоволенню повністю.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 просив врахувати, що обвинувачений працює водієм автотранспортних засобів ТОВ «Авантадор» та позитивно характеризується за місцем роботи, крім того працює в лавах територіальної оборони, а саме перевозить вантажі та громадян, тому просить не призначати обвинуваченому покарання пов`язане з позбавленням волі з відбуванням покарання у кримінально виконавчій установі та додаткове покарання позбавлення права керувати транспортним засобом. Цивільний позов потерпілого підлягає задоволенню.

Потерпілий ОСОБА_6 подав до суду заяву про проведення судового розгляду без його участі (т.1, а.с. 142). В заяві просив призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду, вказав, що цивільний позов підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо розгляду кримінального провадження відповідно до ч. 3 ст. 349 КК України, зміст цих обставин та їх наслідки йому роз`яснені та зрозумілі.

Відповідно до частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України суд, за клопотанням учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно всіх фактичних обставин справи, цивільного позову, тому що вони ніким не оспорюються.
При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи і не має сумнівів у добровільності позиції.

Також суд роз`яснив, що учасники судового провадження будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 року)при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує вимоги пунктів 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином вчиненим з необережності; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий (т.1, а.п. 128), на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (т.1, а.п. 130), за місцем роботи обвинувачений характеризується позитивно, вказано, що на закріпленому транспортному засобі аварій не допускав, доган та дисциплінарних стягнень не має тощо (т. 1, а.с. 43); за місцем проживання обвинувачений характеризується позитивно, вказано, що в громадських місцях та побуті веде себе добре, до адміністративної відповідальності адміністративною комісією сільської ради не притягувався тощо (т. 1, а.п. 131), є членом самооборони Олександрійської сільської територіальної громади (т. 1, а.с. 158), обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні; відсутність обставин, що обтяжує покарання, тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 слід призначити покарання за вчинений злочин позбавлення волі в мінімальних межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України, що відповідатиме меті покарання, ступеню тяжкості кримінального правопорушення, сприятиме виправленню ОСОБА_3 та попередженню скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, також що при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зі ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», враховуючи особу обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому злочині, про що свідчить те, що він повністю визнав свою винуватість у вчиненому злочині, обвинувачений працює водієм автотранспортних засобів ТОВ «Авантадор» та позитивно характеризується за місцем роботи (т.1, а.с. 43), тому вирішуючи питання щодо покарання, суд бере до уваги вказані вище обставини в їх сукупності і приходить до висновку про те, що обвинуваченому слід призначити покарання за вчинений злочин позбавлення волі і відповідно до статті 75 КК України звільнити від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк, враховуючи, що він раніше не судимий, вчинив кримінальне правопорушення з необережності, 1 рік та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

При вирішенні питання щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк суд враховуючи, що обвинувачений раніше не судимий, працює водієм автотранспортних засобів ТОВ «Авантадор» та позитивно характеризується за місцем роботи (т. 1, а.с. 43, 52), є членом самооборони Олександрійської сільської територіальної громади (т. 1, а.с. 158) та вважає можливим не застосувати до обвинуваченого додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк.

Щодо заявленого цивільного позову потерпілого (т. 1, а.с. 90-125) слід зазначити наступне.

Згідно ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Суд, з урахуванням того, що сума матеріальної шкоди у розмірі 64 019,07 гривень, про понесені витрати на придбання медикаментів, медпрепаратів, медичного інвентарю та проходження медичного обстеження, підтверджена фіскальними чеками долученими до цивільного позову, приймаючи до уваги визнання ОСОБА_3 позовних вимог, суд вважає необхідним задовольнити вимоги про стягнення матеріальної шкоди в повному обсязі.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, спричинена фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю відшкодовується особою, яка його спричинила при наявності його вини.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань,погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення .

Вирішуючи цивільний позов потерпілого про стягнення із обвинуваченого завданої моральної шкоди в розмірі 50 000 гривень, суд на підставі ст. ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, керуючись ст.ст. 127-129 КПК України, з урахуванням того, що внаслідок дорожньо транспортної пригоди, яка сталась з вини обвинуваченого, потерпілому заподіяно тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок чого, йому встановлено ІІІ групу інвалідності (загальне захворювання з ураженням опорно рухового апарату), що підтверджується Довідкою до акта огляду медико соціальною експертною комісією серії 12ААв №349802 виданою обласною МСЕК №2 ч. Черкаси виданої 22.07.2021 (т. 1, а.с. 114), що потерпілому довелося переносити моральні та фізичні страждання, пов`язані із заподіянням тілесних ушкоджень, докладати додаткових зусиль для організації свого життя в зв`язку із заподіянням тілесних ушкоджень, необхідністю знаходитися на стаціонарному лікуванні, потребувати сторонньої допомоги після операційного втручання, а також враховуючи характер і обсяг душевних, фізичних та психічних страждань, вимушеність змін в життєвому ритмі, а також, що цивільний позов в частині відшкодування моральних шкоди ОСОБА_3 також визнав, суд приходить до висновку про задоволення цивільного позову в цій частині в повному обсязі, та про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого 50 000 гривень моральної шкоди.

Процесуальні витрати, а саме, витрати, пов`язані із залученням експерта в розмірі 8321,53 грн., підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України.

Відповідно до частини 4 статті 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Долю речових доказів вирішити згідно ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід відповідно до ст. 176 КПК України до обвинуваченого не застосовувався.

На підставі викладеного, керуючись ст.100, 349, 366-371, 373-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненому кримінальному правопорушенні передбаченому частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України та призначити покарання позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені частиною 1 статті 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_6 задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 64 019,07 (шістдесят чотири тисячі дев`ятнадцять) гривень 07 копійок майнової шкоди та 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди завданої злочином.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 8 321 (вісім тисяч триста двадцять одну) гривню 53 копійки витрат на залучення експерта.

Скасувати арешт накладений на мотоцикл Viper НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 (т. 1, а.п. 27) .

Речові докази: автомобіль Chevrolet Cruze, реєстраційний номер НОМЕР_2 (т. 1, а.п. 20-21) - повернути ОСОБА_7 ; мотоцикл Viper V 200 CR, реєстраційний номер НОМЕР_1 (т. 1, а.п. 22-23) та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 - повернути ОСОБА_3 ; оптичний DVD-R диск (т. 1, а.п. 32) - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1