Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/3700/22
У Х В А Л А
про повернення скарги

27 травня 2022 року Слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1 розглянувши матеріали скарги адвоката ОСОБА_2 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_3 , на дії (бездіяльність) слідчого ГУ СБУ у м. Києві та Київській області, що полягає у нерозгляді клопотання,

В С Т А Н О В И В :

Адвокат ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді Подільського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність слідчого ГУ СБУ у м. Києві та Київській області, що полягає у нерозгляді клопотання від 02.05.2022 «Щодо надання правової (правничої) допомоги адвокатом у кримінальному провадженні», поданого в межах кримінального провадження № 00000059 від 28.03.2022 р.

Адвокат зазначає місцезнаходження Слідчого управління Головного Управління СБУ у м. Києві та Київській області: Аскольдів провулок, 3-а, м. Київ, Київська обл., 01010.

Звертаючись до слідчого судді зі скаргою, заявник не обґрунтовує підсудність її Подільському районному суду м. Києва, однак, як убачається зі скарги місцезнаходження Слідчого управління Головного Управління СБУ у м. Києві та Київській області є Аскольдів провулок, 3-а, м. Київ, Київська обл., 01010, що відноситься до територіальності Печерського району міста Києва.

Вивчивши зміст поданого клопотання, слідчий суддя вважає, що воно підлягає поверненню заявнику з наступних підстав.

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з ст.ст.7,9 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться законність та інші засади. Законність окрім іншого передбачає і те, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст. 7 КПК України.

Відповідно до ст.9 ч.5 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.9 ч.6 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Одними з таких засад є законність (ст.7 ч.1 п.2 КПК України).

Відповідно до вимог ст. 32 КПК України, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.

Стаття 38 КПК України встановлює, що органами досудового розслідування є органи, що здійснюють досудове слідство і дізнання.

Досудове слідство здійснюють:1) слідчі підрозділи: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; г) органів Державного бюро розслідувань; 2) підрозділ детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України;3) підрозділи детективів органів Бюро економічної безпеки України.

Тобто, чинний кримінальний процесуальний закон визначає органами досудового розслідування не службових осіб - слідчих цих органів досудового розслідування, - а відповідні державні установи - слідчі підрозділи та підрозділи детективів.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, у межах юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, з урахуванням вимог ст.ст. 32, 33 КПК України щодо територіальної та інстанційної підсудності.

Згідно з положеннями ст. 93 ЦПК України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в ухвалі від 22 травня 2020 року у справі № 643/7609/20 (провадження № 51-2437впс20), встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права .

У вказаній ухвалі Верховний Суд наголосив, що за допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом (ст. 24 Конституції України та ст. 10 КПК України). Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Згідно з пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

На необхідність розгляду справ «судом, встановленим законом» в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод неодноразово звертав увагу в своїх прецедентних рішеннях Європейський суд з прав людини (у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76, у справі «Коем та інші проти Бельгії» (Coeme and Others v. Belgium), заява №№ 32492/96, 32547/96, 32548/96, 33209/96 та 33210/96, у справі Кембелл і Фелл проти Сполученого Королівства від 28.06.1984 р., у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07. 2006 р., у справі «Верітас проти України» від 13.11.2008 р.), зазначаючи, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Безпосередньо в рішеннях у справі «Сокуренко і Стригун проти України» та у справі «Верітас проти України» Європейським судом з прав людини було визнано перевищення повноважень Верховним Судом України при прийнятті процесуального рішення в ході розгляду конкретної справи.

В рішеннях ЄСПЛ у справах «Дія-97проти України» (від 21.10.2010 р.), «Гожелік та інші проти Польщі», «Гудвін проти Сполученого Королівства» Суд зазначає, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності та що сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування;

Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Відповідно до положень ст.306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст. 318-380 КПК України, з урахуванням положень глави 26.

Відповідно до ч. 2 ст. 304 КПК України, скарга повертається, якщо:1) скаргу подала особа, яка немає права подавати скаргу; 2) скарга не підлягає розгляду в цьому суді; 3) скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою ст. 304 КПК України (тобто десяти днів), і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Таким чином, п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України передбачено повернення скарги, яка не підлягає розгляду в цьому суді.

Зважаючи на те, що орган досудового розслідування, дії (бездіяльність) якого є предметом оскарження не знаходиться в межах юрисдикції Подільського районного суду м. Києва, то судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування повинен здійснюватись слідчим суддею суду першої інстанції в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування - Слідчого управління Головного Управління СБУ у м. Києві та Київській області: Аскольдів провулок, 3-а, м. Київ, Київська обл., 01010.

Враховуючи викладене, з метою недопущення порушень правил підсудності при розгляді даної скарги та забезпечення здійснення належного контролю за дотриманням прав та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає за необхідне повернути скаргу заявнику для звернення до належного суду за місцезнаходженням органу досудового розслідування.

Керуючись ст.ст.303, 304, 306, 307 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

скаргу адвоката ОСОБА_2 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_3 , на дії (бездіяльність) слідчого ГУ СБУ у м. Києві та Київській області, що полягає у нерозгляді клопотання повернути заявнику.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню з даною скаргою за місцем знаходження органу досудового розслідування.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. КиєваОСОБА_1