Провадження № 11-кп/4823/304/22
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

27 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Розглянула у порядку письмового провадження апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 травня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 152, ч. 6 ст. 153, ч. 1 ст. 155, ч. 2 ст. 155, ч. 1 ст. 301-1 України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках судового розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0002294 від 28 липня 2021 року, продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 14 липня 2022 року включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що розгляд кримінального провадження не завершений з об`єктивних причин, а підстав для скасування запобіжного заходу або заміни його на більш м`який суд не встановив, ризики, що були враховані під час обрання міри запобіжного заходу на час розгляду клопотання не зменшилися та продовжують існувати.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_5 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, відмовити у задоволенні клопотання прокурора та задовольнити клопотання сторони захисту змінити запобіжний захід ОСОБА_6 з тримання під вартою на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, з покладенням на нього ряду обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Мотивує тим, що ухвалою суду ОСОБА_6 був продовжений строк дії запобіжного заходу до 21 квітня 2022 року. В подальшому рішення про продовження тримання під вартою було прийнято Чернігівською обласною прокуратурою на підставі ст. 615 КПК України, чим, на думку захисника, був порушений процесуальний порядок в частині того, що відповідне питання мало бути розглянуто судом з повідомленням її та обвинуваченого.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, судом було проігноровано, що станом на 21 квітня 2022 року активна фаза бойових дій на території Київської та Чернігівської областей була завершена і оскільки підсудність Деснянського районного суду м. Чернігова була перенесена до Яготинського районного суду Київської області, була об`єктивна можливість розглянути питання продовження строку тримання під вартою в присутності захисника та обвинуваченого, проте цього зроблено не було, чим було допущено порушення ч. 6 ст. 615 КПК України.

Вказує на те, що на даний час у кримінальному провадженні виникли та стали достатніми підстави для висновку про можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , який тримається під вартою, на більш м`який. Відповідно до практики Європейського суду розумний строк починається з моменту обвинувачення особи, тобто з часу, коли компетентні органи офіційно її повідомили, що вона вчинила злочин. Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою.

Не зважаючи на тяжкість санкції статті кримінального закону згідно обвинувачення, суд безпосередньо керується нормою прямої дії ст. 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості підсудного. На даний час, є підстави вважати, що подальше перебування обвинуваченого під вартою буде суперечити п.п. «с» п. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини та принципу правової держави, оскільки час, який особа знаходиться під вартою, вже не є співмірним з тяжкістю обвинувачення, яке на даний час є недоведеним.

При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Судом першої інстанції було повністю проігноровано той факт, що обвинувачений ОСОБА_6 має досвід проходження військової служби та вміє керувати великогабаритною військовою технікою, цей досвід є неоціненним, враховуючи повномасштабне вторгнення російської федерації. Зважаючи на оголошену Президентом України ініціативу щодо участі осіб із бойовим досвідом в обороні нашої держави, ОСОБА_6 в залі судового засідання виявив бажання приймати участь у бойових діях.

Після спливу певного проміжку часу, навіть обґрунтована підозра не може бути єдиним виправданням тримання обвинуваченого під вартою, а тому суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Апеляційна скарга захисника не містить прохання про здійснення апеляційного розгляду за участі адвоката, так само як і відсутнє клопотання ОСОБА_6 про його бажання приймати безпосередню участь в апеляційному розгляді в залі судового засідання апеляційного суду, що дозволяє провести апеляційний розгляд без виклику сторін в порядку письмового провадження, відповідно до положень ч. 3 ст. 422-1 КПК України.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, щодо неповнолітньої особи, за найтяжчий з яких законом передбачено покарання у виді довічного позбавлення.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно врахував, характер обвинувачення, неповнолітній вік потерпілої особи, а також особу обвинуваченого, його характеристику та соціальні зв`язки.

Той факт, що ОСОБА_6 виявив бажання захищати Державу, як особа яка проходила службу в армії, має досвід керування важкою військовою технікою, не може стати підставою для зміни запобіжного заходу, як про це просить захисник.

По перше, у разі проходження служби в лавах Збройних сил України, ОСОБА_6 не зможе виконувати покладені на нього обов`язки, про які вказує адвокат в апеляційній скарзі.

По друге, потерпілі також наділені правами у кримінальному провадженні, в тому числі і правом на справедливий судовий розгляду в розумні строки.

При цьому, вимоги до осіб, які мають захищати територіальну цілісність нашої Держави, є особливими, і особи, які підозрюються у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, тим більше пов`язаних із застосуванням насильства до неповнолітньої, до таких осіб не належать.

Зміна запобіжного заходу для обвинуваченого, з огляду на те, що триває судовий розгляд, не всі особи допитані та не всі докази досліджені, перед судом постає питання вирішити чи винуватий ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, є передчасною. Крім того, в умовах воєнного стану, оголошеного в Державі, обвинувачений отримав більше можливостей для того, щоб уникнути суду та справедливого покарання, у разі, коли він буде визнаний винуватим.

Відповідно до пункту 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, про які вказує обвинувачений, якщо цього вимагає суспільний інтерес, який у даному випадку полягає у забезпеченні особистої свободи та недоторконасті дітей.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду щодо наявності обґрунтованих ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_6 . Усім наведеним в апеляційній скарзі обставинам, неодноразово була надана оцінка, як під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою так і під час продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу, які з плином часу не зменшилися та не зникли.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин справи, даних щодо особи обвинуваченого, який не має сталих соціальних зв`язків, у нього наявні негативні соціальні звички, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 615 КПК України встановлена екстраординарна та виняткова процедура обрання зазначених запобіжних заходів керівником відповідного органу прокуратури. Отже, ініціює обрання тримання під вартою та здійснення затримання з метою приводу прокурор, або слідчий за погодженням із прокурором шляхом подання відповідного клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 615 КПК України у разі неможливості проведення підготовчого судового засідання обраний під час досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважається продовженим до вирішення відповідного питання у підготовчому судовому засіданні, але не більше ніж на два місяці. Так само пролонгується запобіжний захід у вигляді тримання під вартою під час судового розгляду (ч. 6 ст. 615 КПК України).

У даному кримінальному провадженні судовий розгляд вже був розпочатий. Через активні бойові дії на території Чернігівської області суди тимчасово призупинили відправлення правосуддя з 04 березня 2022 року та відновили свою роботу 02 травня 2022 року.

Факт припинення активних бойових дій на території Чернігівської області не є підставою вважати, що загроза життю та здоров`ю працівників суду, суддів та відвідувачів суду минула та вони мали можливість прибути на роботу, як про це вказує захисник.

Тому, продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 Чернігівською обласною прокуратурою, не є порушенням процесуального порядку, оскільки об`єктивно було неможливо звернутись з таким клопотанням до слідчого судді Яготинського районного суду Київської області, так як м. Чернігів майже було позбавлене шляхів до виїзду за межі міста. Отже, доставка обвинуваченого до суду була неможливою, при цьому, розгляд справи в режимі відеоконференції також був неможливим через відсутність стійкого та постійного Інтернет зв`язку.

Таким чином, продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 відбувалось в межах кримінального процесуального законодавства і порушень прав обвинуваченого,гарантованих йому як національним законодавством та і нормами міжнародного права, допущено не було.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 травня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_7 АНТИПЕЦЬ ОСОБА_8