ВИРОК
Іменем України
24.06.2022 року Франківський районний суд м.Львова у складі:
головуючої судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
розглянувши у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового розгляду обвинувальний акт та додані до нього матеріали у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000156 від 01 квітня 2022 року про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайськ, Харківської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого востаннє: 16.03.2021 Залізничним районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 120 (сто двадцяти) годин громадських робіт, покарання не відбув, судимість не погашена, -
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,-
в с т а н о в и в :
Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 17.06.2021 року ОСОБА_3 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.1 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 120 (сто двадцяти) годин громадських робіт. В подальшому, 12.01.2022, перебуваючи в приміщенні Франківського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_3 належним чином ознайомлено з порядком та умовами виконання покарання у виді громадських робіт, попереджено про кримінальну відповідальність у випадку ухилення від виконання покарання, а також вручено направлення для виконання покарання на об`єктах, підпорядкованих ЛКП «Львівський ліхтар», що в м. Львові по вул. Євгена Коновальця, 27. Проте, ОСОБА_3 , маючи умисел на ухилення від виконання покарання у вигляді громадських робіт, умисно, без наявності поважних причин, не з`явився із направленням у ЛКП «Львівський Ліхтар», що по вул.Євгена Коновальця, 27 в м.Львові, починаючи з 13 січня 2022 року не виконав вирок Залізничного районного суду м. Львова від 17 червня 2021 року, зокрема не виконав покарання у виді 120 годин громадських робіт.
Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 389 КК України ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.
Прокурор Франківської окружної прокуратури м.Львова ОСОБА_4 звернулась до суду з клопотанням про розгляд кримінального проступку у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 подали до суду заяву, згідно якої обвинувачений беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згідний на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку.
Відповідно до ч. 1 ст.12 КК України визначено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.
Частиною 2 статті 12 КК України визначено, що кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Відповідно до положень ч.2 ст.12 КК України кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 є кримінальним проступком.
За вимогами ч.2 ст.382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Частиною 1 статті 381КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності.
Вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку повністю знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч.2 ст.389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 передбачені, ст. 66 КК України, визнання своєї вини, щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 передбачені, ст. 67 КК України є рецедив злочинів.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд бере до уваги характер та тяжкість вчиненого ним кримінального проступку, факт щирого каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину та надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, що знайшло своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Також суд враховує фактичні обставини справи, спосіб вчинення кримінального проступку та реалізації злочинного умислу, дані про особу обвинуваченого.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Підстав для застосування до ОСОБА_3 статтями 69, 75 КК України суд не вбачає, з огляду на вчинення останнім рецидиву злочинів, відсутність у справі сукупності обставин, що пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, і за переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
При призначенні покарання ОСОБА_3 , суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень є покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.2 ст. 389 КК України.
Відповідно до вимог ч. 1, ст. 71 КК України при призначенні покарання за сукупністю вироків суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Згідно ч.4 ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Частина 1 ст. 71 КК України містить імперативну вимогу про призначення судом покарання за сукупністю вироків (шляхом повного або частково приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком) у випадку, коли засуджений вчинив новий злочин після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання.
Таким чином, приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає остаточне покарання за сукупністю вироків.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт.
Відтак, 120 годин громадських робіт невідбутих ОСОБА_3 дорівнюють 15 дням обмеження волі.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання про призначення ОСОБА_3 остаточного покарання у виді обмеження волі із врахуванням вимог статтей 71, 72 КК України.
Таке покарання відповідатиме основній меті його призначення - виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде необхідним та достатнім.
Керуючись статтями 369-370, 373-374, 382, 394, 395 КПК України, суд ,-
п о с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеженням волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ст.ст. 71, 72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 16 березня 2021 року та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік і 1 (один) місяць.

Вирок суду може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня отримання його копії з урахуванням особливостей, передбачених у ч. 1 ст. 394 КПК України, а саме: даний вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1