Справа № 305/2149/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.07.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/155/22 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 31.01.2022.
Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Ане Алукснянського району Латвійської Республіки, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з повною середньою освітою, розлучений, непрацюючий, раніше неодноразово судимий, востаннє вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 10.12.2021 за ч.1 ст.129 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 01(один) рік 06 (шість) місяців, засуджений:
- за ч.3 ст.296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, до покарання за даним вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 10.12.2021 та остаточно до відбування ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки 06 (шість) місяців.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою, а строк відбуття покарання ухвалено рахувати з моменту затримання - 20 год. 20 хв. 07.12.2021.
Речові докази: залишки розбитого стакана та залишки розбитого пластмасового електричного щитка після вступу вироку в законну силу - ухвалено знищити.
Згідно вироку ОСОБА_6 , будучи, згідно вироку Рахівського районного суду Закарпатської області від 12.04.2017, засудженим за ч.3 ст.296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки 01 (один) місяць, на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий умисний тяжкий злочин проти громадської безпеки та моральності, передбачений ст.296 КК України за таких обставин.
ОСОБА_6 07.12.2021 близько 16 год. 30 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, зайшовши до приміщення продуктового магазину «Продтовари», що розташований за адресою смт.Кобилецька Поляна Рахівського району Закарпатської області, вулиця Павлюка, 114, діючи умисно, повторно, грубо порушуючи громадський

-2-

порядок та виражаючи явну неповагу до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та неповагою до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, з хуліганських спонукань, увійшов до підсобного приміщення магазину, де схопив із стола скляний стакан та кинув його на підлогу і таким чином пошкодив його у приміщенні вказаного магазину, після чого вийшов з приміщення та зірвав із зовнішньої стіни магазину електричний щиток і кинув його на землю на сходовому майданчику, завдавши цим самим власниці магазину ОСОБА_8 матеріального збитку.
У подальшому, ОСОБА_6 , пересуваючись по приміщенню даного магазину, вчинив опір ОСОБА_8 , яка припиняла його хуліганські дії та намагалася вивести з магазину, а саме голосно кричав, ображав та виражався нецензурною лайкою в її адресу, внаслідок чого остання втекла з приміщення магазину, чим було тимчасово припинено нормальну роботу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вважає вирок суду від 31.01.2022 незаконним та необґрунтованим. Вказує на те, що в ході судового розгляду кримінального провадження було допущено ряд грубих порушень вимог кримінального процесуального закону, зокрема судом не забезпечено його ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, а також його участь у розгляді кримінального провадження шляхом його безпосереднього виклику в судове засідання. Також звертає увагу на те, що він без законних підстав був позбавлений права на допит потерпілої, свідків, подавати клопотання тощо. Окрім того, звертає увагу на те, що обвинувальний акт відносно нього йому не вручено, а його засуджено за вчинення кримінального правопорушення за обставин, які він не вчиняв та про існування яких йому було не відомо. Також звертає увагу на те, що судом необґрунтовано застосовано положення ч.4 ст.70 КК України при призначенні йому покарання. Судом при призначені покарання не повністю враховано те, що він від слідства не переховувався, має постійне місце проживання. Наголошує на тому, що суд першої інстанції не вжив передбачених законом заходів для його повідомлення про дату і час судового розгляду, а також не переконався у тому, що він належно повідомлений про проведення судового засідання. Просить вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 31.01.2022 скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора про безпідставність апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
У відповідності до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ч.1 ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб

-3-

кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінальногопровадження була застосована належна правова процедура.

За змістом ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового розгляду, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Крім того за змістом ч.4 ст.349 КПК України допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадків, якщо він відмовляється від давання показань та у випадку, передбаченому ст.381 цього Кодексу, тобто коли розгляд провадження здійснюється у спрощеному порядку у відсутності учасників судового розгляду.
Незалежно від обсягу доказів, які досліджуватимуться судом, зокрема, внаслідок визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, допит обвинуваченого здійснюється обов`язково.
Згідно ч.1 ст.351 КПК України допит обвинуваченого починається з пропозиції головуючого надати показання щодо кримінального провадження, після чого обвинуваченого першим допитує прокурор, а потім захисник. Після цього обвинуваченому можуть бути поставлені запитання потерпілим, іншими обвинуваченими, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, а також головуючим і суддями. Головуючий має право протягом всього допиту обвинуваченого ставити йому запитання для уточнення і доповнення його відповідей.
Якщо обвинувачений висловлюється нечітко або з його слів не можна дійти висновку, чи визнає він обставини чи заперечує проти них, суд має право зажадати від нього конкретної відповіді «так» чи «ні».

-4-

Однак, при відтворенні звукозапису судового засідання від 31.01.2022, колегією суддів встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 , хоча від дачі показань не відмовлявся проте висловлювалася нечітко, у зв`язку з перебуванням в стані алкогольного сп`яніння всіх обставин не пам`ятав, тому з його показань не можна дійти висновку про те, чи визнає він обставини, чи заперечує проти них. Відповіді на запитання, зокрема щодо часу вчинення кримінального правопорушення та певних обставин, замість обвинуваченого давали прокурор та суддя.
Таким чином, дослідивши матеріали кримінального провадження, ознайомившись із журналами судових засідань, заслухавши наявні в справі записи судових засідань, колегією суддів встановлено, що розглядаючи дане кримінальне провадження, судом першої інстанції було допущено грубе порушення кримінального процесуального закону України, зокрема, положень ст.351 КПК України та не проведено належним чином допит обвинуваченого ОСОБА_6 , не з`ясовано всіх обставин вчинення ним злочину, зокрема, умислу на його вчинення, оскільки згідно показань обвинуваченого за обставин, які не повністю міг пригадати, оскільки перебував в стані алкогольного, не пам`ятав, чи зривав щиток, чи виражався нецензурними словами в адресу потерпілої, що не може свідчить про безумовне визнання ОСОБА_6 своєї вини за пред`явленим йому обвинуваченням.
Вказані обставини свідчать про те, що суд допустив порушення вимог ст.351 КПК України, що призвело до безпідставного застосування судом ч.3 ст.349 КПК України, оскільки суд фактично не встановив, які саме обставини по вчиненому кримінальному правопорушенню не оспорює обвинувачений ОСОБА_6 і не пересвідчився в добровільності та істинності його позиції.
Зважаючи на те, що в порушення вимог ст.351 КПК України, судом першої інстанції допит обвинуваченого ОСОБА_6 проводився неналежним чином, зазначене у вироку суду першої інстанції твердження про те, що обвинувачений ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті щодо нього, вину визнав повністю, не відповідає дійсності.
Зазначені обставини свідчать про порушення судом першої інстанції принципу безпосередності дослідження доказів, що призвело до порушення права обвинуваченого на захист, а також презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, які передбачені п.п.10,13,16 ст.7 КПК України і є вимогами, що містять загальні засади кримінального провадження, які за своїм змістом та формою повинні бути суворо дотримані, про що обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченого.
При цьому апеляційним судом враховується правовий висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у постанові від 22.03.2018 у справі №521/11693/16-к, згідно якого відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст.91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст.349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.
При викладених вище обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції недотримання встановленої законом процедури судового розгляду, а саме, відсутність належного допиту обвинуваченого з дотриманням порядку,

-5-

встановленого ст.351 КПК України із детальним з`ясуванням всіх обставин кримінального правопорушення, в тому числі наявність істотних суперечностей у вироку суду, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвалений судом першої інстанції вирок з викладених вище підстав підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог п.1), п.2) п.7) ч.3 ст.56 КПК України потерпілий під час судового провадження в будь-якій інстанції має право бути завчасно поінформованим про час і місце судового розгляду, брати участь у судовому провадженні, оскаржувати судові рішення в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ст.325 КПК України питання про проведення судового розгляду без потерпілого суд вирішує залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини справи і лише в тому разі, якщо потерпілий не прибув, але був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.
Згідно до ч.ч.1,3 ст.111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.
Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.136 глави 11 КПК України належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.
Ці вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції також дотримані не були.
Із журналів судових засідань, вбачається, що всі судові засідання відбулись за відсутності потерпілої ОСОБА_8 , даних про її належне повідомлення про час і місце судового засідання в матеріалах кримінального провадження немає.
В матеріалах кримінального провадження містяться лише заява потерпілої ОСОБА_8 , в якій вона зазначає про можливість проведення підготовчого судового засідання за її відсутності, однак жодного волевиявлення потерпілої з приводу своєї подальшої участі в судовому засіданні дана заява не містить.
Оскільки у матеріалах кримінального провадження підтверджень належного повідомлення потерпілої ОСОБА_8 про дату, час і місце судового засідання немає, то проінформованість потерпілої про розгляд справи щодо ОСОБА_6 в суді першої інстанції викликає сумніви, які дають підстави вважати, що її права як потерпілої порушені.
Враховуючи наведене, через порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме статей 111,136 КПК України, зокрема процесуальних прав потерпілої, що згідно зі ст.412 КПК є істотним порушенням процесуального закону, вирок суду першої інстанції не можна вважати законним та обґрунтованим.
Отже під час судового розгляду вказаного кримінального провадження не забезпечено додержання прав потерпілої ОСОБА_8 , що є істотним порушенням кримінального процесуального закону і тягне за собою скасування судового рішення.
Відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.412 КПК України судове рішення у будь якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

-6-

На думку колегії суддів, допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, позаяк судом допущено вибірковий підхід до оцінки доказів, що суперечить як основним завданням кримінального провадження так і його основним загальним засадам, таким як верховенство права, законність та забезпечення змагальності сторін та свободі в наданні ними суду своїх доказів у доведенні перед судом їх переконливості, що обґрунтовано ставить під сумнів законність і справедливість вироку, а також позбавляє апеляційний суд підстав у цій частині визнавати чи не визнавати обґрунтованими доводи обвинувачення чи сторони захисту.
Згідно п.3 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ст.412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є безумовною підставою для скасування судового рішення та призначення відповідно до ст.415 КПК України нового розгляду у суді першої інстанції.
При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно з чітким дотриманням вимог кримінального процесуального закону допитати обвинуваченого ОСОБА_6 , всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, дати відповідну оцінку доказам у їх сукупності та ухвалити судове рішення, яке б відповідало вимогам ст.370 КПК України.
Оскільки підставами для скасування вироку суду є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, тому колегія суддів позбавлена можливості перевірити решту доводів апеляційної скарги обвинуваченого, в тому числі щодо призначеного покарання. Такі доводи підлягають перевірці при новому судовому розгляді кримінального провадження.
Відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
При новому розгляді кримінального провадження, суду першої інстанції необхідно усунути встановлені недоліки, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, ретельно перевірити доводи апеляційної скарги обвинуваченого, в тому числі щодо даних про його особу, тяжкості кримінального правопорушення, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також щодо покарання, яке оскаржується в тому числі з підстав застосування ч.4 ст.70 КК, дати відповідну оцінку доказам у їх сукупності та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

При вирішенні питання в частині запобіжного заходу, апеляційний суд бере до уваги положення ст.419 КПК України, а також ст.ст.177,194 цього Кодексу.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що існують передбачені ст.177 КПК України ризики, зокрема, ризики того, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу чи свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше

-7-

кримінальне правопорушення. Вказані вище висновки підтверджуються даними про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, перебуває на обліку у наркологічному кабінеті з діагнозом «синдром алкогольної залежності», негативно характеризується, хоч і вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, відносяться до нетяжких злочинів.
Разом з тим, апеляційний суд бере до уваги досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої ризик вчинення ОСОБА_6 повторного правопорушення є високим, як і ризик небезпеки його для суспільства (а.к.п.41-42).
Указані вище обставини в їх сукупності виправдовують подальше тримання ОСОБА_6 під вартою і дають підстави для продовження строку тримання його під вартою.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407,412,415,419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 31.01.2022 щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України, - скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.
Встановити обвинуваченому ОСОБА_10 строк тримання під вартою до 04.09.2022 включно.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді