ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 676/4352/20

Провадження № 11-кп/4820/583/22

Колегія суддів судової палати Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, об`єднане кримінальне провадження відомості про яке внесені 15 березня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000344, 01 липня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000700, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , та в його інтересах захисника ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 , та в його інтересах захисника ОСОБА_9 , потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 травня 2022 року,-
в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України, і призначено йому покарання:
- за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки і шість місяців;
- за ч.2 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк сім років і шість місяців, з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого, крім житла.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк сім років і шість місяців, з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого, крім житла.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо ОСОБА_7 залишено попередній у виді тримання під вартою.
Ухвалено початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня набрання вироком законної сили, зараховано в строк відбуття покарання час тримання під вартою з 28 липня 2020 року по день набрання вироком законної сили, включно, відповідно до ч.5 ст.72 КК України з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт.Кельменці Чернівецької області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, солдата військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , жителя, АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України, і призначено йому покарання:
- за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки і шість місяців;
- за ч.2 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк сім років і шість місяців, з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого, крім житла.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк сім років і шість місяців, з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого, крім житла.
Ухвалено початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дня приведення вироку до виконання.
Стягнуто із ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на користь держави з кожного по 817 (вісімсот сімнадцять) грн. 25 коп. процесуальних витрат на залучення експертів (т.2, а.м.к.п.75,163).
Після набрання вироком законної сили ухвалено скасувати накладений, ухвалою слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 травня 2020 року, арешт на годинник (т.2, а.м.к.п.72), ухвалою слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 травня 2020 року арешт на мобільний телефон та інші вилучені речі (т.2, а.м.к.п.160).

Вирішено питання речових доказів на підставі ст.100 КПК України.

За вироком суду, 14 березня 2020 року близько 21 години 30 хвилин, ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_8 , знаходячись по вулиці Космонавтів, в місті Кам`янці-Подільському Хмельницької області, помітили на тротуарній доріжці потерпілого ОСОБА_12 , який тримаючи у правій руці мобільний телефон, повертався до місця свого проживання, після чого, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, спільно домовились вчинити напад на останнього, поєднаний із насильством, що є небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу,
Тоді ж, реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 із ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб, попрямували за потерпілим ОСОБА_12 до першого під`їзду будинку АДРЕСА_3 , та усвідомлюючи протиправний і суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, свідомо бажаючи їх настання, діючи за попередньою змовою, із спільним злочинним умислом, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння майном потерпілого для власного збагачення, умисно вчинили напад на ОСОБА_12 . Зокрема, ОСОБА_8 , перебуваючи за спиною потерпілого ОСОБА_12 , раптово, кулаком своєї правої руки наніс один удар в область голови останнього, від чого ОСОБА_12 , втративши рівновагу, упав на землю, після чого ОСОБА_7 , спільно із ОСОБА_8 умисно нанесли декілька ударів ступнями своїх ніг в область голови потерпілого ОСОБА_12 , чим спричинили йому тілесні ушкодження у вигляді забійної рани тім`яної ділянки зліва, яке за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження, що привело до короткочасного розладу здоров`я, та тілесні ушкодження у вигляді одного синяка в підочній ділянці зліва, в області верхнього повіка лівого ока, одного синяка в області нижньої губи справа, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, втиснутого перелому передньої стінки правої верхньо-щелепної пазухи з розвитком правостороннього після травматичного гайморіту, гемосинусу (скупчення крові в порожнині пазухи), закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, одного синяка у виличній ділянці справа з розповсюдженням на підочну ділянку справа і верхнє повіко правого ока, крововиливу під кон`юнктивою правого ока в зовнішньому відділі, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які привели до тривалого розладу здоров`я більше 21 дня.
Після цього, продовжуючи своє протиправне діяння, спрямоване на заволодіння майном потерпілого, який лежав на землі, ОСОБА_7 із його лівої руки шляхом ривка своєю правою рукою, із корисливих мотивів, умисно, відкрито викрав наручний годинник марки «Арреllа» із серійним номером « НОМЕР_2 », вартістю 5 490 грн., а ОСОБА_8 , піднявши із землі, із корисливих мотивів, умисно, відкрито викрав мобільний телефон марки «Хіаоші Redmi 7» ІМЕІ: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , вартістю 2 500 грн., який був укомплектований сім-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_5 , вартістю 30 грн., на рахунку якої грошових коштів не було, карткою пам`яті «Micro SD» об`ємом пам`яті 16 Гб., вартістю 150 грн., та силіконовим чохлом чорного кольору, вартістю 100 грн. В подальшому ОСОБА_7 із ОСОБА_8 втекли з місця події, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб, своїми протиправними діями спричинили потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду у розмірі 8270 грн.
Вищевказаними умисними діями, які виразилися у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбої), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч.2 ст.187 КК України.
Крім того, 04 травня 2020 року близько 23 години 20 хвилин ОСОБА_8 , знаходячись із ОСОБА_7 на проїзній частині дороги по АДРЕСА_4 , помітили попереду себе потерпілу ОСОБА_11 , яка поверталася до місця свого проживання, після чого домовились здійснити відкрите викрадення майна, останньої, узгодивши план своїх дій.
Тоді ж, реалізовуючи свій злочинний намір на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб, наздогнали потерпілу ОСОБА_11 , де ОСОБА_7 підійшов до потерпілої із правого боку та з метою відволікання уваги, останньої, розпочав із нею розмову, а ОСОБА_8 підбіг з лівого боку до потерпілої ОСОБА_11 та, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи за попередньою змовою групою осіб, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном та незаконного збагачення, шляхом ривка обома своїми руками із лівого плеча потерпілої ОСОБА_11 відкрито заволодів наплічною сумкою, виготовленою із синтетичного матеріалу, вартістю 170 грн., в якій знаходились мобільний телефон марки «Asus», моделі «X00ID», ІМЕІ: НОМЕР_6 , вартістю 1280 грн., який був укомплектований сім-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_7 , вартістю 30 грн., на рахунку якої грошових коштів не було, карткою пам`яті типу «MicroSD» марки «SanDisk» об`ємом 32 GB., вартістю 123 грн., та силіконовим чохлом чорного кольору, вартістю 120 грн., шкіряний гаманець чорного кольору, вартістю 250 грн., у якому знаходились грошові кошти купюрами номіналом по 200 грн. кожна в кількості 3-ох штук на загальну суму 600 грн. Після цього ОСОБА_8 та ОСОБА_7 втекли з місця події та в подальшому розпорядилися викраденим майном на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб, своїми протиправними діями повторно відкрито викрали майно ОСОБА_11 на загальну суму 2573 грн.
Вищевказаними умисними діями, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно та за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України.
Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати у зв`язку з недоведеністю його вини. Вказує, що потерпілий ОСОБА_12 дає неправдиві свідчення та вводить суд в оману звинувачуючи його, проте він даного злочину, а саме вчинення розбійного нападу на потерпілого та заволодіння його мобільним телефоном, і годинником не вчиняв. Доказів його вини немає, все ґрунтується лише на показаннях потерпілого. Переконує, що сам потерпілий його спровокував, своєю неадекватною поведінкою, нанести йому тілесні ушкодження. Також звертає увагу, що він раніше не судимий, є опікуном свої бабусі, на утриманні має малолітню дитину. На думку обвинуваченого, кримінальне провадження відносно нього сфабриковане, оскільки немає жодного доказу його причетності до вчинення даних злочинів. Стверджує, що має бажання вступити до лав Збройних Сил України та захищати свою державу, тому просить звільнити його з під-варти.
В свою чергу захисник ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вироку суду відносно ОСОБА_7 скасувати частково та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.1 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 75 КК України. Сторона захисту вказує, що суд першої інстанції, при ухваленні рішення, не в повній мірі, дослідив фактичні обставини кримінального правопорушення, як по першому епізоду (по розбою) так і по другому епізоду (грабежу), не врахував ряд істотних обставин, які міняють правову кваліфікацію вчинених кримінальних правопорушень. Зокрема суд послався на докази тільки сторони обвинувачення, які в судовому засіданні стороною захисту були спростовані та показання потерпілих, які по часу їх надання неодноразово змінювались. Не були належним чином досліджені докази які спростовують правову кваліфікацію діянь, кожного окремо, взятого фігуранта вказаної події. Так в ході судового розгляду ОСОБА_7 частково визнав свою винуватість у розбійному нападі на потерпілого ОСОБА_12 , при цьому пояснив, що вчиняти напад на потерпілого не мав, якби не почув в свою адресу нецензурну лайку потерпілого, до цього, будь- якої домовленості з ОСОБА_8 , в нього, не було, як і наміру на заволодінням майном потерпілого. Почувши крик потерпілого, та відтягування ОСОБА_8 , ОСОБА_7 став втікати з місця події, при цьому наступив на годинник, який знаходився на незначній відстані від лежачого ОСОБА_12 , підняв годинник та поклав в кишеню, забувши про нього. Щодо мобільного телефону то він бачив його тільки тоді, коли потерпілий розмовляв по ньому, де подівся згаданий телефон не знає. Вже вдома, згадавши про годинник, показав його ОСОБА_8 . Такі показання обвинуваченого ОСОБА_7 повністю узгоджуються з показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 і частково з показами потерпілого ОСОБА_12 . А тому, викладені судом твердження, на думку захисту, є тільки припущеннями, оскільки не було проведено повторної судово-медичної експертизи, яка б дала відповідь на всі запитання та були б усунуті всі розбіжності висновку експерта з медичною документацією, тобто не було задоволено клопотання сторони захисту, і не було допитано самого експерта. Крім того, не в повній мірі, були досліджені письмові докази, зокрема протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15 березня 2020 року потерпілого ОСОБА_12 де він вказує, що крім годинника в нього викрадено мобільний телефон, якщо годинник, що належав потерпілому, добровільно повернутий обвинуваченим. Щодо обвинувачення ОСОБА_7 по другому епізоду (грабежу), то з показань самої потерпілої ОСОБА_11 , слідує, що обвинувачений ОСОБА_7 не зривав та не викрадав у неї сумку з речами та грошовими коштами, оскільки це зробив ОСОБА_8 , який своїми показанями підтвердив невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні даного кримінального правопорушення. Саме перебування на місці скоєння злочину та знаходження мобільного телефону у користуванні ОСОБА_13 , який був викрадений у потерпілої іншою особою, не може слугувати підтвердженням того, що саме він є співучасником злочину , по даному епізоду. Оскільки йому не було відомо, що саме ОСОБА_8 буде викрадати у потерпілої сумку, такої домовленості в них не було. З огляду на викладене, просить закрити провадження, на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст. 186 КК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведеності винуватості обвинуваченого в суді, та перекваліфікувати його дії з ч.2 ст. 187 КК України на ч.1 ст. 187 КК України і призначити покарання в межах санкції вищезгаданої Статті з врахування обставин що пом`якшують покарання передбачені ст. 66 КК України, застосувавши ст. 75 КК України

Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України на ч.1 ст.186 КК України та пом`якшити призначене покарання, застосувавши покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Вважає, що вирок є надто суворим та не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі. Вказує, що суд не врахував, його часткове визнання вини по епізоду нападу на потерпілого ОСОБА_12 , оскільки перебував спільно з ОСОБА_7 , в момент нападу на потерпілого, який здійснив сам ОСОБА_7 . Про цей напад він з ОСОБА_7 не домовлявся та, навпаки, намагався його відтягнути від потерпілого. Також не було враховано, що він по епізоду відкритого заволодіння майном ОСОБА_11 вину повністю визнавав. Про те, що ОСОБА_11 є особою пенсійного віку він не знав та не міг знати, оскільки сумку він зірвав ззаду, та вона була одягнута по молодіжному. Не було враховано повне відшкодування завданих матеріальних збитків та моральної шкоди обом потерпілим, які жодних претензій до нього не мають, не бажають застосування стосовно нього покарання, яке пов`язане з позбавленням волі. Крім того, він до цього часу є діючим військовослужбовцем ЗСУ за контрактом і продовжує нести службу. Обрані раніше щодо нього запобіжні заходи не порушував, з часу застосування цілодобового домашнього арешту до особистого зобов`язання сумлінно виконував покладені на обов`язки, чим виправдав довіру суду. Окрім того, звертає увагу, що він раніше не судимий, по місцю служби та проживання характеризується позитивно, проживає у цивільному шлюбі з дружиною, має намір зареєструвати шлюб.

Захисник ОСОБА_9 , в апеляційній скарзі, поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10.05.2022 року щодо ОСОБА_8 скасувати повністю та ухвалити новий вирок, яким за епізодом вчинення нападу на потерпілого ОСОБА_12 провадження стосовно ОСОБА_8 закрити, а в частині відкритого заволодіння майном потерпілої ОСОБА_11 змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення на ч.1 ст.186 КК України, із призначенням йому покарання не пов`язаного з позбавленням волі. Посилається на те, що показання потерпілого ОСОБА_12 , на які зіслався суд першої інстанції, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки суперечать зібраним та дослідженим у судовому засіданні матеріалам справи, а й суперечать між собою обставинами, на яких ґрунтується вирок суду. Стверджує, що потерпілий в темну пору доби не міг бачити червоний колір куртки ОСОБА_8 .. Крім того, суд першої інстанції залишив поза увагою стан алкогольного сп`яніння потерпілого, в момент нападу, що підтверджений записами в медичній картці останнього. Судом не надана правова оцінка первинній заяві ОСОБА_12 до правоохоронних органів про вчинення злочину від 15.03.2020, де він заявив, що на нього здійснила напад одна особа, яку він не може впізнати. При первинному допиті, під час досудового розслідування, ОСОБА_12 заявив, що тільки в лікарні виявив, що саме у нього викрали, обличчя нападників не бачив. При додатковому допиті, практично через 2 місяці часу, після вчиненого нападу, він вже надає детальний опис обох нападників. Судом залишено без належної уваги те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які документи, які підтверджують витребування органом досудового розслідування (стороною обвинувачення) медичної карти у лікувального закладу з метою проведення СМЕ потерпілого ОСОБА_12 , а тому відсутність в матеріалах провадження медичної документації, не встановлений та/або порушений стороною обвинувачення встановленого порядку та способу її отримання та подальшого проведення дослідження судово-медичними експертами та вирішення поставлених питань щодо потерпілого ОСОБА_12 , дають обґрунтовані сумніви в отриманні цієї документації у спосіб, передбачений ст.93 КПК України.

Апелянт зазначає, що згідно судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_12 за №132 від 01.04.2020 встановлено, що виявлені у нього тілесні ушкодження відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, що призвели до тривалого розладу здоров`я більше 21 дня, утворились внаслідок одноразової дії тупого твердого предмету по механізму «удар» (п. «а» підсумків). Згідно підсумків цієї ж СМЕ тілесні ушкодження потерпілого ОСОБА_12 , які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, виникли від одноразової дії твердого тупого предмету з ребристою поверхнею (п. «б» підсумків). Тілесні пошкодження потерпілого ОСОБА_12 , які відносяться до легкого ступеня тяжкості, виникли від двохразової дії твердого тупого предмету по механізму «удар» (п. «в» підсумків). Таким чином, загальна кількість ударів, нанесених потерпілому ОСОБА_12 , відповідно до висновків СМЕ становить 4 удари, що не відповідає як показам потерпілого, наданими під час допиту в судовому засіданні, так і загальним обставинам справи за даним епізодом. Експерта місцевим судом допитано не було. Визнання судом недопустимими доказами протоколи слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_7 , потерпілими ОСОБА_12 та ОСОБА_11 додатково підтверджують неповноту судового розгляду справи, в тому числі, з причин відмови у призначенні комісійної або додаткової судово-медичної експертизи.

Окрім того, посилається на те, що судом не було враховано, що процесуальний статус ОСОБА_8 до проведення впізнання та після проведення був незмінний - в якості свідка. Після проведення впізнання ОСОБА_12 щодо ОСОБА_8 не було обрано будь-якого запобіжного заходу, будь-яка підозра оголошена не була та не вручена. Судом залишено поза увагою та не підданий аналізу в цій частині протокол допиту ОСОБА_8 як свідка від 05.08.2020 року (том 2 а.с.37), який був проведений вже після проведення впізнання обома потерпілими від 06.05.2020 року та після оголошення ОСОБА_7 підозри та допиту як підозрюваного від 31.07.2020 року. Місцевим судом залишений поза увагою досліджений в судовому засіданні рапорт ОСОБА_14 від 03.08.2020 року, де, останній, зазначив, що на виконання доручення слідчого від 24.07.2020 року ним були доставлені до відділення поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (т.2 а.с.14). ОСОБА_8 був фактично затриманою особою, оскільки був обмежений у вільному пересуванні. Отже, ОСОБА_8 при проведенні такої слідчої дії, як впізнання обома потерпілими, був фактично у статусі підозрюваного. З огляду не викладені обставини даний протокол впізнання ОСОБА_12 обвинуваченого ОСОБА_8 від 06.05.2020 не може бути визнаним належним та допустимим доказом у справі.

На думку сторони захисту, посилання суду на відеозаписи з камери відео нагляду, що досліджувалось в суді, не є обґрунтованим та достатнім з огляду на те, що відеозапис є нечіткий, неможливо ідентифікувати як потерпілого, так і обох обвинувачених, відеозапис в судове засідання наданий з невідомо яких носіїв інформації, не є оригінальними. Також, посилання суду на 8 аркуші вироку щодо допустимості та належності таких доказів, як слідчого експерименту з потерпілими, суперечить посиланням цього ж суду на аркуші 7 вироку про визнання цих же доказів недопустимими.

Також, звертає увагу апеляційного суду на те, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 не врахована позиція потерпілих, які не бажають застосування стосовно ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі. Крім того, протягом досудового та судового слідства ОСОБА_8 давав послідовні показання, вину одразу визнавав по епізоду з потерпілим ОСОБА_12 частково, а по епізоду з потерпілою ОСОБА_11 повністю, щиросердечно розкаювався у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочинів, від органів досудового розслідування та суду не ухилявся, продовжував виконувати покладені на нього обов`язки судом. ОСОБА_8 є військовослужбовцем-контрактником, перебуває на військовій службі, продовжує сумлінно виконувати покладені обов`язки, раніше до будь-якої відповідальності не притягувався, не судимий, змінений запобіжний захід щодо ОСОБА_8 на особисте зобов`язання, жодного разу не порушив. Тому, вказане у відповідності до положень п.п.1,2 ч.1 ст.66 КК України уважає обставинами, що пом`якшують вину ОСОБА_8 . Щодо обтяжуючої обставини,- вчинення злочину відносно особи похилого віку, з урахуванням статури тілобудови потерпілої ОСОБА_11 , її моложавого зовнішнього вигляду, яка за своїми зовнішніми даними абсолютно не схожа на особу похилого віку, та з урахуванням темної пори доби під час вчинення цього епізоду, способу та механізму вчинення ОСОБА_8 , на момент вчинення цього злочину, об`єктивно не знав та не міг знати, що потерпіла ОСОБА_11 є пенсіонеркою.

Потерпіла ОСОБА_11 в апеляційній скарзі просить змінити вирок відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та призначити їм покарання не пов`язане з позбавленням волі. Вважає його занадто суворим та таким, що та не відповідає тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, їх особам. Вказує, що шкода їй відшкодована повністю, будь-яких претензій матеріального та морального характеру до обвинувачених немає.

Потерпілий ОСОБА_12 , у своїй апеляційній скарзі, просить змінити вирок відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та призначити їм покарання не пов`язане з позбавленням волі. Вважає його занадто суворим та таким, що не відповідає тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, особам обвинувачених. Зазначає, що заподіяна йому шкоду повністю відшкодована, претензій до обвинувачених він немає.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинувачених та їх захисників, на підтримку поданих апеляційних скарг, з посиланням на зазначені у них доводи, прокурорів, які вважають вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши докази, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього ж Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч. 2 ст. 187 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив, дав належну правову оцінку.
Так, в судових засіданнях першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 винуватість у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав частково, оскільки вчинив грабіж майна ОСОБА_11 самостійно, а не за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 , та не визнав винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 України. Вказував, що дійсно 14 березня 2020 року спільно із ОСОБА_7 гуляли містом та побачили невідомого чоловіка, який йшов попереду них. Коли вони зрівнялися із чоловіком, ОСОБА_7 підбіг до нього та почав його бити, він почав заспокоювати ОСОБА_7 , намагався його відтягнути, проте, ОСОБА_7 ще декілька разів вдарив потерпілого та, забравши годинник, побіг з місця події, а він побіг з ним, побоюючись, що його звинуватять у вчиненні неправомірних дій. Після події ОСОБА_7 показав йому годинник. Він ударів потерпілому не наносив, не домовлявся із ОСОБА_7 про вчинення нападу та речами потерпілого не заволодівав. 04 травня 2020 року він спільно із ОСОБА_7 , близько 22 год., йшли по вул. Північній. Попереду них йшла невідома жінка, яку вони наздогнали. Тоді ж ОСОБА_7 у жінки запитав назву вулиці, а у нього виник намір викрасти у неї сумку. Речі він хотів віддати ОСОБА_7 , який потребував коштів у зв`язку з вагітністю співмешканки. Із ОСОБА_7 він про викрадення не домовлявся. Підійшовши до жінки, він схопив за сумку, ривком забрав її у неї та відразу ж побіг з місця події. За ним побіг і ОСОБА_7 . Завернувши у двори сусідніх будинків, він обшукав сумку, із якої з гаманця взяв гроші та мобільний телефон, які передав ОСОБА_7 .
Обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав частково, лише у вчиненні розбійного нападу на ОСОБА_12 та показав, що 14 березня 2020 року він дійсно спільно із ОСОБА_8 йшли дворами, в напрямку центру міста, та наздогнали потерпілого ОСОБА_12 . Останній розмовляючи по телефону, висловився у його та ОСОБА_8 сторону образливими словами, у зв`язку з чим він підбіг до нього та ударив його рукою в голову, від чого потерпілий впав на лавку та в подальшому на землю. Після цього він ще декілька разів вдарив потерпілого, та випадково став на годинник, якого підняв та побіг з місця події. Що робив ОСОБА_8 він не бачив. Будь-якої домовленості із ОСОБА_8 вчинити напад на потерпілого він не мав. Мобільним телефоном він не заволодівав. Щодо епізоду пограбування ОСОБА_11 зазначив, що не домовлявся вчинити її пограбування. В ніч події вони із ОСОБА_8 дійсно наздогнали потерпілу, проте він йшов по тротуару та розмовляв по телефону із товаришем. У потерпілої він запитував назву вулиці, а згодом побачив, що повз нього біжить ОСОБА_8 із сумкою і він також побіг за ним. В подальшому вони забігли в іншу вулицю, де поруч із якимось будинком оглянули сумку. Із сумки ОСОБА_8 забрав телефон і гроші, які віддав йому.
Разом з тим, незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , їх винуватість у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень підтверджується наступними доказами.
За показаннями потерпілого ОСОБА_12 , 14 березня 2020 року він близько 21 години повертався додому. Помітив, що за ним йдуть двоє хлопців, проте вказана обставина не викликала в ньому будь-якої підозри. Зайшовши у двір будинку, в якому проживає, він зупинився біля дверей під`їзду та говорив по телефону. Тоді ж до нього підбіг один із хлопців, в червоній куртці, (нижчий зростом) та вдарив його ззаду по голові, від чого він впав на землю. На тому місці в подальшому було знайдені сліди крові. Після цього він відчув, що йому почали наносити з обох сторін удари по голові та тулубу, він кричав та намагався піднятися. Вищий із нападників ударив його ногою в щелепу, після чого зняв годинник марки «Арреllа». Після цього нападники втекли. Під час події у нього також було викрадено мобільний телефон, проте, чи виривали його з руки чи підняли із землі він не пам`ятає. Обох нападників він бачив, в т.ч. й у магазині «Принцип» і під час побиття та впізнав при проведенні слідчої дії. Цими нападниками були ОСОБА_7 і ОСОБА_8 . Під час допиту, наступного дня, він дійсно сказав, що не запам`ятав нападників, так як був травмований та схвильований. В подальшому все згадав. Майнову шкоду йому відшкодовано в повному обсязі.
Допитана в судовому засіданні першої інстанції потерпіла ОСОБА_11 показала, що в ніч події, коли вона поверталася додому та повернула на вулицю Північна, побачила позаду себе двох невідомих чоловіків, які швидким кроком її наздоганяли. Вона вирішила йти посередині проїзної частини вулиці, побоюючись невідомих. Проте нікого на вулиці не було. Після того, як невідомі, неподалік магазину «АРС», її наздогнали, вищий хлопець із темним волоссям, який йшов збоку по тротуарі, запитав її назву вулиці та що на ній знаходиться, а також робив вигляд, що говорить по телефону. Інший (світловолосий) йшов по дорозі поруч із нею та пильно роздивлявся її обличчя. Тоді ж вищий запитав у іншого: «Що робимо?». Інший (світловолосий) відповів: «Біжімо» і тоді ж сильно шарпнув її за сумку, проте не зміг вирвати, так як вона тримала її двома руками. Після цього він шарпнув сильніше, від чого вона впала і випустила сумку, а невідомі побігли в напрямку вулиці Шевченка. В сумці знаходились мобільний телефон марки «Asus», шкіряний гаманець із грошима в сумі 600 грн. та інші речі. В подальшому, вона намагалася їх наздогнати, але вони забігли у темну вуличку. Обличчя нападників вона добре запам`ятала та впізнала їх при проведення слідчої дії. Під час досудового розслідування частину речей (сумку, ключі та картки) було їй повернуто працівниками поліції. Будь-яких претензій не має.
Із показань в суді свідка ОСОБА_15 встановлено, що із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 він добре знайомий, оскільки ОСОБА_7 є його односельцем і він з ним товаришує, а з ОСОБА_8 проходив разом військову службу. Одного з днів, пору року, місяць та дату не запам`ятав, коли він перебував у ОСОБА_7 , у квартирі по АДРЕСА_5 , останній, йому подарував годинник марки «Арреllа» із зламаним ремінцем. Вказаний годинник він побачив у ОСОБА_7 і попросив продати, але той йому його подарував. Про те, що годинник був здобутий в результаті вчинення кримінального правопорушення він не знав. Через деякий час до нього зателефонували із поліції і він добровільно видав годинник.
Згідно з показаннями свідка ОСОБА_16 в суді першої інстанції, він працював таксистом, в день події, близько 22 год. коли їхав по вул. Північній, на дорозі побачив літню жінку, яка його зупинила і повідомила про пограбування її двома молодими чоловіками, які забрали у неї сумку із телефоном, грошима та документами. Жінка була у стресовому стані, і він її завіз спочатку до вулиці, куди втекли нападники, посвітивши фарами, а згодом завіз до аптеки по АДРЕСА_6 та викликав поліцію.
Підстав ставити під сумнів показання цих свідків, на що є посилання в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.
Показання, надані потерпілими та свідками, суд правомірно визнав допустимими доказами, оскільки в ході судового розгляду вони були отримані та досліджені судом безпосередньо, відповідно до вимог ч. 2 ст. 84 КПК України. Ці показання свідків та потерпілих узгоджуються між особою і підтверджують обставини подій та не мають суперечностей. В ході судового розгляду судом не встановлено даних, що потерпілим чи свідками давались завідомо неправдиві показання, вищезазначені потерпілі та свідки були попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих свідчень, а тому будь-яких підстав недовіряти їх показаннями у суду першої інстанції не було.
Щодо тверджень захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 про невідповідність показань потерпілого ОСОБА_12 дійсним обставинам справи слід зазначити таке.

Показання потерпілого ОСОБА_12 судом вірно оцінено як належний доказ, оскільки вони підтверджують факт вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінальних правопорушень.

Вказані показання судом вірно визнані допустимими доказами, оскільки вони були отримані у порядку, встановленому КПК України, зокрема, з дотриманням вимог ст. ст. 352, 353 КПК України щодо допиту потерпілих та свідків в судовому засіданні, наданням можливості стороні захисту їх перехресного допиту. Також, судом вірно оцінено ці показання як достовірні, оскільки підстав сумніватися у їх правдивості судом не встановлено.

Судом вірно оцінено (не взято до уваги) доводи захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про те, що показання потерпілого ОСОБА_12 є суперечливим між собою, та що вони також суперечать матеріалам кримінального провадження, так як під час судового розгляду судом не встановлено будь-яких підстав сумніватися у їх правдивості. Зокрема, в судовому засіданні потерпілий вказував, що дійсно, на час звернення до правоохоронців, зазначав, що не зможе впізнати нападників, оскільки був схвильований та пригнічений, у зв`язку з чим вказав, що не запам`ятав невідомих чоловіків. В подальшому він згадав усі деталі події та повідомив їх слідчому. Показання потерпілого повністю узгоджуються із даними матеріалів кримінального провадження, зокрема, даними протоколу огляду місця події, в ході якого були виявлені сліди речовини бурого кольору, схожі на кров саме в тому місці, де вказав потерпілий, даними висновку судово-медичної експертизи щодо характеру тілесних ушкоджень та механізму їх спричинення, відеозаписом із місця події, протоколом слідчого експерименту з потерпілим та іншими матеріалами кримінального провадження.

Тому посилання в апеляційних скаргах сторони захисту, в цій частині, є безпідставними.

Крім того, об`єктивно, винуватість обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень підтверджується даними:
-протоколу від 15 березня 2020 року прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення з якого слідує, що потерпілий ОСОБА_12 звернувся до поліції із заявою про вчинення щодо нього пограбування 14 березня 2020 року близько 21 год. 30 хв., у дворі будинку АДРЕСА_3 невстановленою особою, внаслідок чого було викрадено мобільний телефон телефон марки «Хіаоші Redmi 7» із номером НОМЕР_5 та наручний годинник марки «Арреllа» (т.2, а.м.к.п.15).
- протоколу огляд місця події від 15 березня 2020 року, фототаблиць до нього, відповідно до яких встановлено, що місцем події є прилегла територія до будинку АДРЕСА_3 , а саме площадка перед під`їздом №1. Оглядом місця події зафіксована обстановка на місці вчинення кримінального правопорушенням, та біля лавки, що ліворуч, на відстані 50 см. від правого краю лавки на поверхні асфальту було виявлено сліди бурого кольору, які зовні схожі на кров (т.2, а.м.к.п.17-18).
- протоколу від 04 травня 2020 року прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, з яких слідує, що потерпіла ОСОБА_11 звернулася до поліції із заявою про вчинення її пограбування 04 травня 2020 року близько 23 год. 20 хв. на вул. Північна, в місті Кам`янці-Подільському невстановленою особою, внаслідок чого було викрадено її майно (т.2, а.м.к.п.112).
- протоколу огляду місця події від 05 травня 2020 року, фототаблиць до нього, з яких встановлено, що місцем події є проїзна частина вулиці Північна, в місті Кам`янці-Подільському, а саме між магазинами «АРС» та автомийкою. При цьому, судом встановлено, що огляд було проведено у проміжок часу з 00 год. 10 хв. по 00 год. 36 хв., а також зафіксовано, що уся частина дороги освітлювалася ліхтарями (т.2, а.м.к.п.114-116).
- заяви ОСОБА_15 від 06 травня 2020 року (т.2, а.м.к.п.62), протоколу добровільної видачі речей від 06 травня 2020 року, фототаблиць до нього (т.2, а.м.к.п.63-66), з яких вбачається, що ОСОБА_15 добровільно видав слідчому наручний годинник марки «Арреllа».
- постанови слідчого від 06 травня 2020 року, відповідно до яких наручний годинник марки «Арреllа» із серійним номером МН536850 визнаний речовим доказом (т.2, а.м.к.п.67), а також зазначений годинник оглянутий слідчим 06 травня 2020 року (т.2, а.м.к.п.68-69).
- ухвали слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 травня 2020 року, якою на годинник накладено арешт (т.2, а.м.к.п.72).
- заяви ОСОБА_7 від 06 травня 2020 року (т.2, а.м.к.п.129), протоколу добровільної видачі речового доказу від 06 травня 2020 року (т.2, а.м.к.п.131), з яких вбачається, що ОСОБА_7 добровільно видав слідчому мобільний телефон марки «Asus», моделі «X00ID», ІМЕІ1: НОМЕР_6 , ІМЕІ2 НОМЕР_8 , укомплектований чохлом чорного кольору, двома сім-картками оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , карткою пам`яті об`ємом 32 GB.
- постанови слідчого від 06 травня 2020 року, відповідно до якої мобільний телефон та інші вилучені речі визнані речовими доказами (т.2, а.м.к.п.132).
- ухвали слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 травня 2020 року, згідно якої на мобільний телефон та інші вилучені речі накладено арешт (т.2, а.м.к.п.160).
- заяви ОСОБА_11 від 06 травня 2020 року (т.2, а.м.к.п.130), даних протоколу огляду речового доказу від 07 травня 2020 року та фототаблиць до нього (т.2, а.м.к.п.148-157), з яких слідує, що судом встановлено, що слідчий оглянув мобільний телефон марки «Asus», моделі «X00ID». Під час огляду з дозволу власника мобільного телефону було встановлено, що на телефоні наявна встановлена програма «Інстаграм» із профілем ОСОБА_7 та у папці «Останні видаленні» наявні фотознімки потерпілої ОСОБА_11
- протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 16 травня 2020 року (т.2, а.м.к.п.144-145, 147), слідчим на підставі ухвали слідчого судді від 08 травня 2020 року (т.2, а.м.к.п.143) було отримано тимчасовий доступ до відеозаписів з камер відеоспостереження будинку АДРЕСА_7 , а також вилучено оптичний диск із копіями відеозаписів за період з 21 год. 30 хв. по 21 год. 32 хв. 14 березня 2020 року.
- протоколу огляду речей (документів) від 02 липня 2020 року (т.2, а.м.к.п. 146), а також продемонстровано, відповідно до ст.359 КПК України, в судовому засіданні відеозапис із вищевказаної камери відеоспостереження, з яких встановлено, що на відеозаписі у проміжок часу з 21 год. 31 хв. 02 сек. по 21 год. 32 хв. 03 сек. за 14 березня 2020 року було зафіксовано чоловіка, який йшов нешвидкою ходою та тримав у руках предмет, який підсвічувався (надалі потерпілий). Позаду нього на певній відстані йшли двоє чоловіків, один із яких вищого зросту у темнішій куртці, та нижчого зросту - у світлішій. Коли двоє чоловіків о 21 год. 30 вх. 30 сек. підійшли до дерева, що біля площадки одного з під`їздів, де стояв потерпілий, чоловік нижчого зросту перший підбіг до останнього, за ним майже відразу побіг інший, та в подальшому із відеозапису чітко проглядається, що обидва чоловіки руками та ногами наносили удари потерпілому, а згодом о 21 год. 31 хв. 52 хв. один із нападників підняв щось із землі та пішов від місця події, а інший зігнувся над потерпілим та о 21 год. 31 хв. 55 сек. побіг з місця події, а та в подальшому обидва побігли із місця події.
- протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 16 травня 2020 року (т.2, а.м.к.п.136-137, 140), з якого слідує, що слідчий на підставі ухвали слідчого судді від 07 травня 2020 року (т.2, а.м.к.п.135), отримав тимчасовий доступ до відеозаписів з камер відеоспостереження будинку АДРЕСА_8 , а також вилучив оптичний диск із копіями відеозаписів за період з 23 по 23 год. 40 хв. 04 травня 2020 року.
- протоколу огляду речей (документів) від 25 червня 2020 року (т.2, а.м.к.п. 138-139), а також продемонстрованих відповідно до ст.359 КПК України, в судовому засіданні, відеозаписів із вищевказаних камер відеоспостереження з яких встановлено, що на відеозаписах, у проміжок часу з 23 год. 08 хв. по 23 год. 10 хв. за 04 травня 2020 року, неподалік місця події, було зафіксовано жінку, візуально схожу на потерпілу ОСОБА_11 , яка проходила повз будинок, в напрямку від вул. Нігинське шосе, до вул. Північна. Також зафіксовано двох чоловіків, зовні схожих на обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які прямували за потерпілою, на певній відстані, а також зафіксовано, що особи між собою спілкувалися, показували руками в напрямку потерпілої, пришвидшували ходьбу, а також нижчого зросту чоловік почав бігти вслід за потерпілою.
- протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 11 грудня 2020 року (т.6, а.м.к.п.62-65), згідно з яким слідчий, на підставі ухвали слідчого судді від 17 листопада 2020 року (т.2, а.м.к.п.61), отримав тимчасовий доступ до даних операторів мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» та ПрАТ «ВФ Україна» за номерами телефонів, якими користувалися ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за період з 01 березня по 01 червня 2020 року. Зазначені документи були оглянуті слідчим 11 січня 2021 року (т.6, а.м.к.п.66-102)
- диску із інформацією, який був досліджений в судовому засіданні першої інстанції (т.6, а.м.к.п.103), з якого вбачається, що абонент із номером 75 (зазначеним номером телефону користувався ОСОБА_8 ) перебував 14 березня 2020 року о 21 год. 26 хв. у зоні дії базової станції що в АДРЕСА_1 (колишня назва АДРЕСА_9 ), та дія якої поширюється на територію місця вчинення розбійного нападу на ОСОБА_12 по АДРЕСА_3 . Абонент 92 (зазначеним номером телефону користувався ОСОБА_7 ) перебував 14 березня 2020 року о 21 год. 45 хв. в зоні дії тієї ж базової станції.
- довідки начальника УОТЗ ГУНП в Хмельницькій області від 27 січня 2021 року (т.7, а.м.к.п.29-33), складеної за дорученням слідчого (т.7, а.м.к.п.27-28)
- протоколи прийняття заяв про вчинення кримінальних правопорушень, протоколів тимчасового доступу до речей і документів, протоколи огляду місця події, протоколи огляду речових доказів та документів судом першої інстанції визнаються належними доказами, оскільки вони прямо чи опосередковано підтверджують факт вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень. Також вказані докази визнані допустимими, оскільки процесуальні дії щодо прийняття заяв про кримінальні правопорушення, тимчасового доступу до речей і документів були проведені з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, а огляди місця події, огляди речей і документів були проведені з дотриманням вимог ст.237 КПК України.
З протоколів пред`явлення особи для впізнання від 06 травня 2020 року та фототаблиць до них потерпілий ОСОБА_12 , за загальними характерними рисами обличчя, у їх сукупності впізнав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як осіб, які 14 березня 2020 року близько 21 год. 30 хв. відкрито викрали його майно (т.2, а.м.к.п.90-94, 95-99).
З протоколів пред`явлення особи для впізнання від 06 травня 2020 року та фототаблиць до них потерпіла ОСОБА_11 за характерними рисами обличчя у їх сукупності впізнав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як осіб, які 04 травня 2020 року близько 23 год. відкрито викрали її майно (т.2, а.м.к.п.173-177, 178-182).
Дані вказаних слідчих дій судом визнані належними доказами, оскільки вони підтверджують подію кримінального правопорушення, а також допустимими доказами, так як слідчі дії були проведені з дотриманням вимог ст.ст.228, 231 КПК України. При цьому, судом не взяті до уваги доводи сторони захисту про те, що під час проведення зазначених слідчих дій, через відсутність захисників, було порушено право обвинувачених на захист. Вказана слідча дія передбачає пасивну участь осіб, яких впізнають, не залежать від волі цих осіб, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на той час не мали статусу підозрюваних, останні не давали будь-яких показань, у зв`язку з чим ця слідча дія не може розглядатися як така, що порушує право особи зберігати мовчання. Присутність чи відсутність захисника у цьому випадку не може позначитися на зміст отриманих під час цієї дії результатів, на що є посилання в апеляційних скаргах.
Аналогічну позицію щодо такої слідчої дії як освідування, яка носить об`єктивний характер, і не залежать від волі особи, викладена у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі №727/8945/17, відповідно до якої Верховний Суд не знайшов підстав вважати відсутність захисника при освідуванні, порушенням прав на захист особи.
В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б вказували, що ця слідча дія була здійснена всупереч волі ОСОБА_7 чи ОСОБА_8 або із застосуванням до них фізичного чи психологічного тиску.
З даних протоколу проведення слідчого експерименту від 08 жовтня 2020 року (т.6, а.м.к.п.110-112) та відеозапису вказаної слідчої дії (т.2, а.м.к.п.113), який був досліджений в судовому засіданні, в порядку ст. 359 КПК України, судом встановлено, що з участю потерпілої ОСОБА_11 було проведено слідчий експеримент з метою перевірки і уточнення відомостей, які отримані під час допиту останньої. В ході слідчого експерименту потерпіла розповіла та відтворила на місці події, яким саме чином двоє невідомих осіб здійснили відкрите викрадення її майна.
Відповідно до даних протоколу проведення слідчого експерименту від 19 грудня 2020 року (т.6, а.м.к.п.120-122) та відеозапису вказаної слідчої дії (т.2, а.м.к.п.123), який був досліджений в суді першої інстанції, в порядку ст.359 КПК України, судом встановлено, що з участю потерпілого ОСОБА_12 було проведено слідчий експеримент, з метою перевірки і уточнення відомостей, які отримані під час допиту останнього. В ході слідчого експерименту ОСОБА_12 розповів та відтворив на місці події, яким саме чином двоє невідомих осіб здійснили на нього напад та заволоділи його майном.
Згідно з даними висновку експерта №12.1-0272:20К від 21 травня 2020 року, ринкова вартість, станом на 14 березня 2020 року, представленого на дослідження бувшого у використанні наручного годинника марки «Арреllа» із серійним номером МН536850 становила 5490 грн. (т.2, а.м.к.п.76-80).
Відповідно до даних висновку експерта №12.1-0273:20К від 22 травня 2020 року ринкова вартість, станом на 04 травня 2020 року, представленого на дослідження бувшого у використанні мобільного телефону марки «Asus», моделі «X00ID», ІМЕІ: НОМЕР_6 становила 1280 грн., а також карти пам`яті типу «MicroSD» марки «SanDisk» об`ємом 32 GB становила 123 грн. (т.2, а.м.к.п.164-170).
У відповідності до висновку судово-медичної експертизи №132, яка проведена у період з 20 березня 2020 року по 01 квітня 2020 року (т.2, а.м.к.п.37-38), у потерпілого ОСОБА_12 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді втиснутого перелому передньої стінки правої верхньо-щелепної пазухи з розвитком правостороннього після травматичного гайморіту, гемосинусу (скупчення крові в порожнині пазухи), закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, одного синяка у виличній ділянці справа з розповсюдженням на підочну ділянку справа і верхнє повіко правого ока, крововиливу під кон`юнктивою правого ока в зовнішньому відділі, які могли утворитися внаслідок одноразової дії тупого твердого предмета по механізму «удар», в термін та при обставинах, вказаних потерпілим, і які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які привели до тривалого розладу здоров`я більше 21 дня (згідно із п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», що затверджені наказом МОЗ від 17 січня 1995 року №6). Крім того, виявлені тілесні ушкодження у вигляді забійної рани тім`яної ділянки зліва, яке могло утворитися внаслідок одноразової дії тупого твердого предмета з ребристою поверхнею по механізму «удар», в термін та при обставинах, вказаних потерпілим, і яке за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження, що привело до короткочасного розладу здоров`я (згідно із п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», що затверджені наказом МОЗ від 17 січня 1995 року №6). Також виявлені тілесні ушкодження у вигляді одного синяка в підочній ділянці зліва, в області верхнього повіка лівого ока, одного синяка в області нижньої губи справа, які могли утворитися внаслідок двохразової дії тупого твердого предмета по механізму «удар», в термін та при обставинах, вказаних потерпілим, і які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень (згідно із п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», що затверджені наказом МОЗ від 17 січня 1995 року №6).
Твердження захисника про те, що судово-медична експертиза потерпілого ОСОБА_12 проведена без огляду картки стаціонарного хворого не відповідають дійсності, оскільки відповідно до висновку судово-медичної експертизи №132, яка проведена у період з 20 березня 2020 року по 01 квітня 2020 року тілесні ушкодження у ОСОБА_12 були виявлені на підставі його безпосереднього обстеження та дослідження медичної картки №1/1123 стаціонарного хворого травматологічного відділення КНП «Кам`янець-Подільська міська лікарня», яка представлена в Кам`янець-Подільське МРВ СМЕ 31.03.2020, про що зазначено у висновку експерта.

Судом вищезазначені дані експертизи правильно визнані допустимими доказами, оскільки експертиза проведена особою, яка може бути згідно із ст. 69 КПК України експертом у кримінальному провадження, експерт залучений з дотриманням вимог ст. ст. 242-244 КПК України, висновок експерта відповідає вимогам ст. ст. 101-102 КПК України.

З огляду на викладені обставини, доводи сторони захисту про те, що висновок судово-медичної експертизи ОСОБА_12 є недопустимим доказом позбавленні підстав.

Посилання захисника ОСОБА_9 на те, що потерпілий вказав на більшу кількість нанесених йому ударів, а згідно із висновком експертизи у потерпілого були виявлено тілесні ушкодження, які свідчать про нанесення лише чотирьох ударів, не заслуговують на увагу, так як не усі удари зазвичай мають наслідком спричинення тілесних ушкоджень.

З цих же підстав не приймаються до уваги і доводи захисника ОСОБА_10 про те, що судово-медичною експертизою не відображено всіх тілесних ушкоджень.

Також, колегія суддів уважає необґрунтованими твердження захисника ОСОБА_10 про розбіжності у висновку експерта та медичній документації, оскільки судом встановлено, що зазначені у висновку дані медичних документів не відрізняються від даних оригіналу медичної картки №1/1123, дослідженої судом під час судового розгляду, що підтверджує об`єктивність та достовірність висновків експерта.

Посилання апеляційних скарг на те, що на клопотання сторони захисту про виклик судово-медичного експерта ОСОБА_17 , останній в судове засідання так і не з`явився, допитати його не вдалось з непідтверджених та не встановлених причин, не відповідає дійсності, оскільки стороні захисту достеменно відомо, що ОСОБА_17 захворів на тяжку хворобу, після чого помер.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі зазначає, що відмова суду першої інстанції у задоволенні клопотання сторони захисту у проведенні комісійної або повторної судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_12 з метою усунення протиріч, потягла за собою неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність щодо ОСОБА_8 .

Разом з тим, судом обґрунтовано зроблений висновок, що стороною захисту не наведено будь-яких підстав вважати, що зазначені дані експертизи є суперечними, чи зазначені висновки експерта суперечать іншим матеріалам кримінального провадження, чи існують інші обґрунтовані сумніви в правильності висновку експертизи.

Отже, підстав для призначення та проведення комісійної або повторної судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_12 судом встановлено не було.

З урахуванням обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було встановлено та детально викладено у вироку обставини, які підтверджують вину обвинувачених в інкримінованих злочинах та одночасно спростовують доводи сторони захисту про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні розбійного нападу на ОСОБА_12 , та про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні грабежу ОСОБА_11 , а також, що останні, діяли не за попередньою змовою групою осіб.
Доводи апеляційних скарг про те, що оскаржуваний вирок не містить формулювання обвинувачення, яке висунуте особі та визнано судом доведеним, що судом допущена неповнота судового розгляду є надуманими та не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Згідно з положеннями ст.94 КПК України суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Вказаних вимог закону місцевим судом дотримано, надано обґрунтовану оцінку як кожному окремо взятому доказу, так і доказовій базі в цілому.
Оцінку доказам, в тому числі їх допустимості, суд, у відповідності до положень ст.89 КПК України, надає в нарадчій кімнаті, під час ухвалення судового рішення, що і було зроблено, так як вирок суду містить докладні мотиви на спростування доводів сторони захисту про невинуватість обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Упродовж розгляду справи місцевий суд, з`ясувавши, передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмету доказування, встановив факт вчинення злочину й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні цих злочинів.
Всупереч твердженням апелянтів, фактичні дані, які покладено в основу вироку та на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , отримані в порядку, визначеному КПК, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст.84 КПК є доказами у кримінальному провадженні. Переконливих аргументів, які би свідчили про протилежне, та про істотне порушення судом приписів ст.94 цього Кодексу, захисником не наведено.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Отже, застосовуючи вказаний стандарт доказування, в цій справі, суд обґрунтовано врахував сукупність доказів у комплексі.
Судом дослідженні усі обставини, з'ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи.

Ці та інші наведені у вироку докази переконливо свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб (епізод пограбування ОСОБА_11 ), та нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбої), вчиненому за попередньою змовою групою осіб (епізод розбійного нападу на ОСОБА_12 ), і їх дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України.

Посилання захисника ОСОБА_9 про зміну правової кваліфікації щодо ОСОБА_8 , за епізодом відкритого заволодіння майном потерпілої ОСОБА_11 , з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 186 КК України не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Даючи оцінку доводам апеляційних скарг сторони захисту, колегія суддів вважає, що докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 , саме, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, зібрані в даному кримінальному провадженні і досліджені судом першої інстанції, відповідають вимогам належності і допустимості, є достатніми для висновку про скоєння саме ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , інкримінованого їм злочину.
Кваліфікація дій ОСОБА_8 , зокрема, за ч.2 ст.186 КК України, відповідно, є правильною. Підстав для перекваліфікації з ч.2 ст.186 КК України на ч.1 ст.186 КК України, про що зазначає в апеляційній скарзі захисник, колегія суддів не знаходить.
Такі висновки суду щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.

Порушень процесуального порядку збирання, наведених у вироку доказів, за матеріалами провадження, на що є посилання в апеляційних скаргах, не встановлено, та судом правильно вирішено питання про їх допустимість.

Твердження захисника ОСОБА_9 про те, що лише присутність ОСОБА_8 , разом із ОСОБА_7 , в момент нападу на потерпілого ОСОБА_12 , стала підставою вважати вчинення розбійного нападу і ОСОБА_8 є надуманим, безпідставним та таким, що не відповідає обставинам справи.

Стороною обвинувачення здобуто докази, які визнані судом належними та допустимими, взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено особу винних, подію злочинів, винуватість обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та інші обставини, зазначені у ст. 91 КПК України. Всі докази взаємодоповнюють один одного і в сукупності підтверджують вину обвинувачених у інкримінованих злочинах та одночасно спростовують доводи сторони захисту про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні розбійного нападу на ОСОБА_12 , невинуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у грабежі ОСОБА_11 , а також, що останні діяли не за попередньою змовою групою осіб.

Апеляційний суд погоджується з твердження викладеним у вироку щодо критичної оцінки показань обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що вони не діяли за попередньою змовою групою осіб, а також, що обвинувачений ОСОБА_8 не вчиняв розбійного нападу на ОСОБА_12 , а обвинувачений ОСОБА_7 не вчиняв пограбування ОСОБА_11 , так як зазначені показання не відповідають здобутим доказам.

Зокрема, факт попередньої змови на вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_12 , участі у нападі ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підтверджується даними показань потерпілого ОСОБА_12 , який в судовому засіданні підтвердив, що першим йому удар наніс саме нижчого зросту нападник, а в подальшому удари йому наносили обидві особи. Зазначені показання повністю підтверджуються даними досліджених судом відеозаписів із місця події, із яких чітко видно, що дві особи цілеспрямовано йшли за потерпілим і повернули в напрямку площадки під`їзду, де на той час перебував потерпілий, а не йшли повз будинок по дорозі. Також чітко проглядається, що першим побіг до потерпілого нижчого зросту чоловік у світлішій куртці. На відео також видно, що обидва нападника наносили руками та ногами удари по тілу потерпілого, а також, що один із нападників підняв щось із землі (ймовірно телефон), а інший нагнувся до потерпілого, здійснював якісь дії, та в подальшому побіг за першим нападником із місця події. Дані відеозапису повністю відповідають показанням потерпілого, які він надав у суді, а також даними проведеного із потерпілим слідчого експерименту, які визнані судом належними та допустимими доказами. Показання обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що причиною побиття потерпілого стало образливе висловлювання потерпілого, в їх із ОСОБА_8 адресу, судом правильно не прийняті до уваги, оскільки потерпілий зазначив, що обвинувачені раптово здійснили на нього напад, а подальші дії обвинувачених щодо заволодіння майном свідчать про дійсний намір обвинувачених - незаконно заволодіти чужим майном. Більш того, із показань потерпілого ОСОБА_12 встановлено, що на обвинувачених він звернув увагу ще в магазині, де купував речі, які цілеспрямовано пішли за ним, а також їх узгоджені та цілеспрямовані дії, зокрема те, що і ОСОБА_8 , і ОСОБА_7 , майже, одночасно кинулися в сторону потерпілого, обидва наносили удари та заволоділи його майном, що потерпілого, свідчать про попередню змову на вчинення нападу.

Твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 про необґрунтоване посилання суду на відеозаписи з місця події з огляду на те, що відеозапис є нечіткий, неможливо ідентифікувати як потерпілого, так і обох засуджених, відеозапис в судове засідання наданий з невідомо яких носіїв інформації, не є оригінальним, є безпідставними та надуманими з огляду на наступне.

Згідно із протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 16 травня 2020 року, слідчим на підставі ухвали слідчого судді від 08 травня 2020 року отримано тимчасовий доступ до відеозаписів з камер відеоспостереження будинку АДРЕСА_7 , а також вилучено оптичний диск із копіями відеозаписів за період з 21 год. 30 хв. по 21 год. 32 хв. 14 березня 2020 року, про що достеменно було відомо стороні захисту.

Окрім цього, під час судового розгляду сторона захисту не ставила під сумнів походження та оригінальність вищевказаного відеозапису.

Під час допиту в судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підтвердили, що на вищевказаному відеозаписі зображені саме вони, що і підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_12 .

Доводи адвоката ОСОБА_9 про те, що посилання суду на 8 аркуші вироку щодо допустимості та належності таких доказів, як слідчого експерименту з потерпілими суперечить посиланням цього ж суду на аркуші 7 вироку про визнання цих же доказів недопустимими є безпідставними та надуманими, оскільки судом визнано належними та допустимими доказами протокол проведення слідчого експерименту від 08.10.2020 з потерпілою ОСОБА_11 та протокол проведення слідчого експерименту від 19.12.2020 з потерпілим ОСОБА_12 , які проведені під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000700 від 01.07.2020. Судом визнані недопустимими протоколи проведення слідчого експерименту з потерпілими, які проведені під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000344 від 15.03.2020.

Щодо факту порушення строків досудового розслідування слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 3, 5, 7 ст. 217 КПК України у разі необхідності матеріали досудового розслідування щодо одного або кількох кримінальних правопорушень можуть бути виділені в окреме провадження, якщо одна особа підозрюється у вчиненні кількох кримінальних правопорушень або дві чи більше особи підозрюються у вчиненні одного чи більше кримінальних правопорушень. Рішення про об`єднання чи виділення матеріалів досудового розслідування приймається прокурором. Днем початку досудового розслідування у провадженні, виділеному в окреме провадження, є день, коли було розпочато розслідування, з якого виділено окремі матеріали, а у провадженні, в якому об`єднані матеріали кількох досудових розслідувань, день початку розслідування того провадження, яке розпочалося раніше.

Постановою процесуального прокурора від 01 липня 2020 року із кримінального провадження, відомості про яке внесені 15 березня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000344, були виділені в копіях матеріали досудового розслідування щодо ОСОБА_8 , якому не повідомлялось про підозру у вчиненні злочину та останній не затримувався у кримінальному провадженні згідно із ст. 208 КПК України, у зв`язку з чим строк досудового розслідування слід рахувати з 15 березня 2020 року, а з врахуванням вимог п. 2 ч. 2 ст. 219, п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України кримінальне провадження було закінчено в межах строків досудового розслідування, так як обвинувальний акт до суду надійшов 29 січня 2021 року до спливу півтора років після внесення відомостей до ЄРДР та до спливу 2 місяців з дня повідомлення ОСОБА_8 21 січня 2021 року про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень.

Доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_18 про те, що годинник добровільно повернутий обвинуваченим, не відповідають дійсності, оскільки, як встановлено під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, викрадений годинник марки «Appella» добровільно виданий свідком ОСОБА_15 , якому обвинувачений ОСОБА_7 його подарував.

В апеляційних скаргах містяться також інші аргументи захисту, які не потребують детального аналізу суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. При цьому колегія суддів виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).
На думку колегії суддів, у цьому провадженні надані відповіді на всі вагомі аргументи поданих апеляційних скарг.
Що стосується доводів апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 і його захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 і його захисника ОСОБА_10 , потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про суворість призначеного покарання та необхідності застосування щодо них положень ст.ст. 69, 75 КК України, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Положеннями ст.65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з приписами ст. 75 КК України законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення особи без відбування покарання, хоча при цьому має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, але й інші обставини провадження.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 судом враховано характер та ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, їх наслідки, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про осіб обвинувачених, відношення самих обвинувачених до вчинених ними злочинів, які хоча й раніше не судимі, але упродовж короткого проміжку часу вчинили два тяжких злочини.

Зокрема, враховано те, що ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення, які відносяться до категорії тяжких злочинів, будучи несудимим, не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, неодружений, є військовослужбовцем, позитивно характеризується за місцем проживання та проходження військової служби. Обставиною, що пом`якшує покарання, судом визнається добровільне відшкодування завданого збитку. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого судом визнається вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.
ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, які відносяться до категорії тяжких злочинів, будучи несудимим, не перебуває на обліку у лікаря психіатра, перебуває на обліку у лікаря нарколога, неодружений, позитивно характеризується за місцем проживання. Обставиною, що пом`якшує покарання, судом визнається добровільне відшкодування завданого збитку. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого судом визнається вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.
При цьому, визнаючи вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку обставиною, що обтяжує покарання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , суд виходив із віку потерпілої ОСОБА_11 , а також показань останньої щодо освітлюваності території, де було вчинене кримінальне правопорушення, що підтверджується даними протоколу огляду місця події від 05 травня 2020 року, а також показання потерпілої про те, що обидва обвинувачених розглядали її, зокрема, обвинувачений ОСОБА_7 розмовляв, імітуючи розмову по телефону, а обвинувачений ОСОБА_8 йдучи попереду, дивився майже впритул перед відкритим заволодінням та під час заволодіння майном, а також той факт, що потерпіла детально розгледіла риси обличчя обвинувачених та в подальшому впізнала їх, що підтверджує її показання про освітлюваність території та можливість на місці розгледіти один одного учасниками події. Внаслідок очевидного престарілого віку потерпілої, а також значного впливу віку потерпілої на перебіг вчинення кримінального правопорушення, судом правильно визнана, зазначена обставина як така, що обтяжує покарання, та не приймаються до уваги доводи сторони захисту про те, що обвинувачені не сприймали потерпілу ОСОБА_11 як особу похилого віку, а вважали, що вона є особою середнього віку.
Таким чином, місцевий суд, призначаючи ОСОБА_8 та ОСОБА_7 покарання, наближене до нижньої межі санкцій ст. ст. 186, 187 КК України, дотримався вимог статей 65 - 67 цього Кодексу.
На думку колегії суддів, призначене судом першої інстанції є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів.

Доводи апелянтів про можливість пом`якшення обвинуваченим покарання є безпідставними з огляду на таке.

При призначенні покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 враховано характер та ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, їх наслідки, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про осіб обвинувачених, відношення самих обвинувачених до вчинених ними злочинів, які хоча й раніше не судимі, але упродовж короткого проміжку часу вчинили два тяжких злочини.

Колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення обвинуваченим покарання з огляду на те, що вони щиро не каються у вчинених злочинах, що свідчить про їх підвищену ступінь небезпечності для суспільства.

Крім того, служба ОСОБА_8 за контрактом в Збройних Силах України не стала перешкодою йому у вчиненні зазначених злочинів.

Апелянтами не наведено і обґрунтування того, яким чином добровільне відшкодування завданого збитку настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину або призвели до позитивних змін у особистості обвинувачених, що призначення їм навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

Інших порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст. 404, п.1 ч.1 ст.407, ч.1 ст.418, ст.419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 травня 2022 року щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинувачених, захисників, потерпілих - без задоволення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим який утримується під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3