Справа № 183/5643/17
№ 1-кп/183/100/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2022 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської областікриманільне провадження №0000299за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України,маючого середньо-спеціальну освіту, не одруженого, військовослужбовця за контрактом, солдата військової частини НОМЕР_1 , який зареєстрованийта проживаєза адресою: АДРЕСА_1 , судимого17 листопада 2016 р. Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 407 КК України до службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 роки з утриманням 10 % від суми грошового забезпечення,
у вчинені кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_5

встановив:

26 вересня2013 року наказом № 52-К (по особовомускладу) командира військової частини НОМЕР_1 з солдатом ОСОБА_3 було укладено контракт на три роки та призначено на посаду стрільця-регулювальника комендантського взводу військової частини НОМЕР_1 . 26 вересня 2013 року наказом№ 213 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 .
Наказом № 152 (по стройовій частині) від 02 червня 2016 року командира військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 призначено на посаду оператора 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст.11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил Українизобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати службовий обов`язок.
Відповідно до положень ст.1 ЗаконуУкраїни «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період цеперіод функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 року №113-VIII, який набув чинності 20.01.2015 року, в Україні діє особливий період.
Згідно із Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини» від 12.02.2015 року №194-VIII, який набув чинності 05.03.2015 року, до статті 407 КК України було внесено зміни, які посилюють відповідальність за вчинення вказаного військового злочину в умовах особливого періоду.
22 листопада 2016 року солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільнонебезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась в АДРЕСА_3 , без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення як до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , яка розташована в АДРЕСА_2 , так і до місця служби, яке на час самовільного залишення дислокувався в АДРЕСА_3 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
20 жовтня2017 рокусолдат ОСОБА_3 прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та заявив про себе, внаслідок чого злочин було припинено.
Таким чином, солдат ОСОБА_3 у період з 22листопада 2016 року до 20жовтня 2017 року був відсутній у військовій частині НОМЕР_2 поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Крім того, 20 жовтня 2017 року ОСОБА_3 було вручено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000299 від 21 вересня 2017 року та направлено останнього для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , в яку військовослужбовець зобов`язаний був прибути 21 жовтня 2017 року. Однак, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників 21 жовтня 2017 року не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

16 березня 2021 року старший солдат ОСОБА_3 самостійно прибув до третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві та заявив про себе, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено. Таким чином, 21 жовтня 2017 року старший солдат ОСОБА_3 умисно не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , без поважних причин, в умовах особливого періоду (крім воєнного стану) та незаконно перебував за її межами до 16 березня 2021 року.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явлених йому обвинуваченнях визнав повністю та пояснив, що вину визнає повністю,у скоєному щиро кається, готовий нести кримінальну відповідальність, передбачену законом.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.

Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють вищенаведені обставини та наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, зберігаючи неупередженість і об`єктивність, не виходячи за межі пред`явлено обвинувачення, яке прокурор підтримав у суді, вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень встановленою та доведеною, його дії підлягають кваліфікації за ч. 4 ст.407 КК України, як самовільне залишення військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та за ч.4 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого.

Суд встановив пом`якшуючі покарання обставини щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_3 своєї протиправної поведінки, беззаперечному визнані вини обвинуваченим, та готовністю підлягати кримінальній відповідальності також суд враховує, що ОСОБА_3 , є учасником бойових дій, зараз безпосередньо приймає безпосередню участь у відсічі збройної агресії Російської Федерації.

Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Суд вважає за можливе, при наявності таких пом`якшуючих обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, призначити покарання згідно ст. 69 КК України інше, більш м`яке основне покарання не зазначеного у санкції ч. 4 ст. 407 КК України, на підставі ст. 53 КК України у виді штрафу на користь держави, що відповідає вимогам поняття покарання та його цілей, згідно ст. 50 КК України.

Таке покарання відповідає обставинам справи, тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, і буде достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 349, 370, 371, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:

визнати винуватим ОСОБА_3 у вчиненні кримінальнихправопорушень та призначити покарання за ч. 4 ст.407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України штраф в розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення лише з підстав, передбачених ст. 349 КПКУкраїни.

Копії вироку видати обвинуваченому, прокурору негайно, після його проголо шення.

Суддя ОСОБА_1