Ухвала
іменем України
05вересня 2022 року

м. Київ
справа №730/546/21
провадження №51-2599ск22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
вивчивши матеріали касаційної скарги захисника засудженої адвоката ОСОБА_4 на вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2021 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 17 червня 2022 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
3а вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2021 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку м. Борзна Чернігівської області визнано винуватою та засуджено за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді 150 годин громадських робіт.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 17.10 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 3000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 18000 грн в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.
Вирішено питання про речові докази.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_5 04 червня 2021 року близько 17:40 на межі своєї земельної ділянки та земельної ділянки ОСОБА_6 на АДРЕСА_1 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин навмисно завдала один удар гострим краєм робочої частини сапи по спині ОСОБА_6 , заподіявши легке тілесне ушкодження.
Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 17 червня 2022 року вказаний вирок залишив без змін.
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неповноту досудового розслідування, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення судами першої та апеляційної інстанційвимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вказані вирок й ухвалу та закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК.
Стверджує, що судові рішення постановлені без урахування всіх обставин справи, а висновки судів у них про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального проступку не ґрунтуються на досліджених доказах. Зокрема, вказує, що під час досудового розслідування не було проведено огляду місця події, не вилучено сапу та футболку потерпілого для проведення експертизи, в обґрунтування вироку покладено недопустимі докази протокол слідчого експерименту та висновок судово-медичної експертизи. Зазначає, що місцевий суд не дав належної оцінки показанням свідків у справі.
На переконання захисника, при перегляді вироку місцевого суду суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином доводів, наведених в апеляційній скарзі сторони захисту та не усунув порушень, які були допущені судом першої інстанції, а тому вважає, що ухвала апеляційного суду постановлена без додержання вимог статей 370 та 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним та обґрунтованим є рішення, ухвалене компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу, тобто кожен доказ оцінюється з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник, поміж іншого, посилається на неповноту досудового розслідування, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить дати зібраним у ній доказам іншу оцінку, ніж її дали суди нижчих інстанцій, тоді як перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесена.
Як убачається зі змісту оспорюваних рішень, у цій справі фактичні обставини було встановлено судом першої інстанції. У касаційній скарзі захисник вказує на те, що суд у вироку не дав належної оцінки показанням свідків, висновку експерта, протоколу слідчого експерименту, поклавши ці докази в основу вироку. Проте зі змісту вироку місцевого суду вбачається, що свій висновок про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих злочинів цей суд зробив на підставі фактично встановлених даних, які були з`ясовані під час дослідження доказів у судовому засіданні та оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК.

Так, суд першої інстанції у вироку вказав, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, підтверджується наданими в суді показаннями потерпілого ОСОБА_6 , а також показаннями свідків: ОСОБА_7 ОСОБА_8 , які були очевидцями події, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які були понятими про проведенні слідчого експерименту; даними, які містяться у протоколі слідчого експерименту, висновку експерта № 90 від 07 червня 2021 року та іншими доказами.
Водночас, незгода захисника з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, не може свідчити про порушення цим судом вимог кримінального процесуального закону.

При перегляді вироку за апеляційною скаргою захисника апеляційний суд ретельно перевірив наведені доводи та дав на них обґрунтовані відповіді, вказавши у своєму рішенні конкретні мотиви, з яких визнав ці доводи безпідставними та їх відхилив.
Як убачається з копії ухвали апеляційного суду, цей суд у своєму рішенні послався на конкретні фактичні дані, що містяться у кримінальному проваджені та свідчать про відповідність висновків суду першої інстанції, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та правильність кваліфікації дій засудженої за ч. 1 ст. 125 КК.
Так, суд апеляційної інстанції мотивовано вказав, що показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у судовому засіданні не спростовують показань потерпілого та інших свідків про те, що саме ОСОБА_5 вдарила сапою ОСОБА_6 , оскільки вони перебували на значній відстані від місця події та пояснювали, що не спостерігали безперервно за розвитком конфлікту.
Спростовуючи доводи скарг щодо недопустимості протоколу слідчого експерименту, оскільки останній проведений з порушенням права ОСОБА_5 на недоторканість до житла чи іншого володіння особи, а фотоілюстрації до нього зроблені не з її домоволодіння, апеляційний суд у своєму рішенні вірно вказав на те, що із змісту протоколу проведення слідчого експерименту вбачається, що останній був проведений на території господарства потерпілого, що підтверджується самими фотознімками, які обвинувачена в судовому засіданні особисто визнала такими, що зроблені зі сторони території вказаного господарства, а також показаннями в судовому засіданні потерпілого та свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які були залучені в якості понятих, і свідка ОСОБА_7 , який брав участь у слідчому експерименті.

Надав відповідь апеляційний суд і на доводи апеляційної скарги захисника щодо недопустимості висновку експерта № 90 від 07 червня 2021 року, зазначивши в ухвалі, що предметом експертизи були дані безпосереднього медичного огляду потерпілого ОСОБА_6 і надання ним медичної документації не порушує порядок проведення експертизи.
Наведені судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях висновки є належним чином умотивованими та обґрунтованими. Зміст вказаних вироку та ухвали відповідає вимогам статей 370, 374 та 419 КПК.
Переконливих аргументів, які би ставили під сумнів законність цих рішень та вмотивованість їх висновків з питань істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність захисник у касаційній скарзі не навів, і таких даних з їхнього змісту не вбачається.
З огляду на викладене, касаційна скарга захисника та додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення,а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Верховний Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженої адвоката ОСОБА_4 на вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2021 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 17 червня 2022 року щодо ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3