н/п 1-кс/953/1888/22
"17" травня 2022 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
За результатами дослідження KANTAR Україна доля незаконної торгівлі сигаретами промислового виробництва досягла 15,9% від загального обсягу ринку. При цьому, близько 90% нелегальних сигарет на внутрішньому ринку складає продукція без акцизних марок, маркована для продажу в магазинах безмитної торгівлі або для експорту в інші країни, а також контрафактна продукція вітчизняного виробництва, переважно з підробленими акцизними марками.
Серед незаконно виготовлених і незаконно ввезених з інших країн тютюнових виробів, які реалізуються на території України, є багато сигарет, на пачках яких незаконно використовуються знаки для товарів і послуг, а також фірмові найменування, права на які належать компаніям членам Асоціації «Укртютюн», зокрема «LD», «Winston», «Marlboro», «Rothmans» та інші.
Незаконна торгівля такою продукцією здійснюється як стихійно, так і в стаціонарних точках продажу.
Необхідно врахувати, що на пачках вище перелічених тютюнових виробів містяться медичні попередження не українською мовою та не міститься інформація про максимальну роздрібну ціну, відповідного тютюнового виробу, що не відповідає вимогам законодавства України та може свідчити про їх незаконне виготовлення, зберігання, збут або транспортування з метою збуту. ОСОБА_4 не надала жодних дозвільних документів на торгівлю тютюновими виробами та не зміг пояснити їх походження і повідомив, що придбав їх незадовго до початку слідчої дії.
Отже, зазначені тютюнові виробі (сигарети) в пачках, являються предметом кримінального правопорушення та відповідно до ст. 98 КПК України мають значення речових доказів у даному кримінальному провадженні.
Крім того, для встановлення обставин, які підлягають доказуванню, передбачених ст. 91 КПК у даному провадженні необхідно провести ряд експертиз, об`єктом дослідження яких будуть вилучені тютюнові вироби.
Враховуючи викладене, вищевказане майно для належного досудового розслідування необхідно зберігати разом з матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування якого здійснює СУ ГУНП в Харківській області.
Таким чином, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, з метою забезпечення збереження речових доказів, попередження настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню необхідно накласти арешт на вилучені тютюнові вироби (сигарети) в ході огляду місця події.
Прокурор в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду клопотання, в матеріалах справи міститься заява від прокурора, в якій він просить провести судове засідання без його участі, клопотання підтримує в повному обсязі.
В судове засідання володілець майна ОСОБА_4 не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи.
Оскільки відповідно до ч.1 ст. 172 КПК України неприбуття прокурора та власника майна в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, слідчий суддя розглядає клопотання за їх відсутності.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 98 КПК України, документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні сторони обвинувачення майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешти майна підлягає задоволенню.
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170 173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Визначити місцем зберігання арештованого майна камеру зберігання речових доказів СУ ГУНП в Харківській області.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя - ОСОБА_1