Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

25 липня 2022 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,3 ст. 305, ч.2,3 ст. 311 КК України, за апеляцію скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 12 квітня 2022 року щодо ОСОБА_6 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 12 квітня 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 3 ст. 305, ч. 2, 3 ст. 311 КК України, і призначено покарання: за ч. 1 ст. 305 КК України п`ять років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 305 КК України із застосуванням ст. 69 КК України сім років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч. 2 ст. 311 КК України два роки позбавлення волі; за ч. 3 ст. 311 КК України шість років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суровим, остаточне покарання призначено - сім років позбавлення волі з конфіскацією майна, строк відбуття якого рахується з 04 червня 2019 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави 4 710 грн. судових витрат на залучення експерта та вирішено питання щодо речових доказів.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_6 , перебуваючи на території Рівненської області, маючи на меті отримати особисту вигоду, яка полягала в одержанні незаконного доходу від збуту контрабандно ввезених з Республіки Польщі в Україну псевдо - ефедриновмісних таблеток, а також їх обміну на вже виготовлений кінцевий продукт психотропну речовину «метамфетамін» для особистого вживання, у першій декаді травня 2019 року, в порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 та «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000, прийняв рішення про вчинення ряду злочинів у сфері незаконного обігу прекурсорів та психотропних речовин.

З цією метою ОСОБА_6 30.05.2019 перетнув пішим ходом митний кордон України через митний пост «Мостиська» Львівської митниці ДФС України в напрямку Республіки Польща, після чого, діючи на виконання свого злочинного задуму, за власні кошти у розмірі 540 польських злотих (в еквіваленті 3 780 гривень) незаконно придбав у аптеках м. Перемишль та м. Ярослав Республіки Польща 218 таблеток «Cirrus» з вмістом прекурсору - «псевдоефедрин» загальною масою 20,124 г, завершивши таким чином початковий етап підготовки до контрабандного їх переміщення в Україну.
Після цього, ОСОБА_6 , будучи обізнаним про порядок проходження митного та прикордонного контролю під час слідування пішим ходом з Республіки Польща в Україну, достовірно усвідомлюючи, що ці таблетки є забороненими до переміщення через митний кордон України, маючи на меті запобігти їх виявленню співробітниками правоохоронних органів, вилучив зазначені 218 таблеток «Cirrus» з вмістом цього прекурсору з упакувань та помістив у поліетиленовий пакет, який приховав у своїй білизні, прослідував пішим ходом о 19 год. 01 хв. 30.05.2019 на митний пост «Мостиська» Львівської митниці ДФС України, де з приховуванням 218 таблеток у білизні, під час здійснення митного контролю заповнив митну декларацію, у якій умисно зазначив про відсутність до переміщення заборонених предметів та речовин, здійснивши контрабандну прекурсору-«псевдоефедрин», обіг якого обмежено і стосовно якого встановлюються заходи контролю, загальною масою 20,124 г, що становить особливо великий розмір.
Одночасно, діючи з окремим умислом щодо вчинення злочинів у сфері незаконного обігу психотропних речовин, 30.05.2019 незаконно придбав у м. Перемишль Республіки Польща у невстановленої слідством особи психотропну речовину - «метамфетамін», обіг якої обмежено і стосовно якої встановлюються заходи контролю, масою 0,0106 г, яку помістив у безбарвний пакет типу «zip-lock» та зберігав при собі для контрабандного переміщення в Україну і подальшого особистого вживання.
Того ж дня, ОСОБА_6 , будучи обізнаним про порядок проходження митного та прикордонного контролю, під час слідування пішим ходом з Республіки Польща в Україну, достовірно усвідомлюючи, що ця речовина є заборонена до переміщення через митний кордон України, маючи на меті запобігти її виявленню співробітниками правоохоронних органів, помістив безбарвний пакет типу «zip-lock» з такою психотропною речовиною в одяг, і о 19 год. 01 хв. 30.05.2019 у митному пості «Мостиська» ДФС України у Львівській області з приховуванням зазначеної психотропної речовини під час здійснення митного контролю заповнив митну декларацію, у якій умисно зазначив про відсутність до переміщення заборонених предметів та речовин, тим самим здійснив контрабанду психотропної речовини - «метамфетамін», масою 0, 0106 г., обіг якої обмежено і стосовно якої встановлюються заходи контролю.
У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій, вважає, що підзахисному, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, повністю визнав свою вину у вчинених злочинах і дав детальні показання щодо обставин вчиненого, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, призначено надто суворе покарання, яке просить пом`якшити.
Просить вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 12 квітня 2022 року щодо ОСОБА_6 змінити та призначити йому покарання: за ч. 1 ст. 305 КК України 5 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 305 КК України із застосуванням ст. 69 КК України - 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч. 2 ст. 311 КК України 2 роки позбавлення волі; за ч. 3 ст. 311 КК України 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суровим, остаточне покарання призначити 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк у два роки.
Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника-адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, доводи прокурора, який вважає вирок законним, обгрунтованим і просить залишити його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень за вказаних у вироку обставин підтверджується сукупністю зібраних в провадженні доказів, яким судом дана правильна юридична оцінка, що не заперечується в апеляційній скарзі і не оспорюється ніким з учасників судового розгляду.

Твердження апелянта про призначення ОСОБА_6 надто суворого покарання не є переконливими, оскільки термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність, між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом і розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, і ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справах про призначення судом більш м`якого покарання.

Так, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі Довженко проти України) зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК України означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття особа обвинуваченого вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття особа винного.
При обранні покарання ОСОБА_6 суд, як видно з вироку, дотримався положень ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та роз`яснень, що містяться в п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання, врахував тяжкість вчинених злочинів і їх суспільну небезпечність, особу ОСОБА_6 , який раніше не судимий, відсутність обставин, що обтяжують покарання, ряд пом`якшуючих покарання обставин - щире розкаяння і сприяння в розкритті злочину, на чому наголошує і апелянт, та призначив ОСОБА_6 за скоєне покарання в межах закону, і нижче від найнижчої межі - за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 305 КК України, яке, з врахуванням обставин вчиненого і суспільної небезпечності, не можна вважати надто суворим.
Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б слугували безумовними підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 12 квітня 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту оголошення повного тексту ухвали, а ОСОБА_6 - в той же строк - з моменту отримання копії ухвали.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3