КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

03 жовтня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 вересня 2022 року, у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України,
за участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 , яка брала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням цифрового засобу зв`язку програмного забезпечення месенджеру «Вайбер»,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 05 вересня 2022 року Дніпровський районний суд м. Києва продовжив застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор», строком не більше двох місяців, тобто до 03 листопада 2022 року включно.
Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції, як вбачається з оскаржуваної ухвали виходив з того, що ризики, які були встановлені при застосуванні та продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати і на даний час, є реальними та не зменшилися, а тому дійшов висновку, що стороною обвинувачення доведено неможливість застосування до обвинуваченого більш мяких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 вересня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала суду, є незаконною, необґрунтованою, невмотивованою та такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, навівши положення ст.ст. 22, 12, 26, 182, 193, 194 КПК України, якими повинен був керуватися суд при обґрунтуванні необхідності продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апелянт звертає увагу на те, що продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції погодився з доводами сторони обвинувачення про існування ризиків, передбачених пунктами 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та їх незмінності, з чим сторона захисту категорично не погоджується.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначається про те, що в судовому засіданні під час вирішення питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , стороною обвинувачення не було надано жодних доказів наявності відповідних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Наведені факти, з урахуванням норм Європейського суду з прав людини, захисник обвинуваченого звертає увагу на те, що коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів.
Також, на думку захисника, судом першої інстанції під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_5 було порушено вимоги п. 18 ч. 3 ст. 42 КПК України, оскільки обвинувачений є громадянином Республіки Молдова, українською мовою не володіє, а тому потребує послуг перекладача. Натомість, зазначає, що в судовому засіданні фактично перекладач був відсутній, був включений на гучномовці мобільного додатку Viber, чим на думку захисника, обмежили права ОСОБА_5 . Крім того, зазначає, що ОСОБА_5 заперечував аби здійснювався переклад саме через вказаний додаток, оскільки такий порядок не передбачений законом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просив залишити ухвалу суду без змін; перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до вимог ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції, незалежно від наявності клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме до спливу продовженого строку, повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 вересня 2022 року про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що в наданих стороною обвинувачення матеріалах не міститься будь-яких даних про те, що ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілих, свідків у даному кримінальному провадженні, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 05 вересня 2022 року, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено даних, які б дозволили зробити висновок про те, що зазначена ухвала є незаконною або необґрунтованою.

Всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 з достатньою повнотою та об`єктивністю дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та, враховуючи їх сукупність, дійшов обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності незаконного впливу на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, у разі застосування до нього більш мякого запобіжного заходу, оскільки будь-який менш суворий запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, на які суд послався у своїй ухвалі.
Що ж стосується посилання захисника в апеляційній скарзі на істотні порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, зокрема вимог п. 18 ч. 3 ст. 42 КПК України щодо забезпечення права обвинуваченого, який не володіє українською мовою, користуватися послугами перекладача, то вони не можуть бути визнані обґрунтованими та служити достатніми підставами для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки як вбачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів, у судовому засіданні від 05.09.2022 року, коли вирішувалося питання про продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою, приймав участь перекладач ОСОБА_8 , а тому колегія суддів не має підстав для висновку щодо істотного порушення прав обвинуваченого під час вирішення вказаного вище питання в суді першої інстанції.
Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).
Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 вересня 2022 року про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 03 листопада 2022 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 вересня 2022 року, відповідно до якої суд продовжив застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,у виді тримання під вартою до 03 листопада 2022 року, без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 755/19755/18

Номер провадження: 11-кп/824/3530/2022

Категорія: п. 6 ч. 2 ст. 115КК України

Головуючий у 1-й інстанції суддя ОСОБА_9

Доповідач - суддя ОСОБА_1