Справа № 464/1322/22
пр.№ 1-кп/464/303/22
УХВАЛА

28 квітня 2022 року Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у місті Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 369-2 КК України,

встановив:

До Сихівського районного суду м. Львова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000048, про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України.
Разом з обвинувальним актом до суду надійшла угода про визнання винуватості, укладена в ході досудового розслідування 31.03.2022 між обвинуваченим ОСОБА_5 , за участі захисника ОСОБА_4 , та прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_3 . Відповідно до вказаної угоди підозрюваний ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України в обсязі повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 31.03.2022. Крім цього, при узгодженні покарання враховано співпрацю підозрюваного зі стороною обвинувачення, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання та обставини, які характеризують підозрюваного. Сторонами узгоджено призначення ОСОБА_5 покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн. з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю в органах державної влади чи місцевого самоврядування.
В підготовчому судовому засіданні прокурор, обвинувачений та захисник просили суд ухвалити вирок та затвердити угоду про визнання винуватості. При цьому, обвинувачений ОСОБА_5 ствердив, що визнає винуватість у вчиненому та угоду укладено ним добровільно.
Заслухавши думку учасників розгляду, оглянувши обвинувальний акт, угоду про визнання винуватості та матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 472 КПК України передбачено, що в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Пунктом 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення.
Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 475 КПК України.
Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:
1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;
2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;
3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;
4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;
5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;
6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.
Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», для реалізації покладених на суд обов`язків щодо з`ясування добровільності укладення угоди та перевірки її на відповідність вимогам КПК та/або кримінального закону, зважаючи на те, що під час підготовчого судового засідання може бути прийнято рішення, яке по своїй суті є завершальним для судового провадження у суді першої інстанції, судом оглянуто матеріали досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000048, про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, на підставі яких укладено угоду про визнання винуватості та складено обвинувальний акт.
З матеріалів кримінального провадження встановлено, що відомості в ЄРДР було внесено за ч. 3 ст. 368 КК України із зазначенням такої кваліфікуючої ознаки як вимагання неправомірної вигоди (Т. 1 а.с. 1-2).
Постановою слідчого від 09.02.2022 перекваліфіковано кримінальне правопорушення з ч. 3 ст. 368 КК України на ч. 2 ст. 369-2 КК України (Т. 1 а.с. 114-115).
У такій постанові зазначено, що кримінальне провадження розпочато за фактом можливого вимагання та одержання неправомірної вигоди військовослужбовцями 7 прикордонного Карпатського загону за нестворення перешкод та подальше прийняття на військову службу за контрактом в один з підрозділів ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підставою для перекваліфікації діяння вказано те, що в ході досудового розслідування фактів, які б вказували на прийняття пропозиції, обіцянки або одержання службовою особою неправомірної вигоди, а так само прохання надати таку вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, що містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, не встановлено.
При цьому, жодного обґрунтування з зазначенням конкретних підстав для виключення такої кваліфікуючої ознаки як вимагання неправомірної вигоди, яка є спільною як для ч. 3 ст. 368 КК України, так і для ч. 3 ст. 369-2 КК України, у вищевказаній постанові не наведено.
Крім цього, у повідомленні про підозру від 09.02.2022 (Т. 1 а.с. 123-132) та в повідомленні про зміну раніше повідомленої підозри від 31.03.2022 (Т. 2 а.с. 138-148) зазначено, що ОСОБА_5 повідомляв ОСОБА_6 , що останній за відповідні послуги повинен передати грошові кошти в сумі від 600 до 800 доларів США. ОСОБА_5 неодноразово самостійно телефонував ОСОБА_6 , призначав зустрічі, в ході яких додатково повідомляв вартість його послуги, механізм передачі коштів саме в доларах США йому особисто, або особі на ім`я « ОСОБА_7 ». Також ОСОБА_5 вказував, що без надання зазначених грошових коштів ОСОБА_6 не приймуть на службу за контрактом до Державної прикордонної служби України. Крім цього, неодноразово повідомляв ОСОБА_6 , що частина коштів призначаються за його послуги щодо здійснення впливу на прийняття рішення службовими особами, а решту коштів необхідно передати для інших військовослужбовців, які теж будуть сприяти йому у працевлаштуванні.
Крім цього, викривач ОСОБА_6 , у своїй заяві до правоохоронного органу (Т. 1 а.с. 19) та будучи неодноразово допитаним в ході досудового розслідування як свідок (Т. 1 а.с. 24-26, 35-39, 50-56, 105-109), зазначав про те, що ОСОБА_5 йому повідомив, що зможе допомогти працевлаштуватись і ОСОБА_6 розпочав збір необхідних документів. Однак, в подальшому ОСОБА_5 пред`явив саме вимогу (примушував) ОСОБА_6 до надання неправомірної вигоди, яка призначалась для нього та інших військовослужбовців (серед яких особа на ім`я « ОСОБА_7 »), сума якої для ОСОБА_6 була значною. Почувши це, ОСОБА_6 зневірився у свої силах та звернувся до правоохоронного органу. В ході цих подій ОСОБА_5 неодноразово спілкувався з особою на ім`я ОСОБА_7 з приводу подальших дій щодо працевлаштування ОСОБА_6 . При цьому, ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_6 , що без надання неправомірної вигоди його не приймуть на службу за контрактом у відповідний відділ Державної прикордонної служби України.
Також відповідно до протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 31.03.2022, останній надав показання серед іншого про те, що ОСОБА_6 , вперше зателефонувавши йому, попросив надати поради щодо оформлення необхідних документів для прийняття на військову службу за контрактом до Державної прикордонної служби України, на що ОСОБА_5 погодився та повідомив, що може допомогти ОСОБА_6 працевлаштуватися. В подальшому, ОСОБА_5 зателефонував до ОСОБА_6 та сказав, що за його послуги необхідно буде надати грошові кошти в сумі від 600 до 800 доларів США, на що ОСОБА_6 відповів, що йому треба подумати. В ході подальших розмов ОСОБА_5 повідомляв ОСОБА_6 , що без надання зазначених грошових коштів його не приймуть на службу за контрактом у відповідний відділ Державної прикордонної служби України.
Вищезазначені обставини, в тому числі щодо неможливості прийняття ОСОБА_6 без надання зазначених грошових коштів на службу за контрактом до Державної прикордонної служби України, наведені також в угоді про визнання винуватості і відповідно в обвинувальному акті, складеному після укладення угоди.
Таким чином, вищевказані обставини послідовно вказують на наявність в діях ОСОБА_5 такої кваліфікуючої ознаки як «вимагання неправомірної вигоди», що утворює самостійний склад злочину, передбачений ч. 3 ст. 369-2 КК України, тобто склад більш тяжкого кримінального правопорушення. Проте зазначена кваліфікуюча ознака обвинуваченому не інкримінована, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що умови угоди суперечать вищенаведеним вимогам КПК та КК України.
Крім того, суд дійшов висновку, що існує очевидна неможливість виконання обвинуваченим одного із взятих на себе за угодою зобов`язань та умови угоди не відповідають інтересам суспільства.
Так, правовою природою інституту угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні є забезпечення швидшого досудового розслідування і судового провадження, викриття більшої кількості кримінальних правопорушень, а також запобігання, виявлення чи припинення більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.
Зі змісту угоди встановлено, що однією з умов для її укладення з обвинуваченим ОСОБА_5 є його співпраця зі стороною обвинувачення.
Однак, суть такої співпраці жодним чином не конкретизована, а також не вказано, чи така співпраця вже мала місце, чи повинна відбутися в майбутньому.
Наведене може виключити можливість скасування у порядку, передбаченому ст. 476 КПК України, вироку в випадку невиконання такої умови угоди.
Крім цього, в угоді про визнання винуватості однією з обставин, яка пом`якшує покарання, вказано активне сприяння розкриттю злочину.
Так, активним сприянням розкриттю злочину необхідно вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи (п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).
Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином, зокрема таким, як повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видача знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом.
З матеріалів кримінального провадження встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 в ході досудового слідства допитаний двічі. Так, під час допиту 09.02.2022 останній відмовився від надання показань, скориставшись правом, передбаченим ст. 63 Конституції України. В подальшому 31.03.2022 ОСОБА_5 надав зізнавальні показання, однак такі не свідчать про активне його сприяння розкриттю злочину, оскільки невідомих обставин справи ним не повідомлено, а після його допиту одразу ж була укладена угода про визнання винуватості та складено обвинувальний акт. Майно, здобуте злочинним шляхом, ОСОБА_5 видав лише після його затримання в ході обшуку.
Таким чином, активності та ініціативності ОСОБА_5 у сприянні правоохоронним органам не встановлено, а визнання своєї винуватості та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.
З урахуванням викладеного, відсутні достатні підстави для висновку, що узгоджене сторонами угоди покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Згідно з положеннями абз. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України в разі відмови суду в затверджені угоди про визнання винуватості досудове розслідування або судове провадження (в залежності від того, на якій стадії укладено угоду) продовжуються в загальному порядку.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 №13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень: затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення, або відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення.
Враховуючи усе вищенаведене в сукупності, а також те, що прокурором не повідомлено про фактичне закінчення досудового розслідування та відповідне клопотання не заявлено, у затвердженні угоди про визнання винуватості необхідно відмовити та обвинувальний акт з матеріалами кримінального провадження повернути прокурору для продовження досудового розслідування.
Керуючись статтями 314, 472, 474КПК України,

ухвалив:

У затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 31.03.2022 на стадії досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000048, про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, відмовити та обвинувальний акт з матеріалами вказаного кримінального провадження повернути прокурору Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_3 для продовження досудового розслідування.
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1