Справа № 161/3226/22 Провадження №11-кп/802/465/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференції)
адвоката - ОСОБА_8 , (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 квітня 2022 року,

В С Т А Н О В И В
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 квітня 2022 року в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 відмовлено.

Своє рішення суд мотивував тим, що не зважаючи на тимчасове перебування засудженого в ДУ «Луцький слідчий ізолятор» у зв`язку із введенням на всій території України воєнного стану, відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 передбачених ст.81 КК України

В поданих на ухвалу апеляційних скаргах:

-засуджений стверджує, що місцевим судом не з достатньою повнотою враховано обставини, які дають підстави для задоволення вищезазначеного клопотання. Вважає, що висновки Луцького міськрайонного суду Волинської області, які викладені в ухвалі суду від 14 квітня 2022 року не є законними та обґрунтованими, зокрема, не взято до уваги всі його характеристики, тому просить скасувати ухвалу та задовольнити клопотання про умовно-дострокове звільнення.

- адвокат вважає ухвалу незаконною у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам провадження. Зазначає, що згідно із законодавством, висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому за весь період знаходження у виправній установі, а не за час, що безпосередньо передує розгляду клопотання. Також вказує на те, що введення в Україні воєнного стану не може позбавляти ОСОБА_7 умовно-достроково звільнення, так, як вини засудженого в цьому немає. Засуджений відбув більше 2/3 призначеного покарання, сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє право на умовно-дострокове звільнення. У зв`язку з цим, просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою клопотання про застосування щодо ОСОБА_7 ст. 81 КК України - задовольнити.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, засудженого та його адвоката, які підтримали подані ними апеляційні скарги у повному обсязі і просили скасувати оскаржуване судове рішення та звільнити засудженого умовно-достроково, прокурора, який заперечив доводи апеляційної скарги і просив ухвалу місцевого суду залишити без змін, міркування представника слідчого ізолятора, який зазначив, що засуджений ОСОБА_7 не заслуговує на умовно-дострокове звільнення, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Положення ст.370 КПК України регламентують, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
На думку апеляційного суду, вказані вимоги закону при постановленні рішення місцевим судом дотримані.
Відповідно до норм ч.3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Враховуючи вимоги ст.81 КК України та тяжкість вчиненого ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, який згідно зі ст.12 КК України належить до категорії тяжких злочинів, передумовою застосування до засудженого інституту умовно-дострокового звільнення є фактичне відбуття ним не менше двох третин строку покарання.
З матеріалів кримінального провадження встановлено, що станом на день розгляду провадження судом, засуджений відбув дві третини строку покарання у виді позбавлення волі, призначеного вищевказаним вироком, яке він почав відбувати з 24 серпня 2018 року.
Згідно з положеннями ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Частиною 1 статті 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Пленум Верховного Суду України в п.2 своєї постанови №2 від 26.04.2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" зазначив, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
У п.17 цієї ж постанови роз`яснено, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчинення злочину, праці та навчання, додержання ним режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування. Пояснення зазначених осіб і думка прокурора мають бути відображені в протоколі судового засідання.
Таким чином, виходячи з аналізу вищевказаних норм матеріального права та роз`яснень Пленуму ВСУ, підставами умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання - це виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання, а також відбуття певної частини покарання, призначеного судом.
Адвокат ОСОБА_8 у поданому до суду клопотанні про умовно-дострокове звільнення, як на підстави для такого звільнення, посилалась на те, що за час тримання в ДУ «Луцький слідчий ізолятор» він своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Так, він до дисциплінарної відповідальності не притягувався, на профілактичному обліку не перебуває, конфліктів не створює. Разом з тим власною фізичною працею забезпечує дотримання санітарних норм та належних житлово-побутових умов у камері. Проте будь яких документів на підтвердження апелянтом не надано та матеріали справи не містять. Комісією ДУ «Луцький слідчий ізолятор» не надано характеристики засудженого та не вивчено його особу, а також відсутні будь які висновки щодо можливого умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 . Тому суд апеляційної інстанції немає підтвердження сумлінної поведінки засудженого, крім голослівних доводів адвоката засудженого.
Також від сумлінної поведінки слід відрізняти пристосування засуджених до вимог адміністрації колонії, слідчого ізолятора з метою отримання пільг або уникненя покарання, тоді як реальна поведінка свідчить про негативну спрямованість особистості, або коли засудженні дотримуються вимог режиму тільки під контролем з боку адміністрації.
Встановлені вище обставини не можуть слугувати підставами для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 , оскільки вони не свідчать про фактичне виправлення засудженого та підтвердження його сумлінної поведінки і ставлення до праці.
А тому, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про вмотивованість висновку про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого.
Такими чином, доводи апеляційних скарг засудженого та його адвоката про те, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого являється необґрунтованим та незаконним, є безпідставними.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,
У Х В А Л И В
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 квітня 2022 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді