ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/40/22 Справа № 214/5779/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
потерпілої ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),
розглянувши в судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та прокурора на вирок Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2020 року стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , працює на ПАТ «Кривбасзалізрудком» - шахта «Родіна» прохідником 4 розряду, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимий,
обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.125 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2020 рокуОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.125 КК України.
Призначено ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді виправних робіт за місцем його роботи ПАТ Кривбасзалізрудком, з відрахуванням в дохід держави двадцяти відсотків.

Звільнено ОСОБА_7 від покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Призначено ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 12 років.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 витрати на поховання 4168 грн 67 коп, та моральну шкоду у розмірі 500 000 грн.

Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 12 червня 2018 року приблизно о 02-50 годині, маючи при собі невстановлений предмет, вийшов з будинку АДРЕСА_3 , з місця свого мешкання, з метою подальшої зустрічі цивільної дружини ОСОБА_11 з місця роботи ПАТ «Криворіжхліб». На шляху пересування, біля будинку №26 по вул.Житомирська в Саксаганському районі м.Кривого Рогу, ОСОБА_7 зустрів раніше незнайомого йому ОСОБА_12 , з яким вступив у словесну перепалку.

В ході словесної сварки у ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 за вказаних обставин. З цією метою, ОСОБА_7 12 червня 2018 року близько 03 години, поблизу будинку АДРЕСА_3 , утримуючи в руці невстановлений предмет, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс в область обличчя та голови ОСОБА_12 не менше 7 ударів, як неозброєною рукою, так і рукою, озброєною невстановленим предметом, в результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді: садна обличчя, правого ліктьового суглобу, лівого колінного суглобу і гомілки, синців обличчя, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки.

Під час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 у відношенні ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , який йшов попереду та ніс продукти харчування, побачив, що ОСОБА_12 наносить тілесні ушкодження невідомий йому чоловік. З метою припинити протиправні дії невідомого йому чоловіка, ОСОБА_13 побіг до невідомої йому особи, а саме до ОСОБА_7 , який продовжуючи свої злочинні дії, 12 червня 2018 року приблизно о 03 годині, знаходячись на ділянці місцевості поблизу будинку АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, викликаних намаганням ОСОБА_13 припинити його протиправні дії щодо ОСОБА_12 , умисно, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_13 , розуміючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння у вигляді смерті ОСОБА_13 та бажаючи їх настання, утримуючи в правій руці невстановлений гострий (плоский клинковий) предмет, який володіє колюче-ріжучими властивостями, яким міг бути клинок ножа, умисно наніс один удар в ділянку грудної клітки ліворуч ОСОБА_13 , чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 тілесні ушкодження у виді: рани передньої стінки грудної клітки ліворуч по передньо-пахвинній лінії, розташованій на відстані 125 см від підошов та на відстані 42 см від проекції лобкового симфізу; крововиливи в м`які тканини та м`язи грудної клітки ліворуч, відносно рани на шкірі у великому грудному м`язі крововилив, ушкодження 4 ребра ліворуч ближче до хряща по середньо-ключичній лінії; поранення нижньої долі лівої легені, у вигляді розриву; поранення перикарду в проекції дуги аорти, поранення перикарду ближче до кореня правої легені; ушкодження передньої стінки лівого шлуночка неправильної лінійної форми, яке проходить через міжшлункову перетинку та праве вушко серця і закінчується у верхній частці правої легені; крововилив в клітковину переднього середостіння. Виявлена рана є колото-різаною, про що свідчать її морфологічні особливості, а саме: веретеноподібна форма, рівні краї, верхній кінець П подібний, нижній приближений до гострокутного; далі рана переходить в рановий канал, який має напрямок спереду назад, зліва направо та дещо знизу догори, довжина якого 19,5 см. Всі виявлені тілесні ушкодження входять до комплексу колото-різане поранення грудної клітки і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_13 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці вчинення злочину 12 червня 2018 року в період часу з 03 години до 03.15 години.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок в частині визнання ОСОБА_7 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та виправдати його за недоведеністю належними та допустимими доказами вчинення ним кримінального правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник вказав, що між ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 дійсно виник конфлікт, ОСОБА_7 наносив їм удари долонями рук, однак не мав при собі ніякого колото-ріжучого предмету та не вбивав ОСОБА_13 .
Зазначив, що ОСОБА_12 , маючи намір нанести удар колото-ріжучим предметом ОСОБА_7 , внаслідок відмашки ОСОБА_7 від ОСОБА_12 , промахнувся та наніс удар своєму товаришу ОСОБА_13 , оскільки як показував сам ОСОБА_7 , ОСОБА_13 присів саме у той момент, коли до нього ззаду підійшов ОСОБА_12 та взяв його за плече, а він відмахнувся.

Стверджував, що протоколом огляду предметів від 13.07.2018 року оглянута та вилучена футболка, в якій перебував потерпілий ОСОБА_12 12.06.2018 року в момент спричинення йому тілесних ушкоджень. На вказаній футболці маються чисельні плями підсохлої речовини темного кольору, зовні схожі на кров, які, на думку сторони захисту, не могли виникнути від крові, яка текла з двох саден на лобовій частині голови ОСОБА_12 .

Вказав, що відповідно до висновку експерта №8-923 від 23.08.2018 року лише на двох досліджених об`єктах №11 та №12 виявлено кров, яка могла походити від ОСОБА_14 , в той же час на футболці потерпілого ОСОБА_12 маються чисельні плями підсохлої речовини темного кольору, зовні схожі на кров, тому з метою усунення вказаних протиріч та встановлення, кому належить кров на вилученій у ОСОБА_12 футболці, стороною захисту під час досудового розслідування заявлялось клопотання про вжиття процесуальних дій щодо призначення та проведення експертизи вказаного речового доказу, на яке слідчий повідомив, що у зв`язку з проведенням молекулярно-генетичної експертизи, на яку надіслані зразки крові ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , питання щодо проведення експертизи буде розглянуто після надходження висновку молекулярно-генетичної експертизи, однак відразу після надходження висновку молекулярно-генетичної експертизи досудове розслідування було завершено та обвинувальний акт переданий до суду, а питання щодо призначення та проведення експертизи футболки, в якій перебував потерпілий ОСОБА_12 в момент спричинення йому тілесних ушкоджень, не вирішено, що свідчить про неповноту та однобічність досудового розслідування.

Зазначив, що з метою усунення вказаних протиріч під час судового розгляду кримінального провадження тричі заявлялось клопотання про проведення судово-імунологічної експертизи, проте у його задоволені було відмовлено без наведення будь-яких мотивів.

Стверджував, що органом досудового розслідування та судом не було вжито жодних заходів для перевірки версії ОСОБА_7 , зважаючи на протиріччя в показаннях потерпілого ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_7 , наявність великої кількості плям бурого кольору, зовні схожих на кров, на одязі потерпілого ОСОБА_12 , та малої кількості крові на одязі обвинуваченого ОСОБА_7 , що свідчить про неповноту судового розгляду.

Вказав, що обов`язковою умовою проведення обшуку є його фіксація за допомогою аудіо- та відеозапису, яка під час проведення огляду квартири за адресою: АДРЕСА_2 , не проводилась, тому протокол огляду від 12.06.2018 року є недопустимим доказом. Крім того, обшук квартири було проведено за відсутності двох понятих, що є суттєвою умовою проведення обшуку.

Зазначив, що відібрання біологічних зразків ОСОБА_7 для експертного дослідження від 19.07.2018 року було проведено за відсутності захисника, без попередження про проведення процесуальної дії та відсутності згоди підозрюваного ОСОБА_7 на проведення процесуальної дії за відсутності захисника, тому протокол відібрання біологічних зразків ОСОБА_7 є недопустимим доказом.

Стверджував, що недопустимими є також і речові докази, отримані під час проведення обшуку та відібрання біологічних зразків - два кухонних ножа з дерев`яними ручками, перепустка до ПАТ КЗРК на ім`я ОСОБА_7 зі слідами підсохлої речовини білого кольору, два шльопанця чорного кольору з написом ЕССО, рушник рожевого кольору з плямами речовини бурого кольору, чоловіча куртка чорно-синюватого кольору з пошкодженням тканини та нашаруванням слідів блідо-червоного кольору, футболка сірого кольору, джинсові бруки сірувато-синього кольору з пошкодженнями тканини, куртка-вітровка з візерунком у виді шахової дошки, зразок крові ОСОБА_7 в паперовому пакеті та висновки експерта №99 від 13.07.2018 року та №8-923 від 23.08.2018 року, які були отримані на підставі недопустимих доказів.

Вказав, що з постанови прокурора від 03.08.2018 року та з повідомлення про підозру ОСОБА_7 вбачається, що двомісячний строк досудового розслідування закінчився 13.08.2018 року, тобто усі процесуальні дії та рішення, вчиненні та прийняті після 13.08.2018 року, зокрема, отримання висновку експерта №8-923 від 23.08.2018 року є недопустимими, у зв`язку з продовженням строку досудового розслідування прокурором, неуповноваженим приймати процесуальні рішення у даному кримінальному провадженні.

Зазначив, що висновки експерта №1167 від 30.07.2018 року та №1100/1 від 30.07.2018 року в частині можливості утворення тілесних ушкоджень за обставин, на які вказав ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , є недопустимими доказами, оскільки вони були отримані на підставі протоколів проведення слідчих експериментів за участі ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , які визнані судом недопустимими.

Стверджував, що наявність у ОСОБА_7 невстановленого слідством предмету не підтверджено будь-якими доказами, дослідженими під час судового розгляду, зокрема потерпілий ОСОБА_12 повідомив, що не знає, чим наносив йому удари ОСОБА_7 , ймовірно ножем, однак напевне не знає. Сам потерпілий ОСОБА_12 та висновок експерта №897 від 27.06.2018 року не підтверджують, що ОСОБА_7 мав при собі невстановлений слідством предмет та наніс в область обличчя та голови ОСОБА_12 рукою, озброєною невстановленим предметом, тілесні ушкодження.

Прокурор також подав апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції, в якій просив скасувати вирок Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2020 року в частині призначення покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Просив ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України покарання у виді 1 року виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням в дохід держави двадцяти відсотків, звільнити його від покарання за вчинення вказаного кримінального правопорушення.
В іншій частині просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що при призначенні покарання у виді виправних робіт суд обов`язково повинен вказати строк покарання у межах санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу України, в даному випадку, передбаченої ч. 1 ст.125 КК Україн.
Проте, на думку прокурора, судом першої інстанції помилково не застосовано при призначенні покарання за скоєння вказаного кримінального правопорушення положення ст.57 КК України та не визначено строк покарання у виді виправних робіт.
Потерпіла ОСОБА_9 подала заперечення, в яких просила залишити вирок суду першої інстанції без змін, та зазначила, що докази, які містяться в матеріалах провадження, є належними та допустимими.
Потерпіла також зазначила, що у зв`язку із вбивством її брата, їй було спричинено моральні та фізичні страждання, які виражаються у душевних переживаннях, страхах, фізичному болю.
Потерпіла також зазначила, що вважає правильним вирок суду першої інстанції, оскільки саме ОСОБА_7 скоїв злочин стосовно її брата ОСОБА_13 .
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції в повній мірі досліджено докази, які є належними та допустимими, в сукупності доповнюють один одного.
Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст. 22, ч. 1 ст. 337 КПК України щодо змагальності сторін, рівності прав на збирання та подання доказів і судового розгляду в межах висунутого обвинувачення.
Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги захисника щодо недопустимості такого доказу, як протокол огляду від 12.06.2018 року, оскільки вказаний протокол був досліджений судом першої інстанції, визнаний судом першої інстанції належним і допустимим доказом.
Колегія суддів зазначає, що за змістом статей 214, 223, 237 КПК України огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.
Згідно зі ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів; огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи; для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження; слідчий, прокурор має право заборонити будь-якій особі залишити місце огляду до його закінчення та вчинювати будь-які дії, що заважають проведенню огляду.
Як вбачається з матеріалів провадження, огляд квартири проводився у невідкладному випадку, пов`язаним з безпосереднім переслідуванням ймовірно підозрюваної особи. З метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчим в присутності понятих, інспектора-криміналіста, за згодою ОСОБА_7 було здійснено огляд квартири відповідно до ст. 233 КПК України.
Крім того, станом на час проведення огляду вказаної квартири, підозра ОСОБА_7 не була пред`явлена, тобто він не мав процесуального статусу підозрюваного, тому участь захисника під час проведення вказаної процесуальної дії не була обов`язковою, при цьому, в матеріалах провадження відсутні будь-які клопотання ОСОБА_7 щодо необхідності залучення захисника під час проведення вказаної процесуальної дії.
Щодо відеофіксації під час огляду місця події, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 10 ст. 236 КПК України, обов`язкове фіксування за допомогою аудіо- та відеозапису передбачено у випадку обшуку житла чи іншого володіння особи на підставі ухвали слідчого судді.
Враховуючи вказані вимоги закону, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що відеофіксація при проведенні огляду у невідкладному випадку не є обов`язковою, оскільки в разі термінової необхідності провести огляд, особи, які його проводять, об`єктивно можуть не мати можливості забезпечити наявність у них засобів відеофіксації.
Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність фіксування за допомогою аудіо- та відеозапису під час огляду квартири за адресою: АДРЕСА_2 не є підставою для визнання недопустимим протоколу огляду місця події від 12.06.2018 року.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що відібрання біологічних зразків ОСОБА_7 було проведено відповідно до ст. 245 КПК України, в присутності понятих, за згодою обвинуваченого та спеціаліста, і в матеріалах провадження відсутні заяви та клопотання обвинуваченого про проведення цієї слідчої дії за участю захисника, тому не приймає доводи апеляційної скарги захисника в цій частині.
Оскільки протокол огляду місця події від 12.06.2018 року та протокол відібрання біологічних зразків ОСОБА_7 від 19.07.2018 року є допустимими доказами, колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги захисника щодо необхідності визнання недопустимими речових доказів, отриманих під час проведення обшуку та відібрання біологічних зразків.
Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги захисника щодо недопустимості процесуальних дій та рішень, які були вчиненні та прийняті після 13.08.2018 року, оскільки строк досудового розслідування був продовжений прокурором, неуповноваженим приймати процесуальні рішення у даному кримінальному провадженні.
Колегія суддів зазначає, що ст. 295 КПК України визначений порядок продовження строку досудового розслідування прокурором, зокрема, продовження строку досудового розслідування кримінального правопорушення здійснюється за клопотанням слідчого або прокурора, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення цього досудового розслідування. Копія клопотання вручається слідчим або прокурором, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення цього досудового розслідування, підозрюваному та його захиснику не пізніше ніж за п`ять днів до дня подання клопотання прокурору, уповноваженому на розгляд питання про продовження строку досудового розслідування.
Як вбачається з матеріалів провадження, клопотання слідчого про продовження строку досудового розслідування було розглянуто у передбаченому законом порядку, строк досудового розслідування був продовжений постановою прокурора, уповноваженого на розгляд питання про продовження строку досудового розслідування, відомості щодо скасування постанови від 03.08.2018 року в матеріалах провадження відсутні, тому колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги захисника в цій частині.
Колегія суддів також не приймає доводи апеляційної скарги захисника щодо недопустимості як доказів висновків експерта №1167 від 30.07.2018 року та №1100/1 від 30.07.2018 року в частині можливості утворення тілесних ушкоджень за обставин, на які вказав ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , оскільки були складені не на підставі протоколів проведення слідчих експериментів, як зазначає захисник, а на підставі клопотання слідчого та ухвали слідчого судді.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 69 КПК України, експерт повинен провести дослідження об`єктів, явищ і процесів, що містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, та дати висновок з питань, які виникають під час кримінального провадження і стосуються сфери знань експерта.
Висновок експерта є доказом, оцінку якому суд надає в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення відповідно до положень ст.ст 84-89 КПК України.
Вказані висновки експертів складені відповідно до чинного законодавства, визнані судом першої інстанції належними і допустимими доказами, з чим погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що доведеність винуватості ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, доказами, які у своїй сукупності доповнюють одне одного, зокрема, достовірними та послідовними показаннями потерпілого ОСОБА_12 , які він підтвердив під час очної ставки, які узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_15 , висновками експертиз, згідно яких на предметах, вилучених за місцем проживання обвинуваченого, знайдені сліди крові, які можуть походити від ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
Колегія суддів зазначає, що доводи захисника щодо наявності плям речовини бурого кольору на футболці потерпілого ОСОБА_12 , а також щодо того, що не було доведено наявність у ОСОБА_7 невстановленого слідством предмету, яким наносились удари, не спростовують інших доказів винуватості обвинуваченого у їх сукупності, тому колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги захисника в цій частині.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Верховний Суд неодноразово зазначав, що чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих доказів (стосовно цього елемента доказування), які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.
Доказування, зокрема в такій категорії справ, досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) винуватості особи (постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 грудня 2020 року, справа № 728/578/19, провадження № 51-3411км20; від 20 жовтня 2021 року, справа № 759/14119/17, провадження № 51-2274км21).
Щодо апеляційної скарги прокурора, колегія суддів зазначає, що вироком суду першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 було призначено показання за ч. 1 ст.125 КК України у виді виправних робіт за місцем його роботи ПАТ Кривбасзалізрудком, з відрахуванням в дохід держави двадцяти відсотків.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що судом першої інстанції при призначенні покарання за скоєння вказаного кримінального правопорушення помилково не застосовано положення ст.57 КК України, та не визначено строк покарання у виді виправних робіт.
Тому колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання за ч. 1 ст.125 КК України, та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 1 року виправних робіт за місцем його роботи ПАТ Кривбасзалізрудком, з відрахуванням в дохід держави двадцяти відсотків.
Колегія суддів вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, враховуючи особу обвинуваченого, та обставини скоєння кримінального правопорушення.
Також, на підставі ст.ст. 74, 49 КК України, колегія суддів вважає за необхідне звільнити обвинуваченого від покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.125 КК України, враховуючи, що з дня скоєння вказаного правопорушення минуло понад два роки.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст 407 КПК України, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 420 цього Кодексу апеляційний суд має право скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання чи неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_7 є таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання за ч. 1 ст.125 КК України з постановленням нового вироку в цій частині.
Керуючись ст.ст.407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.125 КК України залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора на вирок Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.125 КК України задовольнити.
Вирок Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.125 КК України скасувати в частині призначення покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і ухвалити в цій частині новий вирок.
Призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України покарання у виді 1 року виправних робіт за місцем його роботи ПАТ Кривбасзалізрудком, з відрахуванням в дохід держави двадцяти відсотків.
Звільнити ОСОБА_7 від покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

В іншій частині залишити вирок суду першої інстанції без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4