УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 серпня 2022 року м. Запоріжжя
24.12.2021 року слідчий у кримінальному провадженні звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт цього та іншого під час обшуку майна.
28.12.2021 року ухвалою слідчого судді клопотання слідчого задоволено частково та накладено арешт на Wi-Fi роутер TP-LINK у корпусі сірого кольору.
Проте, на думку заявника арешт на майно накладено абсолютно необґрунтовано, оскільки арештоване майно не є та не може бути речовим доказом, оскільки не відповідає ні одному з критеріїв, зазначених у ст. 98 КПК України, а протилежне не встановлено належними та допустимим доказами, як того вимагають приписи ст.ст. 84-86 КПК України.
Наведене підтверджується і тим, що протягом більш ніж семи місяців з дня вилучення майна відсутні відомості про проведення щодо нього будь-яких судових експертиз, огляду чи інших процесуальних дій.
ОСОБА_6 не повідомлено про підозру у цьому кримінальному провадженні, оскільки останній ніякого відношення до розслідуваного кримінального правопорушення не має, а тому накладення арешту на майно порушує його майнові права, фундаментальні принципи здійснення яких закріплені ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частина 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1 абз. 1 ч. 2 і ч. 3 ст. 219, ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України.
Отже, фактично накладення арешту на майно як вважає адвокат ґрунтується виключно на непідтверджених жодними доказами припущеннях сторони обвинувачення.
Окрім цього, адвокат звертає увагу слідчого судді на порушення процесуального порядку вилучення та арешту майна.
Вказує, що досудове розслідування здійснюється з порушенням правил територіальної підслідності, тобто з порушенням імперативних приписів ч. 1 ст. 218 КПК України неналежним органом досудового розслідування.
Це у свою чергу, на його думку, свідчить про те, що всі процесуальні дії з 18.12.2021 року (зокрема проведення обшуку 23.12.2021 року) і до часу звернення 24.12.2021 року до слідчого судді з клопотанням про арешт майна здійснені неуповноваженою на те особою та з порушенням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, тобто є незаконним.
Більш того, адвокат вважає, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді звернулася особа, яка не наділена таким правом. На його думку, ОСОБА_6 є третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт., Отже враховуючи спеціальні норми ч. 1 ст. 64-2 КПК України, із клопотанням про арешт майна повинен був звернутися прокурор.
На його думку постановлення ухвали про арешт майна саме 28.12.2021 року здійснено з порушенням строку, що є безумовною підставою для повернення майна.
Таким чином, ініціатор клопотання вважає, що арешт на майно накладено необґрунтовано, а тому підлягає скасуванню.
Адвокат ОСОБА_3 , діючий на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЗП № 001203, договору № 142 про надання правової допомоги від 16.05.2022 року у судовому засіданні клопотання підтримав у повному обсязі. Вважає, що правове обмеження в праві вільного володіння чи користування майном, відсутнє, оскільки майно не підпадає під жодні ознаки речових доказів.
Слідчий проти клопотання заперечив, суду вказав, що в ході проведення досудового розслідування встановлено достатньо підстав вважати, що вилучене майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема IT адрес, а тому є необхідність у проведення огляду із залученням відповідних спеціалістів вказаного майна, а також у проведенні всіх необхідних експертиз, для проведення яких експертам необхідно надавати об`єкт дослідження.
Прокурор в судовому засіданні заперечував, щодо задоволення клопотання, зазначив, що метою накладення арешту є збереження речових доказів та по даному кримінальному провадженні необхідно провести ряд слідчих дій.
Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у зазначеному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя.
23.12.2021 року на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за адресою: АДРЕСА_2 , було проведено санкціонований обшук, у ході якого виявлено та вилучено мобільні телефони як з сім картою, так і без них, комп`ютер, клавіатуру, мишу, Wi-Fi роутер TP-LINK у корпусі сірого кольору та флеш носій.
Вказана ухвала суду набрала законної сили 03.01.2021 року. В апеляційному порядку ОСОБА_6 не оскаржувалася.
Як вбачається зі змісту вищезазначеної ухвали, постановляючи ухвалу про арешт майна, слідчий суддя дійшов висновку, що вилучене під час обшуку, проведеного на підставі ухвали слідчого судді від 23.12.2021 року майно, зокрема, мобільні телефони, комп`ютер, клавіатура, миша, флеш носій, на яких можуть зберігатися відомості з фактом злочинних дій, яке входило до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, не потребувало накладення арешту, а отже було зайвим вирішеннями питання про накладення арешту на майно. Разом з цим, вилучений під час обшуку Wi-Fi роутер TP-LINK у корпусі сірого кольору відповідав критеріям, передбаченим ст. 98, ч. 2 ст. 167 КПК України, містить на собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та метою такого арешту є забезпечення зберігання речових доказі.
В клопотанні про скасування арешту майна жодним чином не спростовано тих висновків, до яких дійшов слідчий суддя Орджоінікдзевського районного суду м. Запоріжж при постановленні ухвали про накладення арешту від 28.12.2021 року.
Як слідує з матеріалів клопотання, обвинуваченням ставилося питання про арешт майна саме з метою збереження речових доказів.
За цих обставин, ОСОБА_6 наразі може не мати статусу підозрюваного, для того, щоб накладення арешту з метою збереження речових доказів на майно, власником якого він є, відповідало вимогам кримінального процесуального закону.
При цьому, в ході досудового розслідування, за постановою старшого слідчого ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_4 , вилучене 23.12.2021 року за адресою: АДРЕСА_2 , під час обшуку майно визнано речовими доказами.
Доказів скасування вказаної постанови чи її зміни суду не надано.
Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.
Згідно із ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.ч. 2, 9 ст. 100 КПК України речовий доказ зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ, зобовязана зберігати його у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Питання про долю речових доказів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.
Спеціальні положення про збереження речових доказів та вирішення питання про них одночасно з постановленням судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, базується на засаді безпосередності дослідження показань, речей і документів (стаття 23 КПК України), відповідно до якої суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в речах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Згідно зі ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.
В ході судового розгляду клопотання про скасування арешту майна заявником жодним чином не доведено того, що арешт на майно було накладено необґрунтовано, або що в подальшій дії вказаного заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба.
Посилання заявника на обмеження прав, власника вищевказаного майна не можуть бути підставою для скасування арешту, оскільки майно на яке накладено арешт є речовим доказом у кримінальному провадженні.
Норма ст. 174 КПК України пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, накладеного за відсутності підозрюваного, його захисника, іншого власника чи володільця майна, із можливістю надання особами, що не були присутніми в судовому засіданні і про права та законні інтереси яких вирішено питання судовим рішенням, доказів та матеріалів, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба, доведеності перед слідчим суддею їх переконливості.
Так, заперечуючи проти задоволення клопотання слідчий у судовому засіданні пояснив, що в ході проведення досудового розслідування встановлено достатньо підстав вважати, що вилучене майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема IT адрес, а тому є необхідність у проведенні огляду із залученням відповідних спеціалістів вказаного майна, а також у проведенні певних експертиз, для проведення яких експертам необхідно надавати об`єкт дослідження.
Таким чином, як встановлено в судовому засіданні, досудове слідство у даному провадженні ще триває, строк досудового розслідування не сплив. На даному етапі не здійснені необхідні слідчі дії, з метою установлення всіх осіб, причетних правопорушення, у т.ч. й особу ОСОБА_6 .
Відтак, слідчому судді не надано доказів щодо завершення досудового розслідування та доказів, які б могли беззаперечно підтвердити відсутність подальшої потреби у накладенні арешту на зазначене майно.
Слідчий суддя приходить до висновку, що таким чином, встановлені обставини при накладенні арешту не спростовано та не доведено, що захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна втратив свою актуальність та підстави. Майно арештоване з урахуванням обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту з потребами кримінального провадження, а тому доводи клопотання про скасування арешту щодо не встановлення зазначених обставин є безпідставними.
Посилання заявника на те, що ОСОБА_6 не є підозрюваним у кримінальному провадженні, а тому накладення арешту на майно порушує його майнові права не заслуговують на увагу, оскільки до завдання слідства та слідчого судді на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано доказів, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Їх завдання полягає в тому, щоб дослідити ті вже наявні обставини кримінального правопорушення, які дають достатньо обґрунтовані підстави для накладення арешту на майно.
Окрім цього, стаття 24 КПК України регламентує, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Судом встановленого, що ОСОБА_6 не реалізував своє процесуальне право на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.12.2021 року.
Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року № 8 «Про незалежність судової влади», відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
Доводи поданого ОСОБА_6 клопотання про скасування арешту майна, фактично та головним чином зводяться до незгоди із ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.12.2021 року про накладення арешту на майно.
Однак, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключно прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.
З огляду на викладене та враховуючи, що слідчі дії тривають, необхідність накладення арешту не відпала, а також з метою захисту законних інтересів держави, оцінивши в сукупності надані докази, приходжу до висновку про те, що заявником в зазначеному клопотанні про скасування заходу забезпечення кримінального провадження належним чином не було доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або він вжитий необґрунтовано.
Згідно ст. 309 КПК України, ухвала слідчого судді про відмову у клопотанні про скасування арешту майна оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 22, 100, 170, 174, 309 КПК України,
УХВАЛИВ:
Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.
Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 05.08.2022 року.

Повний текст ухвали виготовлено 08.08.2022 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1