Справа № 204/5793/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2022 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
представників установи ОСОБА_5 ,
особа, відносно якої розглядається заява ОСОБА_6 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в м.Дніпро заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи і моніторингу наркотиків МОЗ України» про зміну примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 листопада 2016 року, відносно ОСОБА_8 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
В заяві, до якої додано висновок комісії лікарів-психіатрів №725 від 03.08.2022 року, зазначено, що внаслідок медикаментозної терапії у поєднанні з реабілітаційними заходами з березня 2020 року в психічному стані пацієнта ОСОБА_8 намітилась позитивна динаміка: параноїдна симптоматика у вигляді маячних ідей впливу, переслідування з конкретною скерованістю почали втрачати емоційне забарвлення та актуальність для хворого, однак в повній мірі від реальності не диференціювались. З вересня 2020 року маячні ідеї втратили актуальність для хворого, та були скеровані в минуле. Починаючи березня 2021 року емоційно-вольові розлади стали менш виражені, імпульсивних та агресивних дій не відмічалось. З серпня 2021 року психічний стан пацієнта набув стабільності, поведінка носила впорядкований характер, агресивних та імпульсивних дій не чинив, емоційно-вольові розлади нівелювались, поновлення параноїдної симптоматики не відмічалось. Будує реальні плани на майбутнє. Сформувались стійкі лікувальні настанови, має наміри постійно спостерігались у лікаря-психіатра. За таким станом у теперішній час пацієнт особливої небезпеки для оточуючих не становить. Продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом не потребує. Для подальшого застосування примусових заходів медичного характеру може бути переведений у відділення з посиленим наглядом закладу з надання психіатричної допомоги.
В судовому засіданні представник установи підтримав вказану заяву, просив задовольнити, посилаючись на висновок комісії лікарів-психіатрів №725 від 03.08.2022 року.
Особа відносно якої розглядається заява ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав заяву, зазначивши, що висновок комісії лікарів підтримує.

Захисник в судовому засіданні підтримала заяву про зміну примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 і просила задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви про зміну примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 , оскільки покращення психічного стану пацієнта не є тривалим.

Законний представник ОСОБА_8 -опікун ОСОБА_6 в судове засіданні не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, причини неявки не повідомив.

Вислухавши думку учасників процесу, ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що заява представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ч. 5 ст. 94 КК України, госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.
У відповідності до ч.2 ст.514 КПК України, Зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.
Згідно ч.3 ст.514 КПК України, розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного особою незалежного лікаря-психіатра.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 листопада 2016 року, відносно ОСОБА_8 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, а саме: ч.1 ст.115 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом. ОСОБА_8 знаходиться на лікуванні в Дніпровської Філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» з 30.12.2016 року по теперішній час. Діагноз: шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу. Згідно ухвали Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15 червня 2017 року ОСОБА_8 визнаний недієздатним, над ним встановлено опіку, опікуном ОСОБА_8 призначений ОСОБА_6 .

В обґрунтування необхідності зміни ОСОБА_8 виду примусових заходів медичного характеру у висновку комісії лікарів-психіатрів №725 від 03.08.2022 року зазначено, що внаслідок медикаментозної терапії у поєднанні з реабілітаційними заходами з березня 2020 року в психічному стані пацієнта намітилась позитивна динаміка: параноїдна симптоматика у вигляді маячних ідей впливу, переслідування з конкретною скерованістю почали втрачати емоційне забарвлення та актуальність для хворого, однак в повній мірі від реальності не диференціювались. З вересня 2020 року маячні ідеї втратили актуальність для хворого, та були скеровані в минуле. Починаючи березня 2021 року емоційно- вольові розлади стали менш виражені, імпульсивних та агресивних дій не відмічалось. З серпня 2021 року психічний стан пацієнта набув стабільності, поведінка носила впорядкований характер, агресивних та імпульсивних дій не чинив, емоційно-вольові розлади нівелювались, поновлення параноїдної симптоматики не відмічалось. Будує реальні плани на майбутнє. Сформувались стійкі лікувальні настанови, має наміри постійно спостерігались у лікаря-психіатра. За таким станом у теперішній час пацієнт особливої небезпеки для оточуючих не становить. Продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом не потребує. Для подальшого застосування примусових заходів медичного характеру може бути переведений у відділення з посиленим наглядом закладу з надання психіатричної допомоги.
Також, в судовому засіданні встановлено, що згідно п.24 вказаного висновку комісії лікарів-психіатрів №725 від 03.08.2022 року, за час перебування ОСОБА_8 на лікуванні, клінічна картина захворювання характеризувалась маячними ідеями переслідування та впливу («сусіди і колеги по роботі слідкували за мною через комп`ютер, вайфай. В розетках і пристроях було встановлено жучки, за мною спостерігали, щось хотіли мені зробити, «голоси» насилали, говорили, що матір - повія»), вираженими емоційно-вольовими порушеннями з неадекватністю, вихолощеністю, формальними розладами мислення з паралогічністю, непослідовністю, відсутністю критики до свого стану. Оманів сприйняття не спостерігалось. В листопаді 2018 року у пацієнта була виявлена депресивна симптоматика. Починаючи з жовтня 2019 року, відмічалась редукція депресивних проявів. 27.09.2019 року у пацієнта спостерігався розгорнутий генералізований тоніко-клонічний напад, що стався вперше у житті. В подальшому епілептичних нападів та їх еквівалентів не відмічалось. З березня 2020 року в психічному стані пацієнта намітилась позитивна динаміка: параноїдна симптоматика у вигляді маячних ідей впливу, переслідування з конкретною скерованістю почали втрачати емоційне забарвлення та актуальність для хворого, однак в повній мірі від реальності не диференціювались. З вересня 2020 року маячні ідеї втратили актуальність для хворого, були скеровані в минуле. Клінічна картина характеризувалась емоційною нестійкістю, неадекватністю, іпохондричністю, схильністю до імпульсивних вчинків. Критика до свого стану та скоєного була відсутня. Починаючи березня 2021 року емоційно-вольові розлади стали менш ф виражені, імпульсивних та агресивних дій не відмічалось. З серпня 2021 року психічний стан пацієнта набув стабільності, поведінка носила впорядкований характер, агресивних та імпульсивних дій не чинив, емоційно-вольові розлади нівелювались, поновлення параноїдної симптоматики не відмічалось. Почав будувати реальні плани на майбутнє. Сформувались стійкі лікувальні настанови, мав наміри постійно спостерігались у лікаря-психіатра.
Слід зазначити, що у вказаному висновку №725 від 03.08.2022 року не конкретизовано та не зазначено, коли саме у ОСОБА_8 з`явилися реальні плани на майбутнє, сформувались стійкі лікувальні настанови, щодо постійного спостерігання у лікаря-психіатра. Також, не зазначено, чи сформувалась у ОСОБА_8 критика до психічного стану, до скоєного ним суспільно небезпечного діяння.
При цьому, в судовому засіданні також встановлено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23 лютого 2022 року продовжено застосування примусового заходу медичного характеру, призначеного ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 листопада 2016 року, відносно ОСОБА_8 в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом. Ухвала не оскаржувалася та набрала законної сили. Тобто, згідно вказаної ухвали суду, станом на 23 лютого 2022 року ОСОБА_8 за своїм психічним станом зумовлював збереження особливої небезпеки для оточуючих та потребував продовження лікування в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом. Слід зазначити, що згідно висновку комісії лікарів-психіатрів №149 від 09 лютого 2022 року, на підставі якого було постановлено вищевказану ухвалу суду про продовження лікування пацієнта ОСОБА_8 , в психічному стані хворого ОСОБА_8 станом на 09.02.2022 року відмічається деяке покращення стану: за останні шість місяців судомних нападів, їх еквівалентів не зафіксовано. Розлади емоцій у вигляді неадекватності, емоційної нестійкості, іпохондричності виникають лише при значних психологічних навантаженнях. Імпульсивних реакцій не виникало. Маячні ідеї впливу та переслідування на адресу потерпілої не актуальні для пацієнта, скеровуються ним у минуле. Виявляє помірне зниження когнітивних функцій, інтелектуально-мнестичну недостатність. Про скоєне розповідає без емоційно, пояснює тим, що «голос» наказав вбити маму. Натепер вважає себе психічно здоровим, не розуміє необхідності лікування. Вищевикладене зумовлює збереження особливої небезпеки хворого для оточуючих. За своїм психічним станом потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.
Враховуючи викладені обставини, суд робить висновок, що незважаючи на те, що психічний стан здоров`я ОСОБА_8 хоча і покращився та з серпня 2021 року набув стабільності, однак, згідно останнього висновку комісії лікарів-психіатрів №725 від 03.08.2022 року лише у серпні 2022 року було встановлено, що ОСОБА_8 почав будувати реальні плани на майбутнє, у нього сформувалися стійкі лікувальні настанови, з`явися намір постійно спостерігатися у лікаря-психіатра. Таким чином,зазначене свідчить про те, що таке покращення не є тривалим і не може свідчити про можливість проведення реабілітаційних заходів в умовах спеціальних закладів з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом, а тому слід відмовити у задоволенні заяви Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» про зміну примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 .

Керуючись ст.ст. 94, 95 КК України, ст.ст.369-372, ст.ст.512, 514 КПК України, ст.19,22 Закону України «Про психіатричну допомогу» в редакції від 10.06.2018 року, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи і моніторингу наркотиків МОЗ України» про зміну примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,- відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи діб з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя ОСОБА_1