Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/297/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2022 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 01липня 2022, якою стосовно,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, українця, громадянина України, з незакінченою середньою освітою, не одруженого, непрацюючого, немаючого на утриманні неповнолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на 2 місяці, тобто до 01.09.2022 року з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України,
ВСТАНОВИВ:
Заступник начальника ВП № 1 (м. Мала Виска) начальник СВ Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_10 за погодженням з прокурором Маловисківського відділу Новоукраїнської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_8 , звернулися до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 в кримінальному провадженні за № 0000245 від 29.06.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Ухвалою слідчого судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 01.07.2022, у задоволенні вказаного клопотання відмовлено та застосовано до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на 2 місяці.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя зазначив, що матеріали досудового розслідування, які додані до клопотання підтверджують про обґрунтованість підозри ОСОБА_9 за ч.4 ст. 185 КК України, тобто вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, яке кваліфіковано як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану.

Також, слідчим суддею встановлено наявність ризику, передбаченого п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнути покарання, що може бути призначено у разі доведення вини підозрюваного. Водночас, інші ризики зазначені у клопотанні не доведені.

Таким чином, слідчий суддя врахувавши фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, наявність достатніх підстав вважати, що ризик передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України існує, прийшов до висновку за необхідне застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід, у виді особистого зобов`язання та покласти на підозрюваного обов`язки передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, оскільки в судовому засіданні прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, прокурор в апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити та застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_9 .

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню в зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, слідчим у своєму клопотанні зазначено, що ОСОБА_9 обґрунтовано повідомлено про підозру за ч.4 ст.185 КК України та наявні ризики, передбачені п.1 та п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик того, що ОСОБА_9 , перебуваючи без запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

У мотивувальній частині слідчого судді вказано, що доведено наявність обґрунтованої підозри та ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення покарання, що може бути призначено у разі доведення вини підозрюваного, інші ризики передбачені ст.177 КПК України, які слідчий вказує у своєму клопотання, не доведені.

Так, щодо ризику незаконного впливу підозрюваним на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні, слідчий суддя зазначає, що потерпіла та свідок допитані, всі обставини вчинення кримінального правопорушення встановлено, а тому вказаний ризик відсутній і є припущенням слідчого.

Однак, відповідно до ст. 23 КПК України та 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили та повинен бути дослідженим судом під час судового провадження безпосередньо, а тому, зважаючи на стадію кримінального провадження та те, що вказані особи, ще не допитувались у судовому засіданні, є ризик того, що підозрюваний може незаконно впливати на вказану категорію осіб, з метою зміни чи відмови від наданих показань.

На переконання прокурора, з урахуванням доказів наданих слідчим на обґрунтування клопотання та показань підозрюваного у судовому засіданні ризики зазначені у клопотанні підтверджуються в повній мірі.

Також, в ухвалі суду зазначено, що матеріальна шкода відшкодована потерпілій у повному обсязі, що не відповідає дійсності, оскільки викрадені грошові кошти були вилучені працівниками поліції безпосередньо при затриманні ОСОБА_9 , а не добровільно повернуті, про це у судовому засіданні повідомив сам підозрюваний, до того ж не у повному обсязі, оскільки підозрюваний витрачав їх на власні потреби.

Також, слідчий суддя на підтвердження майнового стану зазначає, що підозрюваний раніше офіційно працював на Злинському елеваторі, на даний час працює по найму, однак, жодного підтвердження цьому стороною захисту не надано, у судовому засіданні не досліджено.

Разом з тим, слідчим суддею достеменно встановлено факт відсутності документів, постійного місця реєстрації та факт проживання підозрюваного разом з потерпілою, яка є особою похилого віку, жіночої статті, а тому підозрюваний фактично немає місця постійного проживання та документів, що дає всі підстави вважати, що він може покинути тимчасове місце проживання, крім того, обравши запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, слідчий суддя фактично повторно направляє підозрюваного до потерпілої, яка стала постраждала від дій підозрюваного, навіть не запитавши її думки.

Відомості про не притягнення підозрюваного до цього до кримінальної відповідальності, не впливає на кваліфікацію дій підозрюваного та обставин вчинення кримінального правопорушення, зокрема щодо особи похилого віку, жіночої статі та під час воєнного стану зумовленого збройною агресією росії. Тому, вважає, що судом надано не вірну оцінку обставинам кримінального правопорушення та особи підозрюваного.

Враховуючи, що судом визнано підозру обґрунтованою та наявний ризик. передбачений ч.1 ст.177 КПК України, з урахуванням обставин кримінального правопорушення та особи підозрюваного. можна зробити висновок, що менш суворі запобіжні заходи, у тому числі особисте зобов`язання, не зможуть забезпечити виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_9 обов`язків.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, захисника і підозрюваного, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги і просили залишити рішення слідчого судді без змін, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Також, відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак, не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходив з положень ст. 183 КПК України, відповідно до якої тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам неналежної процесуальної поведінки підозрюваного.

При цьому слідчий суддя, дослідивши доводи клопотання та додані до нього матеріали, у відповідності до вимог ст. 177, 178 КПК України, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, встановив, що виключних обставин для тримання ОСОБА_9 під вартою, на час розгляду вказаного клопотання, не було, оскільки даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні слідчого не вказано та прокурором в судовому засіданні не доведено. Заявлені ризики в сукупності з тяжкістю злочину, як зазначив суд, не можуть слугувати виключними підставами для запобіжного ув`язнення підозрюваного.

Апеляційний суд, вивчивши матеріали клопотання, погоджується з висновком слідчого судді про те, що стороною обвинувачення не доведено того, що застосований до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не забезпечить запобіганню доведеним в ході розгляду клопотання ризику, передбаченого у п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість підозрюваним переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Так, колегія суддів враховує в сукупності тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється, конкретні обставини справи та дані про особу підозрюваного, а саме його вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки, спосіб життя взагалі, та вважає, що застосований відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання в змозі запобігти встановленому ризики та забезпечити належну процесуальну поведінку останнього. Такий запобіжний захід відповідає особі підозрюваного і є співмірним з існуючими ризиками.

Ні слідчий в поданому клопотанні, ні прокурор в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанцій, не змогли довести існування виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили б про недостатність застосування такого запобіжного заходу, як особисте зобов`язання. Водночас, сама лише тяжкість кримінального правопорушення, на яку посилається сторона обвинувачення, відповідно до вище наведених норм закону не може бути підставою для тримання особи під вартою.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування щодо ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, а саме у вигляді особистого зобов`язання, та погоджується, що вказаний запобіжний захід зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені в апеляційній скарзі прокурора доводи щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді є безпідставними, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, та не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення, а тому ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не виявлено.

Керуючись ст. 376 ч.2, 177, 183, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 01 липня 2022 року, якою стосовно ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4