УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2022 року

м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

власника майна ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Полтаві клопотання прокурора Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_5 , про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0002077 від 28.09.2022 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

14 жовтня 2022 року до Октябрского районного суду м. Полтави надійшло клопотання прокурора Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_5 , про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0002077, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.09.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що 28.09.2022 близько 07:40 год. ОСОБА_6 , рухаючись за кермом автомобіля Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_1 , під час виїзду зі шляхопроводу (другорядна дорога) на автодорогу М03 сполученням «Київ-ХарківДовжанський» у районі 344 км, не впевнився в безпечності виконуваного ним маневру, не переконався, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху, та допустив зіткнення з автомобілем Renault Kangoo, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , який рухався по автодорозі М-03 «Київ-Харків-Довжанський» з боку міста Київ в сторону міста Харків. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля Renault Kangoo, номерний знак НОМЕР_2 , неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до хірургічного відділення КП «ДМКЛ ПМР».

28.09.2022 в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди було виявлено та вилучено автомобіль Renault Kangoo, номерний знак НОМЕР_2 , який в подальшому було поміщено для зберігання на територію спеціального майданчик ГУНП в Полтавській області за адресою: Полтавський район, с. Розсошенці, вул. Кременчуцька, 2В.

28.09.2022 ВРЗСТ Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області відомості за вказаним фактом внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002077 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 286 КК України.

29.09.2022 постановою слідчого про визнання речовими доказами та приєднання речових доказів до кримінального провадження вищевказаний транспортний засіб було визнано речовим доказом по кримінальному провадженню № 0002077.

Прокурор просить суд накласти арешт на вище зазначене майно з метою збереження речових доказів, які можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні кримінального правопорушення, посилаючись на положення ст.ст. 40, 131, 132, 167, 170, 171 КПК України.

В судовому засідання прокурор підтримав клопотання в повному обсязі, просив суд задовольнити.

Власник майна в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання в частині збереження тимчасово вилученого майна. Просив суд визначити місцем зберігання транспортного засобу Renault Kangoo, номерний знак НОМЕР_2 , територію домоволодіння за місцем його мешкання, а саме: АДРЕСА_1 .

Дослідивши надані докази, заслухавши пояснення власника майна та прокурора, слідчий суддя приходить до наступного.

Так, згідно витягу з ЄРДР, в провадженні ВРЗСТ Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області перебуває кримінальне провадження №0002077 від 28.09.2022 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28.09.2022, було виявлено та вилучено автомобіль Renault Kangoo, номерний знак НОМЕР_2 , який в подальшому було поміщено для зберігання на територію спеціального майданчик ГУНП в Полтавській області за адресою: Полтавський район, с. Розсошенці, вул. Кременчуцька, 2В.

Постановою слідчого від 29.09.2022 вилучений транспортний засіб було визнано речовим доказом.

Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відтак, вилучений 28.09.2022 року автомобіль Renault Kangoo, номерний знак НОМЕР_2 є тимчасово вилученим майном на яке потрібно накласти арешт.

Як визначено у ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як визначено у ч. 5 ст.171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Як зазначено у п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету, відповідно до положень ст. 170 цього кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 170 КПК України підставою для постановлення ухвали про арешт майна є наявність підстав чи розумних підозр вважати, що майно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правого характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч.11 ст.170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Що стосується постанови про визнання вилученого майна речовим доказом, то слід зазначити, що наявність такого процесуального рішення, відповідно до положень чинного Кримінального процесуального кодексу України, не є беззаперечним фактом відповідності майна критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

Вказане узгоджуються із ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема, частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Згідно п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Отже, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання вимог закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачених законом заходів для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та законних інтересів осіб.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Вивчивши клопотання, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить висновку, що прокурор надав слідчому судді належні докази для безспірного висновку про необхідність накладення арешту та те, що ціль такого заходу забезпечення кримінального провадження узгоджується із завданнями кримінального провадження.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, слідчий суддя при задоволенні клопотання про арешт майна, зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб.

Враховуючи вказану вимогу КПК України, наслідки арешту майна для власника чи володільця майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя вважає можливим визначити місце зберігання арештованого майна та передати його на відповідальне зберігання власнику майна ОСОБА_4 з покладенням на нього обов`язку забезпечити зберігання вказаних бетонних плит до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку, та попередити останнього про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.170 - 173, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -
п о с т а н о в и в:
Клопотання прокурора Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_5 , про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0002077 від 28.09.2022 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на транспортний засіб Renault Kangoo, номерний знак НОМЕР_2 , який було вилучене 28.09.2022 в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, з позбавленням права на відчуження, розпорядження, користування.

Передати транспортний засіб Renault Kangoo, номерний знак НОМЕР_2 , який було вилучене 28.09.2022 в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_4 , з покладенням на нього обов`язку забезпечити зберігання вказаного транспортного засобу до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.
Попередити ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.
Визначити місцем зберігання арештованого майна, а саме: транспортного засобу Renault Kangoo, номерний знак НОМЕР_2 територію домоволодіння, що розташовується за адресою: АДРЕСА_1 .
В іншій частині клопотання відмовити.
Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню слідчим відділу поліції, на якого покладається обов`язок визначення місця зберігання майна, щодо якого застосовано арешт.
Ухвала підлягає виконанню з урахуванням вимог постанови КМУ № 1104 від 19 грудня 2012 року про «Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження».
Роз`яснити особам, які не були присутні під час розгляду клопотання, що вони мають право звернутись до суду з клопотанням про скасування арешту майна в порядку, встановленому ст.174 КПК України

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити, прокурору та особі, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду, а особами, які не були присутні під час її проголошення з дня отримання копії судового рішення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Повний текст складено 17.10.2022 о 16-50

Суддя ОСОБА_1