ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2299/22 Справа № 183/3943/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурор ОСОБА_6 ,
адвокатів ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2022 року в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, неодруженого, маючого середню спеціальну освіту, старшого стрільця в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 402, ч.4 ст.409 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2022 року було задоволено клопотання прокурора про продовження ОСОБА_9 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
ОСОБА_9 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 402, ч.4 ст.409 КК України, продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 23 вересня 2022 року включно.
Мотивуючи ухвалене рішення суд послався на те, що є наявними ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування обвинуваченого від суду, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_9 у разі визнання останнього винуватими у вчиненні кримінального правопорушення та ризик незаконного впливу на свідків, оскільки свідки проходять військову службу в одному підрозділі з обвинуваченим ОСОБА_9 ..
Також, судом зазначено, що з урахуванням обставин справи, продовження обвинуваченому строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».
Таким чином, суд вважав за необхідне запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосований обвинуваченому ОСОБА_9 продовжити на 60 днів.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокати ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просять ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким ОСОБА_9 обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час, з альтернативою внесення застави в розмірі 20-80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Вважають, що доводи викладені прокурором в ході судовою розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу є недоведеними, остільки підозра є необґрунтованою, ризики, які передбачені п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України не підтверджені матеріалами справи, та не аргументовано чим саме буде підірваний авторитет ЗСУ у зв`язку із застосуванням більш м`якого запобіжного заходу. Також, на думку адвокатів докази на які посилається сторона обвинувачення є неналежними, остільки показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (які є військовослужбовцями та командирами військової частини НОМЕР_1 ) викладені в протоколах їх допиту, в якості свідків складені органом досудового слідства з однобоким підходом з обвинувальним ухилом, не встановлюють всіх обставин справи, а лише вказують на те, що 28.05.2022 року солдат ОСОБА_9 відмовився виконати усний наказ висунутись на бойові позиції в м. Сєвєродонецьк, та на підтвердження цих пояснень зазначені свідки не викликались. Протокол зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису не вказує на відкриту відмову виконати наказ начальника чи інше умисне невиконання наказу. Прокурор в судовому засіданні не надав в повному обсязі сам відеозапис в якому зафіксовані певні взаємовідносини ОСОБА_9 та командирів. При цьому, на думку адвокатів, сторона обвинувачення спотворює обставини справи, що солдатом ОСОБА_9 командиру роти було подано рапорт про необхідність надання йому психолого-психіатричної допомоги, бо далі не може виконувати свої обов`язки та вказаний рапорт солдата ОСОБА_9 до матеріалів клопотання про обрання запобіжного заходу не долучений.
На думку адвокатів, судом не було взято до уваги, що інкриміновані ОСОБА_9 кримінальні правопорушення є надуманими, та не було взято до уваги всіх фактичних обставин справи, та про свій незадовільний фізичний то психологічний стан неодноразово заявляв та прохав медичної допомоги, про що написав рапорт командиру роти, що узгоджується та відповідає вимогам ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (доповів командиру про свій стан). Ні медична, ні психологічна допомога так йому надана і не була.
Адвокати зазначають, що за заявою сторони захисту відносно службових осіб військової частини НОМЕР_1 за фактом не надання солдату ОСОБА_9 психологічної допомоги Донецькою спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил 13.07.2022 року внесені відомості до СРДР за № 0000673 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 сг. 426 КК України, з чого слідує те, що правоохоронним органом встановлено, що командування частини зобов`язано було психологічну допомогу підлеглому, але таких дій протиправно не вчинили.
На думку адвокатів, районним судом, в порушення ст.178 КПК України, взагалі не бралось до уваги його особу, а саме те, що він вступив до лав ЗСУ добровільно, має молодий вік 24 роки, має постійне місце проживання з батьками, офіційно працевлаштований та отримував середню зарплатню, характеризується виключно з позитивної сторони, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
Адвокати вважають за можливе застосувати до ОСОБА_9 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі від 20 до 80 прожиткових мінімумів, остільки високий рівень достатку його як військовослужбовця нічим не підтверджений.
Позиція учасників апеляційного перегляду.
Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисники підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити, ухвалу суду скасувати та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або застави. Також зазначили, що ОСОБА_9 добровільно пішов в ЗСУ, проходив реабілітацію у психолога, а прокурором не доведено жодного ризику, на який він посилається у своєму клопотанні.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити ухвалу суду, як законну, без змін.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши думку учасників судового засідання, обговоривши та перевіривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області є кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 4 ст. 409 КК України, розгляд якого триває.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження обвинуваченому строку дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, так як на час судового провадження в суді першої інстанції не перестали існувати ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Суд, розглянувши клопотання прокурора, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, враховуючи, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчинені тяжких умисних кримінальних правопорушень проти порядку несення військової служби під час дії воєнного стану, за які передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років і суворість покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності його вини, дає обґрунтовану підставу вважати наявність ризику, що останній може переховуватися від суду.
Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
Вказаний ризик переховування підтверджується й тим, що обвинувачений ОСОБА_9 проживає віддалено від місця судового розгляду, а саме в м. Черкаси та не має постійного місця проживання у м. Дніпро.
При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні військового стану через збройну агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, оскільки суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).
За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.
Ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що останні ще не допитані у судовому засіданні, а тому ОСОБА_9 може здійснювати на них незаконний вплив, з метою зміни їх показів.
Крім того, судом першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України було враховано відомості про особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, 1998 року народження, має середню спеціальну освіту, є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливій період, старшим стрільцем в/ч НОМЕР_1 , має постійне місце проживання за місцем реєстрації, раніше не судимий, проте такі відомості не зможуть нівелювати встановлені ризики і не можуть розцінюватись, як достатні підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
В ході апеляційного розгляду встановлено, що приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, в тому числі й ті на які посилаються захисники та навів в ухвалі достатні мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Перевіряючи доводи апеляційних скарг сторони захисту щодо недоведеності обвинувачення та неналежності і недопустимості доказів, колегія суддів зазначає, що на стадії судового розгляду справи в суді першої інстанції, апеляційний суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.
Посилання сторони захисту на наявність розпочатого кримінального провадження стосовно службових осіб в/ч НОМЕР_1 не стосується розгляду даного кримінального провадження, зокрема питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому такі посилання є неприйнятними, оскільки жодним чином не спростовують правильності висновків суду першої інстанції про наявність ризиків, передбачених ст.. 177 КПК України.
Інші доводи апеляційних скарг захисників є аналогічними їх позиції під час розгляду даного питання в суді першої інстанції, яким суд надав належну оцінку та зазначив в оскаржуваній ухвалі достатні мотиви на їх спростування та з такими висновками погоджується й апеляційний суд та вважає, що сама по собі наявність позитивних відомостей про особу обвинуваченого не може свідчити про необхідність скасування ухвали суду першої інстанції та вони не нівелюють встановлені судом ризики.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційні скарги захисників без задоволення.
Керуючись ст. ст. 199, 315, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_8 залишити без задоволення
Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 402, ч.4 ст.409 КК України,- залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
_____________ ____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4