УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 308/3373/19

провадження № 51-3063ск22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_2,

суддів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши касаційну скаргу прокурора,який брав участь у розгляді кримінального провадження в судах першої й апеляційної інстанцій, на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 6 липня 2022 року щодо ОСОБА_1 ,

встановив:

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області вироком від 17 квітня

2020 року засудив

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя

АДРЕСА_1 ), зареєстрованого у АДРЕСА_2 ), раніше не судимого,

за ч. 2 ст. 332 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання

з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік 6 місяців та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.

Вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат.

Закарпатський апеляційний суд ухвалою від 6 липня 2022 року зазначений вирок залишив без змін.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним і засуджено за те, що він 14 липня 2018 року в темну пору доби за попередньою змовою із не встановленою слідством особою, прибув на лісисту місцевість біля с. Кам`яниця Ужгородського району Закарпатської області, де повинен був супроводжувати громадян В`єтнаму для незаконного переправлення їх через державний кордон України поза пунктом пропуску в Словацьку Республіку, проте був затриманий представниками ДПС України в трьох кілометрах до лінії державного кордону на напрямку 251-252 прикордонних знаків на ділянці відповідальності ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 , що розташоване на території сільської ради

с. Кам`яниця.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції стосовно ОСОБА_1 та призначити новий розгляд в апеляційному суді у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що апеляційний суд дійшов необґрунтованого висновку про правильність застосування місцевим судом положень ст. 75 КК. Зазначає, що апеляційний суд усупереч вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) ретельно не перевірив викладених в апеляційній скарзі доводів, не спростував їх та не навів переконливих і достатніх мотивів та підстав для залишення без зміни вироку суду першої інстанції. Обґрунтовує свої доводи тим, що суд апеляційної інстанції, погоджуючись із вироком місцевого суду, належним чином не звернув уваги на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 , та безпідставне визнання судом пом`якшуючими обставинами щирого каяття й активного сприяння розкриттю злочину.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, зважаючи на таке.

Фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 332 КК та правильність кваліфікації його дій прокурор

у касаційній скарзі не оскаржує.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Відповідно до ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне

й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

За правилами ст. 75 КК у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може звільнити вказану особу від відбування заходу примусу з випробуванням, умотивувавши належним чином своє рішення.

Як убачається з матеріалів за скаргою, суд першої інстанції під час призначення покарання ОСОБА_1 врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, фактичні обставини справи, дані про особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку в нарколога і психіатра не перебуває, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем проживання, утримує 83-річну матір, яка потребує постійного догляду, а також ОСОБА_1 страждає на серцеве захворювання, що потребує оперативного втручання. Крім того, суд узяв до уваги, наявність обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів) і відсутність обставин, які обтяжують покарання.

З урахуванням цього місцевий суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та обґрунтовано звільнив його від відбування призначеного йому покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.

Апеляційний суд належним чином перевірив доводи апеляційної скарги прокурора, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_1 злочину, дані про особу винного, зокрема зважив на те, що він є пенсіонером, має позитивну характеристику за місцем проживання. Також суд урахував обставини, що пом`якшуючі покарання, - щире каяття і активне сприяння розкриттю злочинів та відсутність обтяжуючих обставин і обґрунтовано погодився з рішенням місцевого суду про застосування ст. 75 КК.

Відмовляючи в задоволенні скарги прокурора, під час перегляду кримінального провадження апеляційний суд в ухвалі навів докладні мотиви прийнятого ним рішення та підстави, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, спростувавши доводи щодо неправильного застосування положень ст. 75 КК, оскільки вони були враховані в ході призначення покарання. Ухвала апеляційного суду є належним чином вмотивованою та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 повідомив суду, що виконував прохання свого знайомого і умислу на незаконне збагачення у нього не було, повністю погодився з пред`явленим йому обвинуваченням, а тому суд визнав доводи прокурора про відсутність щирого каяття та активного сприяння у розкритті кримінального правопорушення, необґрунтованими, з чим погоджується і колегія суддів.

Крім того, після затримання ОСОБА_1 розповів прикордонникам та слідчому всю відому йому інформацію, пов`язану з кримінальним правопорушенням, щиро розкаявся та шкодував про вчинене.

Таким чином, на переконання колегії суддів, покарання, яке призначив ОСОБА_1 місцевий суд і з яким погодився апеляційний суд, не суперечить приписам статей 50, 65 КК, принципам індивідуалізації, справедливості та співмірності, є необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через м`якість за доводами, викладеними в касаційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

З огляду на викладене суд уважає, що підстав для задоволення касаційної скарги прокурора з наведених у ній мотивів немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК

у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в судах першої й апеляційної інстанцій, на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 6 липня 2022 року щодо ОСОБА_1 .

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4