ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2709/21 Номер провадження 11-кп/814/247/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали кримінального провадження № 0000458 від 30.06.2021 за апеляційною скаргою прокурора відділу Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, українця, громадянина України, пенсіонера, утриманці відсутні, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строком на 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Держави в якості відшкодування витрат на стаціонарне лікування, ОСОБА_9 , у розмірі 9 256.37 грн.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 5 148.60 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно вироку суду, 30 червня 2021 року приблизно о 10 год. 15 хв., ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом автомобілем, Citroen Berlingo, н/з НОМЕР_1 , по автодорозі М-03 сполученням «Київ-Харків-Довжанський» від м. Полтави у напрямку м.Решетилівка проїжджаючи 324 км вказаної дороги, навпроти магазину, який розташований за адресою: вул. Білоуська,12 в с. Абазівка Полтавського району, з мінімальною швидкістю керованого ним автомобіля 116.6-121.7 км/год., яка перевищує максимально допустиму швидкість руху на даній ділянці шляху (яка становить не більше 70 км/год.), що є порушенням п.п. 12.9 б) та п. 3.29 розділу 33 Правил дорожнього руху України, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками та дорожньою розміткою, не переконавшись в тому, що на проїжджій частині немає перешкод для руху, в тому числі і пішоходів, яких він міг-би завчасно виявити і своєчасно прийняти заходи для запобігання ДТП, не зменшив швидкість транспортного засобу та не зупинившись перед пішохідним переходом, щоб дати дорогу пішоходам, а продовжив рух та скоїв наїзд на пішоходів ОСОБА_9 та малолітню ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які перетинали проїзну частину по даному пішохідному переході, справа наліво по ходу руху автомобіля.
Також встановлено, що в результаті недотримання водієм ОСОБА_8 п. 18.1. Правил дорожнього руху України, а в подальшому наїзду на пішоходів, останні отримали тілесні ушкодження, а саме:
- ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів лонної та сідничної кісток зліва зі зміщенням; закритої черепно- мозкової травми, струсу головного мозку, підшкірної гематоми та садна шкіри лобної ділянки, гематоми м`яких тканин обличчя зліва; саден шкіри правого плеча і кисті та лівого колінного суглобу, які утворилися від дії тупих предметів та можливо в строк і за обставин вчинення кримінального правопорушення і представленій медичній документації та які кваліфікуються, як ушкодження СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я;
- ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді: тупої відкритої черепно-мозкової травми з лінійно-дугоподібним переломом кісток основи черепу, поєднаної з травматичними під оболонковими та мозковими крововиливами, забоєм і набряком-набуханням мозку підтвердженого гістологічно, косопоперечний гвинтоподібний перелом лівої ключиці, хірургічної шийки лівого стегна, підвивих лівого плечового та колінного суглобів; інфільтруючі крововиливи в місцях ушкоджень та в зв`язочно-підвішуючий апарат внутрішніх органів, забійно-розсічена рана лівого плеча, садна, гематоми та синці голови, тулубу, кінцівок; зазначений травматологічний комплекс розцінюється в своїй сукупності, носить ознаки прижиттєвості, виник в короткий термін перед настанням смерті, характерний та відповідає дорожньо-транспортній пригоді з лівостороннім наїздом легковим автомобілем на потерпілу, що найбільш вірогідно знаходилася у вертикальному положенні в русі, вкладається в чотири класичних фази травматизації тіла, наїзду первинним контактом тупих виступаючих передніх частин автотранспорту з боковою поверхнею лівої нижньої кінцівки, ротаційне падіння тіла на автомобіль з ударом головою та плечем, відкидання та ковзання по грубій поверхні дорожнього покриття; загалом, стосовно до живої особи носять ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку спричинивши смерть, знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з летальним витоком.
Причиною дорожньо-транспортної пригоди та наслідків, що перебувають у причинному зв`язку з виникнення даної пригоди, стало порушення п. 18.1. «Правил дорожнього руху України» з боку водія ОСОБА_8 , згідно з яким:
-п. 18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Порушення вказаних вимог ПДР України водієм ОСОБА_8 з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та наслідками у вигляді спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та смерті останньої.
В поданій апеляційній скарзі прокурор просить вирок відносно ОСОБА_8 скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідність, а саме безпідставним застосуванням ст. 75 КК України, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Зазначає, що ОСОБА_8 , керуючи джерелом підвищеної небезпеки, одночасно порушив декілька правил ПДР, значно перевищивши швидкість в межах населеного пункту та скоївши наїзд на пішоходів, які переходили дорогу на пішохідному переході, від чого настали непоправні наслідки у виді смерті малолітньої потерпілої.
За наслідками апеляційного розгляду прокурор просить постановити новий вирок, ОСОБА_8 засудити за ч.2 ст.286 КК України на 3 роки позбавлення волі, яке слід відбувати реально, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Інші учасники провадження вирок суду не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого та його захисника, які вважали вирок суду законним та обґрунтованим, аналогічну думку потерпілої ОСОБА_9 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов до наступного висновку.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч.2 ст. 286 КК України, а саме як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть однієї особи та тілесні ушкодження середньої тяжкості іншій особі, за обставин встановлених судом, у апеляційній скарзі не оспорюються.
Згідно з ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є, на підставі п. 2 ч. 1 ст.413 цього Кодексу застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Доводи апелянта про безпідставне звільнення обвинуваченого від відбування призначеного за ч. 2 ст. 286 КК України покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, є слушними.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно приписів ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Призначаючи покарання обвинуваченому із застосуванням ст. 75 КК України суд врахував тяжкість вчиненого злочину, наслідки, які настали від його вчинення, характер допущених обвинуваченим Правил дорожнього руху та його ставлення до цих порушень, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується, думку потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні, обставини, які пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
З огляду на наведене суд дійшов висновку про призначення покарання обвинуваченому за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 роки, які є мінімальними у межах санкції вказаної норми, звільнивши обвинуваченого, на підставі ст.75 КК України від покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку, поклавши обов`язки,передбачені ст. 76 КК України, з таким висновком не погоджується колегія суддів з огляду на наступне.
Так, внаслідок скоєного ОСОБА_8 ДТП настали тяжкі непоправні наслідки смерть малолітньої потерпілої через грубе порушення обвинуваченим правил дорожнього руху, при відсутності будь-яких перешкод для їх дотримання. Проте суд першої інстанції, з урахуванням цих обставин, належним чином не мотивував, свого рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, не вказав виключних підстав, з яких він дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання.
З урахуванням вказаних обставин, на думку колегії, застосування щодо ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки не сприяє меті покарання та недостатнє для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів через це вирок у цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.
При призначенні покарання, колегія суддів, відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину обвинуваченим ОСОБА_8 , який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, непоправні наслідки, які настали від вчинення злочину у виді загибелі малолітньої дитини, грубе порушення правил дорожнього руху обвинуваченим, особу обвинуваченого, який раніше не судимий та а характеризується виключно позитивно, у лікаря психіатра та лікаря нарколога на обліках не перебуває, є учасником бойових дій (а.с.56) та пенсіонером, наявність обставин, які пом`якшують покарання - визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Приймаючи до уваги прохання потерпілих суворо не карати обвинуваченого, його щире каяття та визнання вини, виключно позитивну характеристику та участь у Антитерористичній операції на сході України колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_8 повинно бути призначено реальне покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.69 КК України, нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 286 КК України з позбавленням права керувати транспортними засобами. Таке покарання, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Крім того, судом першої інстанції ухвалено рішення про повернення майна його власникам, проте не знято арешт на це майно, яке накладене ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 02.07.2021.
Також судом першої інстанції не вирішено питання про повернення застави, що визначена ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 02.07.2021, яку слід повернути заставодавцю ОСОБА_11 , 1969 р.н.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора відділу Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Полтавського районного суду Полтавської області в частині призначення покарання та звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням ОСОБА_8 на підставі ст. 75 КК України - скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України основне покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
Основне покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_8 рахувати в з моменту взяття його під варту 24.05.2022, взявши його під варту в залі суду.
Зарахувати ОСОБА_8 строк тримання під вартою з 30.06.2021 по 07.07.2021 у розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Зняти арешт, накладений ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 02.07.2021.
Повернути заставу, яка визначена ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 02.07.2021 у розмірі 142 700 грн (сто сорок дві тисячі сімсот гривень) заставодавцю ОСОБА_11 , 1969 р.н., паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Солом`янським РУ ГУМВС у м. Києві
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня проголошення, а засудженому з моменту вручення йому копії вироку.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4