Житомирський апеляційний суд
Справа №296/5808/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 289 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого : ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 05 листопада 2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.185, ч.3 ст.15, ч.2 ст.289, ч.2 ст.289 КК України, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого в с.Івановичі, Червоноармійського району, Житомирської області, громадянина України, освіта середня, не одружений, не працює, проживає: АДРЕСА_1 ; раніше судимий,

02.07.2019 року Житомирським районним судом Житомирської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.289, ч.1 ст.70, ст.75, ст.76 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки,

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.15, ч.2 ст.289, ч.2 ст.289 КК України та призначено покарання:

за ч.2 ст.185 КК України на 3 (три) місяці арешту.

за ч.3 ст.15, ч.2 ст.289 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі без конфіскації майна.

за ч.2 ст.289 КК України на 5 (п`ять) років один місяць позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим призначено 5 (п`ять) років один місяць позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднано частково невідбуту частину покарання за вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 02.07.2019 року та остаточно до відбуття призначено 5 (п`ять) років два місяці позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно ч.5 ст.72 КК України в строк покарання ОСОБА_7 ухвалено зарахувати перебування під вартою з моменту затримання в порядку ст.208 КПК України з 10 травня 2021 року по 12 травня 2021 року та з 24 травня 2021 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку день за день.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що ОСОБА_7 , 22.03.2021 близько 02 години 15 хвилин, перебував біля будинку №69 по вул. Великій Бердичівській в м. Житомирі, де помітив припаркований автомобіль ВАЗ 2101, синього кольору, номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 9150 грн. 00 коп., який належить ОСОБА_10 .

В цей день час та місці у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на незаконне, повторне заволодіння даним транспортним засобом.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне, повторне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_7 , у вищезазначений день, час та місці, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони залишаються не поміченими, рукою, через незачинену кватирку водійських дверей, відчинив їх з середини, після чого проник до автомобіля ВАЗ 2101, синього кольору, номерний знак НОМЕР_1 , та, шляхом з`єднання дротів живлення замка запалення, запустив двигун і розпочав рух.

Таким чином ОСОБА_7 незаконно, повторно заволодів автомобілем ВАЗ 2101, синього кольору, номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 9150 грн. 00 коп., який належить ОСОБА_10 .

В подальшому ОСОБА_7 на автомобілі ВАЗ 2101, синього кольору, номерний знак НОМЕР_1 , покинув місце вчинення кримінального правопорушення.

10.05.2021 близько 04 години 50 хвилин ОСОБА_7 , перебував біля приміщення ПРAT «Житомирський комбінат силікатних виробів», що за адресою: м. Житомир, вул. Промислова, 10, де помітив припаркований автомобіль ВАЗ 2106, синього кольору, номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 10 000 грн. 00 коп., який належить ОСОБА_11 .

В цей день час та місці у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на незаконне, повторне заволодіння даним транспортним засобом.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне, повторне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_7 , у вищезазначений день, час та місці, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони залишаються не поміченими, шляхом пошкодження серцевини замка правих задніх дверей викруткою, проник до автомобіля ВАЗ 2106, синього кольору, номерний знак НОМЕР_2 та шляхом з`єднання дротів живлення замка запалення намагався запустити двигун автомобіля та розпочати рух, однак з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, оскільки ОСОБА_7 не зміг запустити двигун транспортного засобу.

Таким чином, ОСОБА_7 , з причин які не залежали від його волі, не вчинив всіх дій які вважав необхідними для завершення незаконного, повторного заволодіння транспортним засобом, а саме автомобілем ВАЗ 2106, синього кольору, номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 10 000 грн. 00 коп., який належить ОСОБА_11 .

В подальшому, ОСОБА_7 , у вищезазначений день, час та місці, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, перебуваючи в середині автомобіля ВАЗ 2106, синього кольору, номерний знак НОМЕР_2 , оглянув салон вказаного автомобіля де побачив автомагнітолу Pioneer моделі 5983 та електричний акумуляторний шуруповерт ELTOS моделі ДА-12.

В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, а саме вищевказаної магнітоли та шуруповерта, що належать ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, а саме: автомагнітоли Pioneer, моделі 5983 та електричного акумуляторного шуруповерта ELTOS, моделі ДА-12, ОСОБА_7 , близько 05 години 10 хвилин, перебуваючи в середині автомобіля ВАЗ 2106, синього кольору, номерний знак НОМЕР_2 , що припаркований біля буд. 10 по вул. Промисловій в м. Житомирі, пересвідчившись, що за ним із сторонніх осіб ніхто не спостерігає та його дії залишаються таємними, з салону зазначеного автомобіля взяв автомагнітолу Pioneer, моделі 5983, вартістю 294 грн. 90 коп. та електричний акумуляторний шуруповерт ELTOS моделі ДА-12, вартістю 594 грн. 72 коп.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 , утримуючи вищезазначене майно при собі, покинув салон автомобіля ВАЗ 2106, синього кольору, номерний знак НОМЕР_2 .

Таким чином, всього ОСОБА_7 таємно, повторно, викрав майно, що належить ОСОБА_11 на загальну суму 889 гривень 62 копійки, чим завдав останньому майнової шкоди на вищезазначену суму.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 , 10.05.2021 близько 05 години 14 хвилин, перебував біля приміщення ПРАТ «Житомирський комбінат силікатних виробів», що за адресою: м. Житомир, вул. Промислова, 10, де помітив припаркований автомобіль ВАЗ 21063, оранжевого кольору, номерний знак НОМЕР_3 , вартістю 16 334 грн. 28 коп., який належить ОСОБА_9 .

В цей день час та місці у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на незаконне, повторне заволодіння даним транспортним засобом.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне, повторне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_7 , у вищезазначений день, час та місці, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони залишаються не поміченими, шляхом пошкодження серцевини замка передніх правих дверей викруткою, проник до автомобіля ВАЗ 21063, номерний знак НОМЕР_3 та, шляхом пошкодження серцевини замка запалення викруткою, запустив двигун та розпочав рух.

Таким чином ОСОБА_7 незаконно, повторно заволодів автомобілем ВАЗ 21063, оранжевого кольору, номерний знак НОМЕР_3 , вартістю 16 334 грн. 28 коп., який належить ОСОБА_9 .

В подальшому, ОСОБА_7 на автомобілі ВАЗ-21063, номерний знак НОМЕР_3 , покинув місце вчинення кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити та пом`якшити йому покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, та застосувати до нього за вчинені ним злочини ст.69 КК України, яке буде співрозмірним його діянням та його особі. Посилається на те, що вирок суду є надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Вказує, що судом при призначенні покарання не враховано пом`якшуючі обставини, а саме визнання ним вини, активне сприяння у розкритті злочину. Зазначає, що під час досудового розслідування він активно сприяв у розкритті злочину, оскільки без стороннього примусу добровільно в присутності слідчих та понятих вказав яким чином вчиняв злочини та багато разів пожалкував у вчиненні ним злочинів, проте вказані обставини не були враховані судом при призначенні йому покарання. Також зазначив, що у вчинених злочинах він проявив щиросердне розкаяння. Крім того обставини, що обтяжують покарання судом не встановлено. Також стверджує, що при призначенні йому покарання судом не враховано позицію потерпілих, які не наполягали на суворості покарання, жодних претензій матеріального та морального характеру до нього не мали. З урахуванням всіх вищевказаних обставин суд мав можливість на законних підставах призначити йому менш суворе покарання в межах санкцій статтей із застосуванням ст.69 КК України. На підставі принципу індивідуалізації покарання гуманізації та справедливості покарання, враховуючи інформацію про особу обвинуваченого, наявність декількох пом`якшуючих обставин вважає, що достатнім у даному випадку було б покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст.69 КК України.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, доводів потерпілого, який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.15, ч.2 ст.289, ч.2 ст.289 КК України апелянтом не оскаржується.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_12 про суворість призначеного судом покарання, то вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, згідно ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Аналогічні положення передбачені абз.2 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 N 7, згідно якого: призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 вчинив злочини проти власності, до повного відбуття покарання за попереднім вироком, будучи раніше засудженою за аналогічні злочини. Обставиною, що пом`якшує покарання судом встановлено щире каяття. Обставино, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено ближче до найнижчої межі санкції ч.1 ст.185 КК україни та у найнижчій межі санкції ч.2 ст.289 КК України, без застосування додаткового покарання, із врахуванням вимог ст.65 КК України. При його визначенні судом першої інстанції враховано характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, та їх наслідки, особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, у лікаря-психіатра на обліку не перебуває, перебуває на наркологічному обліку, думку потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні. Відповідно висновку, зробленого уповноваженою особою органу пробації у досудовій доповіді, виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства, у тому числі для окремих осіб, вчинив злочин до повного відбуття покарання за попереднім вироком, що свідчить про те, що обвинувачений належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення ставати не бажає та продовжує займатися злочинною діяльністю. Тому, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання у виді позбавлення волі, що буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню ним нових злочинів, та призначив остаточне покарання за правилами ч.1 ст.71 КК України, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Твердження обвинуваченого про те, що суд при призначенні покарання не достатньо врахував пом`якшуючі покарання обставини, а саме не врахував його щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину є безпідставними, оскільки щире каяття було враховано судом як пом`кшуючу обставину, а активне сприяння у розкритті злочину не було підтверджено під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Доводи обвинуваченого про те, що суд призначив надто суворе покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого та з урахуванням двох пом`якшуючих обставин міг застосувати до нього ст.69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, є безпідставними, та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду кримінального провадження.

Так відповідно до положень ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційні злочини, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Тобто умовою застосування положень ч.1 ст.69 КК України є встановлення судом не менше двох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.

Разом з тим слід зазначити, що навіть у разі встановлення двох пом`якшуючих обставини, вони повинні істотно знижувати ступніть тяжкості вчиненого злочину, однак застосування ст.69 КК України є правом суду, враховуючи всі обставини провадження, а не обов`язком.

Вважати призначене судом першої інстанції покарання явно несправедливим та таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, що б могло у відповідності до положень ст. 407, 414 КПК України підставою для зміни вироку суду, на думку колегії суддів немає підстав.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 05 листопада 2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.185, ч.3 ст.15, ч.2 ст.289, ч.2 ст.289 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її ухвалення.

Судді: