ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/3256/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/437/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2022 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин України, студент 5-го курсу ЗНУ, маючий базову вищу освіту, не працюючий, не одружений, не маючий на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертиз.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за наступних обставин.

21 березня 2021 року, приблизно о 05.30 годині, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «BMW» реєстраційний номер НОМЕР_1 (Литовська реєстрація), здійснював рух по проїзній частині вул. Бородінської з боку вул. Ладозької в напрямку вул. Гребельної в м. Запоріжжі.

В салоні зазначеного автомобіля в якості пасажирів перебували ОСОБА_10 - на задньому сидінні, та ОСОБА_11 - на передньому пасажирському сидінні.

Під час руху в районі будинку № 7, водій ОСОБА_7 , діючи в порушення вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», безпечну швидкість, з урахуванням дорожньої обстановки, стану керованого транспортного засобу не обрав, та не переконавшись, що маневр буде безпечним і не створить небезпеки, змінив напрям свого руху праворуч, внаслідок чого допустив боковий занос керованого ним автомобіля з подальшим виїздом за межі проїжджої частини праворуч та наїздом лівою бічною частиною кузова автомобіля на перешкоду у вигляді дерева, що в свою чергу призвело до механічного пошкодження кузова автомобіля та його розриву навпіл.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, що спричинили його смерть, а саме: сполучена закрита тупа травма голови, тулуба та кінцівок, у вигляді переломів кісток скелету, та ушкоджень внутрішніх органів, яка ускладнилась розвитком травматичного шоку, що і став безпосередньою причиною смерті.

У даній дорожньо-транспортній ситуації, дії водія автомобіля «BMW» реєстраційний номер НОМЕР_1 (Литовська реєстрація), ОСОБА_7 , не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що знаходиться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди, шляхом виконання вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом його дій, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок своєї суворості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він повністю визнав свою вину, щиро розкаюється, просить вибачення у матері загиблого, не намагається уникнути кримінальної відповідальності та справедливого покарання, багаторазово пожалкував про ДТП, визнає порушення ПДР, в подальшому буде законослухняним, працею та справами буде спокутувати свою провину.

Просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити більш м`яке покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 , також не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом дій ОСОБА_7 , вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок своєї суворості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_7 повністю визнавав себе винним на досудовому слідстві та в суді, щиро розкаявся, просив вибачення у потерпілої, виказав щире співчуття матері загиблого, давав правдиві та об`єктивні пояснення, сприяв встановленню об`єктивної істини по справі, не ухилявся від проведення слідчих дій, у судовому засіданні неодноразово підтвердив свою вину та каяття, характеризується виключно позитивно, раніше не судимий, його дії не носили навмисного характеру.

Крім того, судом не було встановлено обставин, що обтяжують покарання, а також не враховано усі обставини, що характеризують обвинуваченого та пом`якшують покарання.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 не намагається уникнути справедливого суду та покарання, скоєне стало для нього справжнім гірким уроком на все життя, однак, просить надати можливість залишитись на волі, працювати, спокутувати свою провину.

Просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України.

Від потерпілої ОСОБА_9 на адресу апеляційного суду надійшли письмові заперечення на апеляційні скарги, в яких вона зазначає, що суд першої інстанції в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання, просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційні скарги, просив вирок змінити. Зазначив, що обвинувачений з першого дня після ДТП визнає свою провину, він не відмовлявся від проведення слідчих дій, розкаюється, співчуває потерпілій, намагався відшкодувати їй шкоду, відправляє грошові перекази, спілкувався з матір`ю загиблого, і вона йшла назустріч, але потім різко змінила своє відношення та відмовилась вибачити обвинуваченого та отримати грошові кошти, які він надсилав поштовим переказом.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційні скарги та зазначив, що він вибачається за скоєне, намагався відшкодувати шкоду, відправляв поштою грошові кошти, але грошовий переказ не був прийнятий потерпілою.

Потерпіла ОСОБА_9 у судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти задоволення апеляційних скарг та зазначила, що вона не вірить у каяття обвинуваченого, який у суді обіцяв прийняти будь-яке покарання, але подав апеляційну скаргу. Підстав для застосування ст. 75 КК України немає. Після ДТП вона спілкувалась з обвинуваченим лише 1 раз, і тоді він сказав «вибач».

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційних скарг та зазначив, що суд врахував тяжкість вчиненого злочину та непоправні наслідки, тому ст. 75 КК України до призначеного покарання застосуванню не підлягає.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора та потерпілу, які рішення суду першої інстанції вважали законним, обґрунтованим, просили залишити його без змін, а апеляційні скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України є обґрунтованими, відповідають обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, і в апеляційних скаргах не оспорюються.

Зі змісту апеляційних скарг вбачається, що обвинувачений та його захисник фактично порушують питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями), зміст та суть яких викладено в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та постанові Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17), які враховуються колегією суддів під час перегляду вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини вчинення кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до вчинення злочину та поведінку після його вчинення, характер та мотиви допущених обвинуваченим правил безпеки дорожнього руху, наслідки у вигляді смерті людини, визнав щире каяття за обставину, що пом`якшує покарання, встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання, дав оцінку даним про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем навчання характеризується позитивно, не одружений, не має на утриманні малолітніх дітей, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, а також думку потерпілої, яка наполягала на призначенні ОСОБА_7 суворого покарання.

Проте, суд не в достатній мірі врахував, що ОСОБА_7 вчинив хоча й тяжкий, але необережний злочин, визнав свою вину у повному обсязі, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, сприяв органу досудового розслідування в розслідуванні злочину, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, неодноразово намагався відшкодувати потерпілій завдану шкоду шляхом направлення їй грошових переказів, які потерпіла відмовлялась отримувати, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що вирок в частині призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з його реальним відбуванням підлягає зміні.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , апеляційний суд враховує тяжкість вчиненого злочину, який є тяжким необережним злочином, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, неодноразово намагався відшкодувати потерпілій завдану шкоду.

Зазначене свідчить про те, що покарання у вигляді позбавлення волі з його реальним відбування є досить суворим в даному випадку для досягнення своєї мети, визначеної ст. 50 КК України, - виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів і вважає, що наявні всі підстави для застосування ст. 75 КК України до призначеного основного покарання.

Колегія суддів вважає, що призначення обвинуваченому основного покарання за ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 75 КК України та звільненням від його відбування з випробуванням з іспитовим строком 3 роки буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України та у відповідності до ст. 65 КК України буде достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги і позицію потерпілої з приводу того, грубе порушення обвинуваченим правил дорожнього руху призвело до невідворотних наслідків у вигляді смерті людини, тому колегія суддів не знаходить підстав для призначення основного покарання в розмірі, якій є меншим ніж той, що призначив суд першої інстанції.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2021 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у вигляді 5 (п`ять) років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 334/3256/21