пр. № 1-кп/759/233/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2022 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000471 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Бабин Іллінецького р-ну Вінницької обл., громадянина України, освіта неповна середня, працюючого в ТОВ «Кийтранс-205» на посаді водія, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

сторони кримінального провадження прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_6 , інші учасники потерпілий ОСОБА_7 , представник потерпілого ОСОБА_8 , представник цивільного відповідача ТОВ «Кийтранс-2005» ОСОБА_9 , третя особа - ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна»,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 26.01.2020 приблизно о 22 год. 24 хв., працюючи на посаді водія в ТОВ «Кийтранс-2005», та, керуючи технічно справним автобусом «ATAMAN F-092G6», державний номерний знак НОМЕР_1 та, рухаючись по вул. Жмеринській зі сторони вул. Святошинської в напрямку вул. Академіка Кіпріанова, зупинився на регульованому перехресті з вул. Героїв Космосу в м. Києві, даючи дорогу транспортним засобам, що рухаються у зустрічному напрямку, та маючи намір здійснити маневр поворот ліворуч до вказаної вулиці.

В цей же час, в зустрічному напрямку по вул. Жмеринській в м. Києві, на дозволений зелений сигнал світлофору, з швидкістю приблизно 50 км/год рухався автомобіль «ВАЗ 2107», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7 , наближаючись до регульованого перехресті з вул. Героїв Космосу в м. Києві. Після цього, водій ОСОБА_3 , керуючи автобусом «ATAMAN F-092G6», державний номерний знак НОМЕР_1 , не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, проявивши не уважність, розпочав здійснювати маневр поворот ліворуч, не надавши дорогу зустрічному транспортному засобу, чим порушив п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 16.6 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2107» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався на дозволений зелений сигнал світлофору, спричинивши його водію ОСОБА_7 тілесні ушкодження.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 були спричинені наступні тілесні ушкодження: садна підборіддя, обох кистей рук; закрита травма грудної клітини перелом тіла грудини в нижній третині без зміщення уламків, забій легень з обох сторін, правосторонній малий пневмоторакс, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Порушення водієм ОСОБА_3 Правил дорожнього руху України та спричинення ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесних ушкоджень перебувають між собою у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, не визнав та показав, що він працює водієм в ТОВ «Кийтранс-2005» на підставі трудової книжки. 26.01.2020 з 08 год. 00 хв. знаходився на робочому місці. Цього ж дня, приблизно о 22 год. 00 хв. він рухався по вул. Жмеринській зі сторони вул. Святошинської. Під`їхавши до перехрестя з вул. Г. Космосу, він зупинився, пропускаючи автомобіль, який рухався з вул. Ак. Кіпріанова. Пропустивши даний автомобіль, він розпочав рух, здійснюючи поворот на вул. Г. Космосу, однак побачив як з вул. Ак. Кіпріанова рухався ще один автомобіль на великій швидкості, який перестроївся з правої в ліву смугу та почав різко гальмувати. Він зупинився, але зіткнення уникнути не вдалося, автобус отримав механічні пошкодження передня ліва частина. Вважає, що ОСОБА_7 мав можливість уникнути ДТП. Знаходячись в шоковому стані, він не міг одразу вийти з автобуса.

Не дивлячись на невизнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, його вина у вчиненому за викладених вище обставин підтверджується як його показаннями, так і сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою і не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості.

Так, у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 показав, що 26.01.2020 приблизно о 22 год. 10 хв., перебуваючи за кермом автомобіля марки «ВАЗ», рухався з швидкістю приблизно 50км/год на зелене світло світлофора по вул. Жмеринська в напрямку вул. Святошинської, де на перехресті з вул. Г. Космосу побачив як перед ним повертає автобус, який рухався з вул. Святошинської по вул. Жмеринській та намагався здійснити поворот на вул. Г. Космосу. Зрозумівши, приблизно за дві секунди до дорожньо-транспортної пригоди, що автобус його не пропускає, застосував екстрене гальмування, однак уникнути ДТП не зміг.

Після ДТП він показував обвинуваченому, що йому потрібна допомога, так як внаслідок ДТП він не міг самостійно відкрити двері, однак обвинувачений так і не вийшов з автобуса. В цей час підійшли двоє чоловіків, які вирвали двері та допомогли йому вийти з автомобіля. Від удару він розбив дві кисті рук, вдарився підборіддям в руль та зламав грудну клітину, перебував приблизно два тижні в лікарні.

Приблизно через два місяці після ДТП йому зателефонував обвинувачений та запропонував зустрітись. На зустріч обвинувачений прийшов разом із своїми доньками, пропонували написати йому заяву про те, що він не має претензій, а грошові кошти за ДТП йому виплатить страхова компанія, однак він не погодився на такі умови.

Наведені показання обвинуваченого ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_7 знайшли своє підтвердження під час дослідження:
- протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.01.2020, згідно якого встановлено місце вчинення даної дорожньо-транспортної пригоди регульоване перехрестя вулиць Жмеринської та Героїв Космосу в місті Києві, та додатків до даного протоколу схеми місця ДТП, на якій зображено дану ділянку дороги та розташування на ній транспортних засобів автобусу «ATAMAN F-092G6», державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля «ВАЗ 2107» державний номерний знак НОМЕР_2 , після ДТП та фототаблиці, на яких зафіксовано механічні пошкодження транспортних засобів, їх локалізація, обстановка на місці ДТП (наявність дорожніх знаків, світлофорів), сліди гальмування автомобіля ВАЗ, механічні пошкодження транспортних засобів (т. 1 а.п. 132-140, 143, 151-157);
- висновку експерта № 12-1/1253 від 15.05.2020, згідно якого в даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7 повинен був керуватися вимогами пунктів: 12.2, 12.3 ПДР України, швидкість руху автомобіля становила 45.8….47.87 км/год та з моменту виникнення небезпеки для його руху не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автобусом «ATAMAN A-092G6» реєстрацій номер НОМЕР_1 шляхом застосування екстреного гальмування та в його діях невідповідностей вимогам пунктів: 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України не вбачається.
В даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій автобуса «ATAMAN A-092G6» реєстрацій номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 повинен був керувати вимогами пунктів: 10.1, 16.6 ПДР України та мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_2 шляхом виконання вимог вищезазначених пунктів ПДР України та в його діях вбачаються невідповідності вимогам пунктів: 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП (т. 1 а.п. 166-170);
- висновку експерта № 042-412-2020 від 24.03.2020, згідно якого дані наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідчать про те, що під час звернення за медичною допомогою 26.01.2020 о 22 год. 30 хв. у нього мали місце тілесні ушкодження: а) садна підборіддя, обох кистей рук, які за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного ушкодження; б) закрита травма грудної клітки перелом тіла грудини в нижній третині без зміщення уламків, забій легень з обох сторін, правосторонній малий пневмоторакс, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Характер та морфологія виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворились внаслідок травматичної дії тупими предметами, що могло бути при транспортній травмі (травма в салоні автомобіля, який рухався, при зіткненні з перешкодою), за давністю можуть відповідати вказаному терміну (т. 1 а.п. 159-163);
- листи КП «Центр організації дорожнього руху», КП «Київміськсвітло», КП «Київавтодор», Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського щодо організації дорожнього руху на даній ділянці дороги в день ДТП, наявності дорожніх знаків, розмітки, роботи світлофорів, освітлення даної ділянки дороги та погодних умов (т. 2 а.п. 119-127);
- акту технічного розслідування дорожньо-транспортної пригоди на автомобільному транспорті від 27.02.2020, складеного Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки, відповідно до якого члени комісії виявили у діях водія автобусу порушення як посадових інструкцій, так і ПДР України (т. 1 а.п. 203-219);
- документація щодо наявності у ОСОБА_3 посвідчення водія, його працевлаштування у ТОВ «Кийтранс-2005», його графіку роботи 26.01.2020, наявності дорожнього листа за маршрутом 26.01.2020, схема дорожнього маршруту, проходження медичного огляду та інструктажу, а також щодо випуску автомобілів на лінію в цей день, технічного стану автобуса «ATAMAN A-092G6» та його реєстраційних документів, витягу з наказу № 134 від 01.09.2007 про закріплення за ОСОБА_3 даного автобусу, а також щодо наявності ліцензії на надання послуг з перевезення пасажирів (т. 1 а.п. 171-196, 198-202, 225-232).
Оцінюючи показання обвинуваченого ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_7 на предмет їх достовірності, суд бере до уваги, що показання обвинуваченого та потерпілого в цілому є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а також з письмовими доказами, дослідженими в ході судового розгляду, не суперечать один одному. Вищевказані докази суд визнає належними, допустимими та достовірними, відтак кладе їх в основу обвинувального вироку.

Суд вважає, що показання обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що потерпілий ОСОБА_7 мав можливість уникнути дану дорожньо-транспортну пригоди шляхом об`їзду автобусу не спростовують вини обвинуваченого ОСОБА_3 у порушенні ним вимог п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 16.6 Правил дорожнього руху України.

Так, відповідно до п. 16.6 ПДР України, повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

Так, згідно показань самого обвинуваченого, він, керуючи автобусом «ATAMAN F-092G6», державний номерний знак НОМЕР_1 та, рухаючись по вул. Жмеринській зі сторони вул. Святошинської в напрямку вул. Академіка Кіпріанова, зупинився на регульованому перехресті з вул. Героїв Космосу в м. Києві, даючи дорогу транспортним засобам, що рухаються у зустрічному напрямку, та маючи намір здійснити маневр поворот ліворуч до вказаної вулиці. Пропустивши один автомобіль, який рухався у зустрічному напрямку, він розпочав рух, однак в цей момент у зустрічному напрямку також рухався інший автомобіль під керуванням ОСОБА_7 , з яким і відбулося зіткнення.

Доводи обвинуваченого про те, що автомобіль «ВАЗ 2107», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7 рухався на великій швидкості повністю спростовуються висновком експерта № 12-1/1253 від 15.05.2020, згідно якого швидкість руху автомобіля «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_2 становила 45.8….47.87 км/год.
Як вбачається з протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.01.2020, зокрема ілюстративної фототаблиці та схеми ДТП, дана дорожньо-транспортна пригода сталася на регульованому перехресті, на якому наявна горизонтальна розмітка, з якої вбачається, що автобус «ATAMAN F-092G6», державний номерний знак НОМЕР_1 вже розпочав маневр повороту ліворуч, частково зайнявши зустрічну смугу руху. В свою чергу, згідно траєкторії руху автомобіля «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_2 , його водій ОСОБА_7 застосував екстрене гальмування, про що свідчать сліди гальмування. Про часткове перебування автобусу «ATAMAN F-092G6» на зустрічній смузі його лівою частиною також свідчать механічні пошкодження, які отримав сам транспортний засіб автобус деформація переднього капоту, деформація переднього номерного знаку, пошкодження лівої передньої блокфари.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_7 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки, які згідно висновку експерта № 042-412-2020 від 24.03.2020, відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Більше того, згідно даного висновку експерта, характер та морфологія виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворились внаслідок травматичної дії тупими предметами, що могло бути при транспортній травмі (травма в салоні автомобіля, який рухався, при зіткненні з перешкодою), за давністю можуть відповідати вказаному терміну 26.01.2020.

Отже, на підставі вищезазначених доказів суд вважає, що порушення ОСОБА_3 вимог п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 16.6 Правил дорожнього руху України та спричинення ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесних ушкоджень перебувають між собою у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Тому доводи сторони захисту щодо недоведення стороною обвинувачення перед судом існування причинно-наслідкового зв`язку між порушенням обвинуваченим вимог Правил дорожнього руху під час керування і отриманням іншою особою середньої тяжкості тілесних ушкоджень є надуманими та такими, що спростовуються вищенаведеними доказами, які отримані у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.
Доводи сторони захисту щодо недопустимості доказів висновків експертів № 12-1/1253 від 15.05.2020 та № 042-412-2020 від 24.03.2020 та акту технічного розслідування дорожньо-транспортної пригоди на автомобільному транспорті від 27.02.2020, складеного Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки, через неповноважність слідчого ОСОБА_10 , використання показань ОСОБА_3 , отриманих до повідомлення йому про підозру, порушення правил проведення експертизи за медичними документами без медичного обстеження потерпілого, надання копії документу замість оригіналу є неспроможними, не ґрунтуються на матеріалах справи, тому суд відхиляє їх.
Суд вважає, що процесуальні рішення щодо призначення даних експертиз здійснені уповноваженою особою, а вищезазначені висновки експертів у даному кримінальному провадженні є належно мотивованими, науково обґрунтованими, складеними висококваліфікованими експертами, що мають достатній фах, досвід і стаж експертної роботи, відповіді та висновки експертів повні та вичерпні, не допускають подвійного тлумачення і суперечностей, які потребували б роз`яснення, а тому суд кладе вищезазначені висновки експертів в основу свого вироку.
Натомість висновок експерта № 558/09/2020 від 07.09.2020 (т. 2 а.п.4-13), наданий стороною захисту, суд не бере до уваги та відхиляє як доказ, оскільки в його основу експертом були покладені дані, які не встановлені як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, а саме зміна напрямку руху перед ДТП водієм автомобіля «ВАЗ 2107», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_7 , перевищення ним допустимої швидкості руху на даній ділянці дороги, а також пришвидшення ним руху в момент ДТП.
Стороною обвинувачення та стороною захисту клопотань про виклик та допит очевидців даної дорожньо-транспортної пригоди не заявлено.
Отже, суд розглянув дане кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, з урахуванням положень ст. 337 КПК України, дотримався принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості, принципу диспозитивності, тобто діючи у межах своїх повноважень та компетенції, вирішив лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберіг об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду за наслідками всебічного повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий як стороною обвинувачення, так і стороною захисту з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_3 обвинувачення за ч. 1 ст. 286 КК України знайшло своє підтвердження.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки він, будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобіганню вчинення нових злочинів. Значення заходу примусу для досягнення такої цілі визначається не лише його суворістю, а й неминучістю, своєчасністю, справедливістю і невідворотністю застосування за кожний злочин. Реалізація мети покарання є одним із аспектів виконання визначених у ст. 2 КПК України завдань кримінального провадження, якими, зокрема, є: захист особи, суспільства і держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, у тому числі потерпілих.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, його вік, займається суспільно-корисною працею працює на посаді водія в ТОВ «Кийтранс-2005», за місцем роботи характеризується виключно позитивно, під наркологічним та психоневрологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, до кримінальної відповідальності притягається вперше.
Обставин, що пом`якшують покарання та обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд, враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, яке віднесене до такого, що вчинене з необережності, особу обвинуваченого, який є соціально адаптованою особою, займається суспільно-корисною працею, його вік, приходить до висновку про призначення ОСОБА_3 основного покарання за ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції закону на час вчинення кримінального правопорушення) у виді штрафу у межах санкції цієї норми закону, яка передбачає відповідальність за вчинене.
Суд не застосовує до обвинуваченого ОСОБА_3 додаткове покарання за ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції закону на час вчинення кримінального правопорушення) у виді позбавлення права керування транспортними засобами, враховуючи його значний досвід у керуванні транспортними засобами, а також з урахуванням того, що під час судового розгляду жодною із сторін не надано доказів, які б свідчили про інші (в т.ч. систематичні) порушення ПДР з боку обвинуваченого та вказували на необхідність позбавлення його такого права.
Крім того, як вбачається з ухвали Київського апеляційного суду від 22.06.2022 у справі 759/16647/20, ОСОБА_3 поновлено на посаді водія автобуса в ТОВ «Кийтранс-2005» і робота на посаді водія є основним джерелом заробітку обвинуваченого, зважаючи на його пенсійний вік та на складний період його життя під час воєнного стану.

Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення.
Обговорюючи законність та обґрунтованість заявленого цивільного позову, суд враховує наступне.
У даному кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_7 та його представником адвокатом ОСОБА_8 заявлено цивільний позов про стягнення на користь потерпілого із ТОВ «Кийтранс-2005» заподіяну моральну шкоду у сумі 100 000 (сто тисяч) гривень.
Під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_8 підтримали цивільний позов в заявлених межах. Потерпілий ОСОБА_7 додатково зазначив, що травми внаслідок ДТП дуже вплинули на його життя, на стан його здоров`я.
Цивільним відповідачем ТОВ «Кийтранс-2005» подано до суду відзив з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки розмір моральної шкоди є завищеним, зважаючи на те, що цивільно-правова відповідальність ТОВ «Кийтранс-2005» перед третіми особами щодо транспортного засобу автобусу «ATAMAN A-092G6» реєстрацій номер НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна». Страховий поліс на момент вчинення даної дорожньо-транспортної пригоди є дійсним, ліміт страхування ТОВ «Кийтранс-2005» перед третіми особами, зокрема за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 260 000 гривень.
У судовому засіданні представник ТОВ «Кийтранс-2005» ОСОБА_9 підтримала відзив та просила відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
Як встановлено судом, автобус «ATAMAN A-092G6» реєстрацій номер НОМЕР_1 на підставі права власності належить ТОВ «Кийтранс-2005», а обвинувачений ОСОБА_3 на момент вчинення інкримінованих йому дій перебував у трудових відносинах з даним підприємством та за ним закріплений вказаний транспортний засіб.
Тому цивільний позов в частині стягнення з ТОВ «Кийтранс-2005» моральної шкоди суд вважає задовольнити його з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань, погіршення стану здоров`я потерпілого, а також з врахуванням вимог розумності і справедливості у повному обсязі на суму 100 000 (сто тисяч) гривень.
Долю речових доказів та процесуальних витрат необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 та ст. 124 КПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 368, 369-371, 373-376 КПК України, ч. 15 ст. 615 КПК України, ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», суд,-
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції закону на час вчинення кримінального правопорушення), за яким призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 (п`ять тисяч сто) гривень без позбавлення права керування транспортними засобами.

Цивільний позов, заявлений потерпілим та його представником, задовольнити.

Стягнути з ТОВ «Кийтранс-2005» на користь потерпілого ОСОБА_7 заподіяну моральну шкоду у сумі 100 000 (сто тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1796 (одну тисячу сімсот дев`яносто шість) гривень 90 коп. витрат за проведення експертизи № 042-412-2020 від 24.03.2020; 1 961 (одну тисячу дев`ятсот шістдесят одну) гривню 40 коп. витрат за проведення експертизи № 12-1/1253 від 15.05.2020.

Речові докази: автобус «ATAMAN F-092G6», державний номерний знак НОМЕР_1 , що переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_3 та автомобіль «ВАЗ 2107» державний номерний знак НОМЕР_2 , що переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_11 , залишити останнім за належністю.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1