Справа №463/1632/22
Провадження №1-кс/463/1153/22
У Х В А Л А

05 травня 2022 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 24.01.2022 року про закриття кримінального провадження №0000228 від 18.03.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.365 КК України,

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 24.01.2022 року про закриття кримінального провадження №0000228 від 18.03.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.365 КК України. Просить таку скасувати.

Скаргу мотивує тим, що слідчим першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_5 здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження №0000228 від 18.03.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.365 КК України.
24.01.2021 року слідчим першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_5 винесено постанову про закриття кримінального провадження, за відсутністю складу кримінального правопорушення, яку скаржник отримав лише 16.02.2022 року.
Скаржник вважає, що оскаржувана постанова винесена без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин вчиненого правопорушення, без проведення всіх необхідних слідчих дій. Рішення про закриття кримінального провадження є передчасним та порушує його права і законні інтереси.

Крім того, скаржник вважає, що за період досудового розслідування кримінального провадження, слідчим першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_5 не було вжито усіх необхідних заходів для збирання доказів і забезпечення повного та всебічного досудового розслідування та для встановлення істини у справі, а саме: не проведено дій щодо витребування матеріалів справи, допиту директора та працівників приватної стоянки, одночасний допит слідчого з скаржником, не з`ясовано питання кому належить автостоянка та чи був акт прийому передачі речового доказу, розписка про передачу речового доказу та не з`ясовано, хто був відповідальним за збереження речового доказу. Зазначає, що внаслідок зберігання його неопломбованого транспортного засобу на приватній автостоянці, транспортний засіб став не придатним до експлуатації. Слідчим не досліджено ці обставини та не надано належну оцінку, що призвело до прийняття слідчим невмотивованої та необґрунтованої постанови про закриття кримінального провадження, яку скаржник просить скасувати.
Скаржник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, заяви про розгляд скарги у його відсутності не подав. Про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Враховуючи положення ч.1 ст.28 КПК України, яка передбачає, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, а положеннями ч.3 ст.306 КПК України хоч і визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, але наслідки неявки у судові засідання такої не визначено, з врахуванням клопотання скаржника, слідчий суддя вважає, що скаргу слід розглянути у відсутності скаржника на підставі наявних матеріалів. Як передбачено ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України, принципи верховенства права та законності застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Він звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини, якою сформовано критерії визначення розумності процесуальних строків у кримінальному провадженні, зокрема, Рішення ЄСПЛ у справі "Кениг проти Федеративної республіки Німеччини" . Відповідно до п. 99 цього рішення: "розумний строк розгляду в сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод оцінюється з огляду на обставини справи. Вивчаючи розумність строків кримінального процесу, суд звертає увагу (поміж іншим) на складність справи, поведінку заявника та рух справи в адміністративних органах і судах. Однак, затримки, викликані труднощами справи й поведінкою заявника, самі по собі не виправдовують тривалість судового розгляду. Окрім цього суд враховує, що дана скарга поступила на розгляд до суду ще 23.02.2022 по даний час не розглянута.
Суб`єкт оскарження - слідчий першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином. До судового засідання скерував на адресу суду матеріали кримінального провадження №0000228 від 18.03.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.365 КК України.
Оглянувши матеріали скарги та додані до неї письмові документи, а також матеріали кримінального провадження №0000228 від 18.03.2019року, вважаю, що в скарзі слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Частиною 2 ст.9 КПК України передбачено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно дост. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободта практику Європейського суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа "Ассенов та інші проти Болгарії"). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справах "Танрікулу проти Туреччини" та "Ґюль проти Туреччини").

Згідно з ч. 4 ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.
Таким чином, закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силі наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК порядку.
Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором, показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
У п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13 січня 2011 року в справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.
Як вбачається з матеріалів скарги в провадженні слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 перебувало кримінальне провадження №0000228 від 18.03.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.365 КК України.

Постановою слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 24.01.2022 вказане кримінальне провадження було закрито.
Частини 1, 2 ст. 22 КПК України передбачають, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження з підстав неправильності та неповноти досудового розслідування, слідчий суддя вважав за необхідне з метою перевірки доводів заявника оглянути матеріали кримінального провадження та надати правову оцінку процесуальним діям слідчого під час проведення досудового розслідування, за наслідками яких була винесена оскаржувана постанова.Так слідчими Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження №0000228 від 18.03.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.365 КК України.

02.04.2014 року на перехресті вулиць Стрийська-Максимовича у м. Львові відбулась дорожньо- транспортна пригода за його участі, внаслідок якої один із учасників загинув. 15.04.2014 ОСОБА_3 добровільно надано для проведення огляду належний йому транспортний засіб «Рено Трафік», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », однак слідчими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , одразу після огляду даного транспортного засобу, такий вилучено. У той же час, за словами ОСОБА_3 , ніхто до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно не звертався, а тому слідчі безпідставно утримували транспортний засіб, що належить ОСОБА_3 . Також, із заяви ОСОБА_3 вбачається, що після вилучення транспортного засобу, слідчий ОСОБА_8 неодноразово проводив із таким слідчі і процесуальні дії без участі самого ОСОБА_3 . Окрім цього, ОСОБА_3 вказує, Що слідчий ОСОБА_6 під час проведення досудового розслідування фальсифікував матеріали : кримінального провадження, зокрема, достовірно знаючи, що він ( ОСОБА_3 ) не набув статусу підозрюваного, оскільки в день оголошення повідомлення про підозру не вжив жодних заходів для скерування такого на його ( ОСОБА_3 ) адресу, оголосив його у розшук. У подальшому ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що ухвала про затримання ОСОБА_3 з метою приводу втратила законну силу у січні 2016 року, скерував її до Генеральної прокуратури України з метою відправки її до правоохоронних органів Республіки Естонія, після чого, ОСОБА_3 був затриманий правоохоронними органами Республіки Естонія та утримувався у СІЗО м. Нарви, а в подальшому екстрадований до України та поміщений до ЛСІ № 19. Також, ОСОБА_3 вказує, що за проханням слідчого ОСОБА_6 , слідчий ОСОБА_7 , який приймав участь у вилученні у нього ( ОСОБА_3 ) транспортного засобу, 09.02.2018, скористувавшись тим, що ОСОБА_3 потрапив у ДТП, в ході якого отримав легкі тілесні ушкодження, незаконно розпочав кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, вилучив у нього ( ОСОБА_3 ) транспортний засіб і намагався вчиняти на нього тиск.

Разом з цим слідчим допитаний в якості свідка ОСОБА_6 , 26.01.2022 останній повідомив, що автомобіль Рено Трафік НОМЕР_2 поміщений на площадку за адресою: м. Львів, вул. Суботівська, буд. 13а, так як там було вільне місце, а також тому що на слідчого покладено обов`язок збереження речових доказів вилучених у ході досудового розслідування, а тому слідчим вжито заходів з приводу збереження транспортного засобу шляхом поміщення його на зберігання на стоянку автомобілів з фізичною охороною. В подальшому у 2020 році, у зв`язку із звільненням місця на території ГУ НП у Львівській області, автомобіль Рено Трафік за допомогою маніпулятора переміщено для подальшого зберігання на стоянку ГУ НП у Львівській області, без фактичного проникнення до салону автомобіля.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_9 , вказав, що у нього в провадженні, на час роботи слідчим СВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, а потім як слідчим СУ ГУ НП у Львівській області, перебувало, кримінальне провадження № 0000218 від 02.04.2018. У ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_10 , 02.04.2014 року, близько 05.17 год. у м. Львові, керуючи автомобілем «Рено Трафік», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », порушив ГІДР та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який у цей час рухався на пішохідному переході. У подальшому, ОСОБА_3 перемістив тіло ОСОБА_11 з проїзної частини на роздільний газон та не вжив заходів для надання першої до медичної допомоги. У ході проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження проведено значну кількість слідчих дій. 21.11.2016 вказане кримінальне провадження з обвинувальним актом скеровано до Франківського районного суду м. Львова для розгляду по суті.

Додатково зазначив, що ОСОБА_3 подавши заяву про вчинення злочину до ТУ ДБР у м. Львові намагається затягнути розгляд кримінального провадження № 0000218 від 02.04.2014 яке перебуває на розгляді у Франківському районному суді міста Львова, а також що з цих самих підстав, слідчим прокуратури Львівської області вже був допитаний, у кримінальному провадженні № 0000076 від 06.04.2018.

Варто додатково зазначити, що зі змісту заяви ОСОБА_3 про вчинення злочину 07.02.2019 останній зазначає про можливу фальсифікацію доказів у кримінальному провадженні №0000218 від 02.04.2014, а саме з його транспортним засобом.

Однак в ході досудового розслідування встановлено, що на даний час Франківським районним судом міста Львова здійснюється судовий розгляд у кримінальному провадженні №0000218 від 02.04.2014 в якому ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, де вказаним ОСОБА_3 транспортний засіб є речовим доказом.

Окрім цього слідчим в межах даного кримінального провадження неодноразово виносились постанови про закриття кримінального провадження, однак такі скасовувались ухвалами слідчих суддів Личаківського районного суду м. Львова. Останній раз у жовтні 2021. З підстав, що слідчим в межах кримінального провадження не з`ясовано, яким чином відбулась передача транспортного засобу від слідчого до представника приватної автостоянки та хто був відповідальним за таке зберігання. З пояснень слідчого ОСОБА_6 від 01.02.2021 року, вбачається що згідно проведених експертиз автомобіль знаходиться у технічно справному стані, однак такі висновки до кримінального провадження не долучено.
На виконанн вказаної ухвали суду, слідчим повторно допитано як свідка ОСОБА_6 , 26.01.2022 останній повідомив, що автомобіль Рено Трафік НОМЕР_2 поміщений на площадку за адресою: м. Львів, вул. Суботівська, буд. 13а, так як там було вільне місце, а також тому що на слідчого покладено обов`язок збереження речових доказів вилучених у ході досудового розслідування, а тому слідчим вжито заходів з приводу збереження транспортного засобу шляхом поміщення його на зберігання на стоянку автомобілів з фізичною охороною. В подальшому у 2020 році, у зв`язку із звільненням місця на території ГУ НП у Львівській області, автомобіль Рено Трафік за допомогою маніпулятора переміщено для подальшого зберігання на стоянку ГУ НП у Львівській області, без фактичного проникнення до салону автомобіля.

Також ОСОБА_6 зазначив, що рішення, дії чи бездіяльність слідчого оскаржуються до слідчого судді місцевого суду в порядку ст. ст. 303-307 КПК України, що було неодноразово здійснено ОСОБА_3 за час досудового розслідування, однак будь-якого рішення судді, щодо зобов`язання повернути транспортний засіб, визнання його дій як слідчого неправильними, не було.

Так слідчим ТУ ДБР, встановлено наступне: проаналізувавши матеріали кримінального провадження та оцінюючи отримані відомості у їх комплексі, прийнявши до уваги вичерпані можливості досудового слідства та відсутність сукупності об`єктивних, неупереджених і достатніх даних для доведення вини особи у суді, прийшов до висновку, що в діях працівників поліції кримінального правопорушення не встановлено, відповідно в діях працівників поліції відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.365 КК України.

Окрім цього проведеним розслідуванням слідчим ОСОБА_4 було проаналізовано матеріали кримінального провадження та надано оцінку отриманим відомостям, враховано, що під час досудового розслідування проведено необхідні та можливі слідчі дії, однак доказів щодо вчинення кримінального правопорушення працівниками поліції не встановлено та він прийшов до висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, а тому дане кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. Водночас слід зазначити, що відповідно до КПК України передбачена належна правова процедура усунення слідчого від розслідування. Зокрема, у відповідності до п. 8 ч.2 ст.36 КПК України, прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений ініціювати перед керівником органу досудового розслідування питання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування та призначення іншого слідчого, в тому числі у випадку неефективного досудового розслідування усунути.

Враховуючи наведене, постанова слідчого про закриття кримінального провадження мотивована, її зміст відповідає фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

Окрім цього внесення відомостей в ЄРДР за вказаною заявою про кримінальне правопорушення ґрунтується на нормах закону, що було належною підставою для задоволення скарги. Обов`язок слідчого або прокурора чи слідчого судді не вимагав оцінки цими суб`єктами такої заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Перевірка такої заяви повинна проводитись вже в рамках відкритого кримінального провадження, внесеного до ЄРДР. Лише потім, у разі, якщо посадова особа дійде висновку, що у викладеній ситуації немає ознак складу кримінального правопорушення, вона може винести постанову про закриття кримінального провадження відповідно до ст.284 КПК.

Дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження №0000228 від 18.03.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.365 КК Українисудом встановлено, що постанова про закриття кримінального провадження від 24.01.2022 не підлягає скасуванню, а у скарзі слід відмовити.

Керуючись вимогами статей 303, 306, 307, 372 КПК України, -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 24.01.2022 року про закриття кримінального провадження №0000228 від 18.03.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.365 КК України- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1