Справа № 635/7125/18
Провадження № 1-і/545/104/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.09.2022 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Полтаві в режимі відеоконференцзв`язку з Державною установою «Харківський слідчий ізолятор», клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000346 від 17.05.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в:

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 08.03.2022 № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану змінено територіальну підсудність судових справ Харківського районного суду Харківської області та визначено територіальну підсудність справ цього суду Полтавському районному суду Полтавської області.

29.08.2022 року до Полтавського районного суду Полтавської області надійшло клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000346 від 17.05.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України.

У клопотанні прокурор зазначив, що наявні у даному випадку ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не відпали і не змінилися. Зокрема існують ризики передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду у зв`язку з тим, що обвинувачений скоїв тяжкі злочини, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, так як незважаючи на те, що ОСОБА_5 будучи засудженим 21.12.2017 року Харківським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 263 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, на шлях виправлення не став та скоїв нові кримінальні правопорушення.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечив щодо клопотання прохав обрати інший більш м`який запобіжний захід.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на те, що прокурором не доведено існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, а тому прохав обрати відносно підзахисного домашній арешт.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав.

Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу. На цей час на території Харківської області тривають бойові дії.

Під час досудового розслідування слідчим суддею стосовно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. В подальшому вказаний запобіжний захід неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_6 від 12.01.2022 року до 12.03.2022 року. У відповідності до вимог ст. 615 КПК України стосовно ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на два місяці в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком до 12.05.2022 року. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 06.07.2022 року обвинуваченому продовжено строк запобіжного заходу до 03.09.2022 року включно.

Таким чином, строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 закінчується 03 вересня 2022 року, однак судове провадження не закінчене і потребує значного часу для розгляду.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 60 діб.

Об`єктивних даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у судовому засіданні не встановлено.

Так, з урахуванням особи ОСОБА_5 , який обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних корисливих злочинів, не має міцних соціальних зв`язків; ніде не працює та не має легальних джерел доходу, тому у суду є обґрунтовані підстави вважати, що ризики продовження злочинної діяльності не відпали і не змінилися.

Отже, враховуючи вище викладене, з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність прокурором та слідчим обставин, передбачених ст. 194 КПК України, а саме: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Такі висновки суду ґрунтуються на наданих доказах, які свідчать про вчинення тяжкого злочину, що само по собі може спровокувати спробу обвинуваченим переховуватись від органів досудового розслідування і суду, дані про особу обвинуваченого, що підтверджує високий ризик вчинення нового злочину.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши запобіжний захід. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Одночасно, суд враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Враховуючи встановлені обставини і ризики, суд вважає, що вони в даний час свідчать про неможливість застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`яких видів запобіжного заходу, що передбачені ч.1 ст.176 КПК України, так як жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вище зазначеним ризикам.

За таких обставин строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 необхідно продовжити на 60 діб.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 182-183, 331 КПК України, суддя, -

у х в а л и в :

Клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 задовольнити.

Заходи забезпечення кримінального провадження застосовані відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України у виді тримання під вартою продовжити на 60 діб, а саме з 01 вересня 2022 року до 30 жовтня 2022 року включно.

Копію ухвали направити до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» - для виконання.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1