Справа № 301/462/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

18.08.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань - ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/371/22, за апеляційною скаргою, яку подав обвинувачений ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ :
Ухвалою Іршавського районного суду Закарпатської області від 07 липня 2022 року, задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000376, внесеному 25.11.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого вироком Іршавського районного суду від 11 серпня 2020 року, за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, за ч. 2 ст. 296 КК України
до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, на підставі ст. 75 цього ж Кодексу звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком,

та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 04 вересня 2022 року включно з визначенням застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 113 500 (сто тринадцять тисяч п`ятсот гривень) грн.

У разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_5 покладені такі процесуальні обов`язки: з`являтися до суду за першою вимогою; не залишати місце постійного проживання АДРЕСА_1 , без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.

В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Іршавського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження №0000376, відомості про кримінальне правопорушення в якому 25.11.2021 внесені до ЄРДР за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 185 , ч. 1 ст. 309 КК України. Так, відповідно до обвинувального акту, 28 жовтня 2021 року, приблизно о 22 годині, ОСОБА_5 умисно, з корисливих спонукань, за попередньою змовою із ОСОБА_6 проник до будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_7 , звідки таємно викрав мийку високого тиску марки «Кагсhег К5» вартістю 5000,00 гривень, завдавши останній матеріальну шкоду на вказану суму. Продовжуючи злочинну діяльність, у ніч на 24.11.2021 обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на неогородженому подвір`ї дворогосподарства за адресою АДРЕСА_3 , діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном, скоїв крадіжку мийки марки «Воsch AQT 35-12», поршневого компресора марки «GUDE 260/10/50», 50 л, пістолету для заклепок марки «Sigma», акумуляторної батареї для автомобіля 100 ампер, болгарки марки «Воsch» синього кольору, вартість яких згідно висновку експерта від 13.12.2021 становить: мийки марки «Воsch AQT 35-12»-2000 грн, поршневого компресора марки «GUDE 260/10/50» 50 л - 5000 грн, пістолету для заклепок марки «Sigma»- 100 грн, акумуляторної батареї для автомобіля 100 ампер - 2300 грн, болгарки марки «Воsch» синього кольору - 950 гривень, після чого розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв власнику викраденого майна ОСОБА_8 , майнову шкоду на вказану суму. Окрім того, ОСОБА_5 умисно, в будинку за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , зберігав наркотичну речовину - канабіс, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, загальною масою 8,8644 г, яка 08 грудня 2021 року була виявлена та вилучена працівниками поліції. Під час розгляду кримінального провадження 06 липня 2022 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб. Необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою прокурор обґрунтовує тим, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КК України, зокрема, обвинувачений, перебуваючи на волі, усвідомлюючи невідворотність покарання, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; може незаконно впливати на свідків, потерпілих та інших учасників; може вчинити інше кримінальне правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Прокурор вважає, що застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з ізоляцією від суспільства, не забезпечить виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків. При цьому, прокурор зазначає, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, що у разі визнання його винуватим йому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 6 років, обвинувачений не має постійного місця роботи, вчинив злочин під час іспитового терміну встановленого йому за попереднім вироком, на шлях виправлення не став, продовжує і надалі скоювати нові злочини, міцних соціальних зв`язків не має, неодружений, на утриманні у нього нікого немає. Просить клопотання задовольнити, продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб.

Суд дослідивши доводи клопотання, докази, на які покликається прокурор, встановив, що підстави та ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України на момент розгляду клопотання існують, є реальними, будь-яких даних стороною захисту про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України суду не надано, що прокурором доведено, що обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків, потерпілих та інших учасників процесу; може перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні; не маючи місця роботи, може ухилятися від органів досудового розслідування та суду, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. При цьому, судом взято до уваги і те, що ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 185 КК України та ч. 1 ст. 309 КК України, санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до п`яти років, які згідно зі ст. 12 КК України є нетяжкими злочинами, та за ч. 3 ст. 185 КК України, санкція статті якої передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до шести років, та відповідно до ст. 12 КК України, діяння передбачені цією нормою матеріального права віднесені до тяжких злочинів. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відносно обвинуваченого ОСОБА_5 слід продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, а саме в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 вказує на те, що ухвала суду є незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що кримінальне провадження відносно нього є сфабрикованим, вказані у клопотанні ризики є надуманими, адже не доведені жодними належними доказами. Просить скасувати ухвалу суду, постановити нову, якою змінити щодо нього запобіжний захід на більш м`який, а саме домашній арешт або зменшити розмір застави.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Апеляційна скарга розглядається у відсутності прокурора та захисника обвинуваченого, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що прокурор та захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_9 , належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, заяв про бажання взяти участь у розгляді справи апеляційним судом не подавали, а також заяв про відкладення апеляційного розгляду та відомостей про поважність причин неявки не подавали, а обвинувачений не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги без участі прокурора та захисника.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення відхиляються з огляду на таке.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ст. 331 КПК України Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні кримінальних правопорушень (позбавлення волі на строк до 6 років); дані про особу обвинуваченого (раніше судимий, не працюючий, не одружений); відсутність обставин, які б перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процесуальних дій, у тому числі й допиту свідків, які наразі судом не допитувалися, а також дослідження зібраних стороною обвинувачення доказів.

Тому, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про доведення прокурором наявності передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків переховування ОСОБА_5 від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, незаконний вплив на свідків, потерпілих та інших учасників кримінального провадження з метою зміни ними показів на його користь, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, які на даний час не відпали та не зменшилися.

Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового провадження та запобігання встановлених ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стороною захисту не спростовані як у суді першої інстанції, так і в ході розгляду апеляційної скарги. При цьому, стороною захисту не надано таких доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, не буде ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих, інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Колегія суддів також вважає, що продовження строку дії запобіжного заходу вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 з урахуванням тяжкості, характеру та конкретних обставин вчинення кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого, є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого, у тому числі й запобігання настанню встановлених ризиків. Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на свідків, потерпілих чи інших учасників кримінального правопорушення, будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, або порушувати процесуальні обов`язки, однак, обставини, за яких вчинено кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, не свідчать про те, що такі перестали існувати, що в свою чергу унеможливлює зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, або визначення меншого розміру застави.

З огляду на наведене вище, доводи апеляційної скарги про те, що вказані у клопотанні ризики є надуманими, оскільки не доведені жодними належними доказами, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються вищенаведеним.

Разом із тим, колегія суддів бере до уваги і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинуваченого таких захворювань, що виключають тримання його під вартою, у тому числі й відповідних висновків компетентних посадових осіб, у ході апеляційного розгляду не встановлено й таких стороною захисту не надано.

При оцінці доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що кримінальне провадження відносно нього є сфабрикованим, колегія суддів зазначає, що на цій стадії процесу, як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності, достатності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікації дій обвинуваченого, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті, і вважає, що у кримінальному провадженні наявні докази, які вказують на можливу причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованих йому кримінально-карних діянь.

Крім того, колегія суддів вважає, що, постановляючи ухвалу про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 строку тримання під вартою, слідчий суддя, обгрунтовано взяв до уваги і положення ст. ст. 182, 183 КПК України, тяжкість кримінальних правопорушень, негативні наслідки для суспільства та держави від кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , дані про особу обвинуваченого, його майновий і сімейний стан, і обґрунтовано визначив розмір застави у межах п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 113500 гривень, який, на переконання колегії суддів, у разі його внесення, буде достатнім для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Погоджуючись з указаним висновком, апеляційний суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, і, оцінивши в сукупності тяжкість кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України, обставини їх вчинення, дані про особу обвинуваченого, його майновий та сімейний стан, наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, - апеляційний суд вважає, що встановлений судом обвинуваченому ОСОБА_5 розмір застави 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, на даному етапі судового провадження є необхідним і достатнім, у разі його внесення, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні. Разом із тим, апеляційним судом не встановлено підстав вважати такий розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого ОСОБА_5 і такий обумовлений також високим ступенем суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , та тяжкими наслідками для суспільства від кримінальних правопорушень проти власності, а також пов`язаних із незаконним обігом наркотичних речовин.

Тому, доводи апеляційної скарги про зменшення розміру застави апеляційний суд також відхиляє.

Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, немає, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі стороною захисту не вказувалось.
Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу, яку подав обвинувачений ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу Іршавського районного суду Закарпатської області від 07 липня 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_5 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 04 вересня 2022 року включно з визначенням застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 113 500 (сто тринадцять тисяч п`ятсот гривень) грн, - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: