Справа № 203/1239/22
Провадження № 1-кс/0203/1077/2022
УХВАЛА
12 травня 2022 року слідчий суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому засіданні у м. Дніпрі в залі суду клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження у кримінальному провадженні, розпочатому 20 лютого 2022 року з внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000186, строку тримання під вартою підозрюваного за ч. 1 ст. 121 КК України:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця за національністю, який народився у м. Маріуполь Донецької області, має середньо-спеціальну освіту, не одружений, на утриманні неповнолітніх не має, не працює, зареєстрований та постійно проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимий, попередньо ув`язнений в Державній установі "Маріупольський слідчий ізолятор" на Каменській вулиці, 52, у м. Маріуполі Донецької області,
В С Т А Н О В И В:
11 травня 2022 року під наглядом Лівобережної окружної прокуратури Донецької області за проведенням цього досудового розслідування слідчим відділенням відділу поліції № 1 Маріупольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області прокурор клопочить продовжити строк тримання під вартою підозрюваного в тяжкому злочині проти життя і здоров`я особи за ознаками ч. 1 ст. 121 КК України, звернувшись у встановленому порядку статей 199, 615 КПК України до слідчого судді за зміненою підсудністю у відповідності до ч. 7 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" згідно розпорядженню Голови Верховного Суду № 1/0/9-22 від 06.03.2022 на виконання п. 4 ч. 1 ст. 34 КПК України внаслідок припинення роботи Іллічівським районним судом м. Маріуполя з об`єктивних причин неможливості здійснення ним правосуддя в умовах воєнного стану, продовженого до 25 травня 2022 року.
Воєнний стан введений на всій території України на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року з 05 години 30 хвилин того ж дня у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, але скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства через це за ч. 2 ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» заборонене, що не виключає застосування належної правової процедури з характерними для цього правового режиму особливостями досудового розслідування згідно ст. 12-2 цього Закону без обмежень повноважень судів, органів та установ системи правосуддя.
Дане клопотання, яке за формою та змістом відповідає вимогам ч. 3 ст. 199 КПК України, обґрунтоване наявністю достатніх підстав вважати, що до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою досудове розслідування через наявні тому перешкоди завершене не буде, а обставини, які слугували підставою для вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, не відпали, виправдовуючи, на думку сторони обвинувачення, подальше тримання підозрюваного під вартою задля виконання завдання охорони прав та інтересів суспільства.
Кримінальне провадження досудового слідства за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні тяжкого закінченого злочину за ознаками ч. 1 ст. 121 КК України зупинялося у встановленому порядку слідчим за погодженням з прокурором відповідно до п. 3 ч.1 ст. 615 КПК України до 15 квітня 2022 року та прокурором з 19 квітня 2022 року до 11 травня 2022 року після чого відновлено з метою завершення проведення усіх слідчих (розшукових) дій.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав з наведених у ньому підстав, обґрунтовуючи збереження викладених стороною обвинувачення ризиків тим, що реальна загроза переховування підозрюваного від слідства та суду, враховуючи тяжкість міри покарання за поставлений за вину тяжкий злочин, в умовах військової агресії проти України ніяк не зменшилася, так само як і ризик затягування та перешкоджання ОСОБА_5 досудовому розслідуванню та впливу на інших учасників провадження, оскільки цьому сприяють ступінь міцності його соціальних зав`язків, характер осілості, сімейний стан та світоглядні переконання і проявлені моральні якості. Більш того, свідки та поняті, залучені 19 та 20 лютого 2022 року для проведення слідчих (розшукових) дій за участю підозрюваного є мешканцями будинку, у якому проживає підозрюваний ОСОБА_5 , у зв`язку із чим, останній, перебуваючи на свободі, з метою уникнення кримінальної відповідальності може, шляхом вмовлянь або погроз, схилити їх до зміни або відмови від раніше наданих ними показань, тому прокурор клопотав про продовження запобіжного заходу на 30 днів.
Захисник за призначенням в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечувала тим, що хоч обґрунтованість підозри встановлювалась слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу, проте ризики, на які посилається прокурор за ст.177 КПК України, в обстановці тимчасової окупації території, на якій розташований Маріупольський СІЗО, відсутні, у зв`язку з чим наполягала на відмові у продовженні запобіжного заходу.
Підозрюваний ОСОБА_5 з поважних причин збройного конфлікту з військовими діями, в тому числі у місцезнаходженні його попереднього ув`язнення, особисто в судове засідання не доставлявся, аби на виконання ст. 3 Конституції України не наражати на небезпеку, як найвищу соціальну цінність, життя і здоров`я його та працівників правоохоронних органів в умовах воєнної агресії проти України, тоді як забезпечити його дистанційну участь в режимі відеоконференції згідно ст. 336 КПК України виявилося неможливим за відсутності будь-якого налагодженого телекомунікаційного, телеграфного чи поштового зв`язку з ДУ "Маріупольський слідчий ізолятор" з огляду на розташування останнього на тимчасово окупованій частині території міста Маріуполь Донецької області, що за офіційними даними Офісу Президента України і численними повідомленнями вітчизняних та іноземних ЗМІ перебуває на межі гуманітарної катастрофи внаслідок актів геноциду Українського народу у створенні життєвих умов у спосіб позбавлення водо-, газо- електропостачання через приєднану мережу внаслідок її прицільного пошкодження ворожими військовими держави-агресора, а також інших видів енергопостачання і шляхів транспортного сполучення внаслідок регулярного невибіркового бомбардування російськими загарбниками.
Зокрема, клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно приписам ч. 4 ст. 199 КПК України розглядається за правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, по суті будучи не відсильною до певної статті чи її частини, а бланкетною нормою, застосування якої відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у своїй неоднозначності регулювання має на загальних засадах кримінального провадження слідувати завданням кримінального судочинства відповідно до ст. 2 КПК України, серед іншого, у застосуванні до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, під чим у європейській правовій сім`ї розуміють один із складових елементів принципу верховенства права ("fair procedure"), який передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.
Виходячи з загальних засад верховенства права і законності кримінального провадження відповідно до ч. 2 ст. 8 і ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінально-процесуальне законодавство, як в цілому, так і з окремого питання випадків розгляду клопотання сторони обвинувачення без участі підозрюваного, застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, для якої одну з фундаментальних гарантій, що надається в процесі розгляду з питань позбавлення волі, за визначенням у § 47 рішення у справі «Kampanis v. Greece» складає можливість для ув`язненого бути заслуханим особисто або через захисника.
Особливість введеного правового режиму за визначенням ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» полягає у наданні відповідним органам державної влади повноважень, зокрема необхідних для відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, чим шляхи пересування і можливість конвоювання по етапу ув`язнених з відомим ступенем поставлені в залежність від розсуду військового командування і військових адміністрацій, виходячи з першочерговості інтересів забезпечення оборони та усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності. Тому визначення прийнятності розширювального тлумачення застереження у ч. 1 ст. 193 КПК України про передбачений частиною шостою цієї статті виняток із загального правила про незамінність особистої очної участі підозрюваного в розгляді питання застосування запобіжних заходів неможливе без оцінки значення в умовах воєнного стану об`єктивних можливостей конвоювання до слідчого судді підозрюваного під вартою через лінію фронту та чи становитимуть вони загрозу життю і здоров`ю, а так само наявності технічних можливостей взяти у судовому засіданні дистанційну участь в режимі відеоконференції, задля висновку про наявність обмеження конституційного права на доступ до правосуддя і свавільність дій органів та установ системи правосуддя через розгляд питання строку тримання під вартою без особистої участі підозрюваного, необізнаного з покладеними в основу клопотання сторони обвинувачення мотивами продовження цього строку.
Кожен, кого затримано через підозру у вчиненні злочину, на загальних засадах забезпечення права на свободу та особисту недоторканність згідно ч. 2 ст. 12 КПК України повинен бути в найкоротший строк доставлений до слідчого судді для вирішення питання про законність та обґрунтованість, в тому числі, подальшого тримання, оскільки у виді запобіжного заходу тримання під вартою за тлумаченням у §§ 84-86 рішення Європейського Суду з прав людини від 26 липня 2001 року у справі «Ilijkov v. Bulgaria» (заява № 33977/96) визнається втручанням у право на свободу, допустимим з винятковим відхиленням від принципу особистої недоторканності лише у вичерпно перелічених і суворо визначених випадках згідно статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Римська Конвенція), з якою несумісна будь-яка система обов`язкового попереднього ув`язнення, коли національне законодавство передбачає презумпцію відносно факторів, що мають значення для продовження строку тримання під вартою.
Звідси, приймаючи рішення про тримання підозрюваного під вартою, національні судові органі за усталеною практикою Європейського Суду з прав людини зобов`язані враховувати перевірку всіх фактів, як на підтвердження, так і на спростування існування необхідності суспільного інтересу, що виправдовує з дотриманням презумпції невинуватості втручання у право на свободу особистості.
Відповідно, не у всіх випадках мають забезпечуватися ті ж самі гарантії, що й за статтею 6 Римської Конвенції для права на справедливий суд за кримінальним обвинуваченням, як це має місце для передбаченої пунктом 4 статті 5 цієї Конвенції процедури, хоч остання і повинна мати судовий характер та надавати гарантії, відповідні вирішуваному позбавленню волі, які за тлумаченням процесуальної справедливості в § 203 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «A. and Others v. the United Kingdom» [GC] залежать від контексту, фактів та обставин, не маючи одноманітного постійного стандарту, з огляду на що у своїй практиці Європейський Суд з прав людини у § 33 рішення у справі «Catal v. Turkey» допускає можливість здійснення права участі в усних слуханнях у судовому засіданні через розумні проміжки часу, не вимагаючи проведення щоразу заслуховування ув`язненого при кожному продовженні строку тримання під вартою, з чим узгоджується заслуховування ув`язненого особисто щодо продовженого йому строку тримання під вартою за першої ліпшої нагоди конвоювання підозрюваного чи його прибуття в інший спосіб до слідчого судді після заочного вирішення питання про це у випадку наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний перебуває на тимчасово окупованій державою-агресором території, за правилами про обрання і застосування запобіжного заходу відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України.
Беручи до уваги неприйнятність квазіавтоматичності продовження строку попереднього ув`язнення за практикою тлумачення гарантій пункту 3 статті 5 Римської Конвенції у § 40 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Tase v. Romania», в силу чого тягар доказування за практикою тлумачення Європейським Судом з прав людини презумпції звільнення підозрюваного у § 64 рішення у справі «Bykov v. Russia» [GC] під час розгляду такого роду процесуального питання ніяк не може перекладатися стороною обвинувачення на ув`язнену особу, аби остання доказувала наявність підстав для свого звільнення, та враховуючи вжиті всі можливі заходи для забезпечення, як очної, так і дистанційної участі сторони захисту у невідкладному розгляді цього клопотання за методичною інформацією, якою Верховний Суд забезпечив в листі № 1/0/2-22 від 03.03.2022 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», слідчий суддя з наведених вище мотивів визнає за можливе, як виняток, допустити вирішення питання строку тримання під вартою in absentia підозрюваного з призначенням для захисту його прав та інтересів адвоката, вважаючи обов`язок прокурора за ч. 2 ст. 184 КПК України належно виконаним шляхом вручення копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність продовження строку застосування запобіжного заходу, захиснику за призначенням.
Слідчий суддя, заслухавши доводи прокурора, міркування захисника, дослідивши додані до клопотання докази, дійшов наступних висновків.
Ухвалою слідчого судді Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 22 лютого 2022 року до ОСОБА_5 застосований запобіжний захід з триманням під вартою до 22 квітня 2022 року, з підстав наявності ризиків переховування від суду, незаконного впливу на свідків і потерпілого та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, що вмотивовано неможливістю запобігти таким ризикам більш м`якими заходами збігом місця події, де мешкає потерпіла, з місцем мешкання підозрюваного, зухвалістю вчиненого та характеристикою установок підозрюваного.
Постановою старшого слідчого відділення СВ ВП № 1 Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 від 15 березня 2022 року досудове розслідування зупинене у зв`язку із відсутністю об`єктивної можливості звернення до суду з обвинувальним актом через введення в Україні та в окремих її місцевостях (адміністративній території) воєнного стану, постановою цього ж слідчого від 15 квітня 2022 року досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні відновлене з метою завершення проведення слідчих дій.
Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2022 року строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 продовжено до 19 травня 2022 року.
Постановою процесуального керівника - прокурора Лівобережної окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_3 від 19 квітня 2022 року досудове розслідування зупинене у зв`язку із відсутністю об`єктивної можливості звернення до суду з обвинувальним актом через введення в Україні та в окремих її місцевостях (адміністративній території) воєнного стану, постановою цього ж прокурора від 11 травня 2022 року досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні відновлене з метою завершення проведення слідчих дій.
Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів кримінального провадження, 21 лютого 2022 року ОСОБА_5 згідно ст. 276 КПК України пред`явлено обґрунтовану підозру у скоєнні за версією з`ясованих стороною обвинувачення обставин умисного нанесення тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння потерпілій ОСОБА_7 , що стороною обвинувачення з повідомленням згідно ст. 278 КПК України про підозру кваліфіковано за ознаками тяжкого злочину проти життя і здоров`я особи, за який санкція ч. 1 ст. 121 КК України передбачає призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років, чим допускається застосування згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою, яке за практикою Європейського Суду з прав людини в рішенні у справі «Феррарі-Браво проти Італії» має сприяти виконанню досудовим розслідувань завдань доведення факту вчинення та характеру поставлених за вину правопорушень.
Так, 21 лютого 2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру в тому, що він, 19 лютого 2022 року, приблизно о 01 годині 00 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , де в ході конфлікту, що виник на ґрунті особистих неприязних стосунків зі своєю матір`ю ОСОБА_8 , з метою умисного спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, наніс один удар правою рукою, стиснутою в кулак у живіт потерпілої, та два удари кулаками лівої та правої руки в скроневу ділянку голови останньої, від чого потерпіла почала кричати. У подальшому ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на заподіяння тілесних ушкоджень, схопив з полиці у кімнаті резинову скакалку, та діючи умисно, тримаючи зазначену скакалку у правій руці, наніс нею численні удари в область спини, рук та ніг потерпілої, яка намагалась втекти від ОСОБА_5 . Своїми злочинними діями, ОСОБА_5 спричинив потерпілій ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно мозкової травми; забою головного мозку тяжкого ступеню; внутрішньо мозкової гематоми правої тім`яно-скроменевої ділянки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Сторона обвинувачення обґрунтовує підозру вагомими фактичними даними вказівки на підозрюваного потерпілою та випадковим очевидцем події злочину, з огляду на що затримання з самого початку обумовлено наявністю однієї з обов`язкових підстав згідно ч. 2 ст. 177 КПК України для застосування запобіжного заходу, яка визнається необхідною умовою для правомірного продовження строку тримання підозрюваного під вартою. Однак з плином відомого строку однієї цієї умови не достатньо, а стороні обвинувачення залишається довести існування й інших достатніх підстав, що виправдовують продовження такого строку, лише після чого у практиці Європейського Суду з прав людини у §§ 152-153 рішення у справі «Labita v. Italy» [GC] (заява № 26772/95, ECHR 2000-IV) надається істотне значення провадженню розслідування з «особливою ретельністю», висновок про що слідчий суддя доходить, виходячи з наведених обставин складності провадження з доведеною необхідністю проведення судово-медичної експертизи, слідчих експериментів, допиту усіх свідків, яким відомі обставини вчинення зазначеного кримінального правопорушення, а тому для вирішення цього клопотання прокурора належить витлумачити співвідношення пунктів 1 і 2 частини третьої статті 199 КПК України.

Якщо ризики перешкоджання кримінальному провадженню та незаконного впливу на інших його учасників через негативні наслідки збройного конфлікту у м. Маріуполі зменшилися, то в умовах воєнного стану з огляду на характеристику особистості підозрюваного, мотиваційну складову поставленого йому за вину злочинного діяння з`явилися нові ризики переходу на бік ворога та схильності до колабораційної діяльності, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.
За практикою тлумачення ризику втечі в рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бекчиев проти Молдови» і «Панченко проти Росії» слідчий суддя приймає до уваги за основу не лише суворість міри покарання, яка тяжіє над ув`язненим на випадок його можливого засудження в межах повідомленої підозри, а й відсутність у підозрюваного за місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами іншого соціального зв`язку достатніх причин для стримування його від спроб переховуватися від органів досудового розслідування та суду, тоді як в умовах воєнного стану, навпаки, відсутність стримувань через розірвані соціальні зв`язки та ризик втечі тільки збільшується.
Вірогідні відомості про медичні протипоказання чи про неможливість підтримувати стан здоров`я підозрюваного в умовах попереднього ув`язнення відсутні.
Таким чином, з огляду на ступінь тяжкості і характер повідомленої підозри, яка допускає тримання під вартою згідно ч. 4 ст. 183 КПК України без визначення розміру застави у кримінальному провадженні, стороною обвинувачення з урахуванням §§ 54, 64 рішення Європейського Суду з прав людини від 06.12.2007 у справі «Попков проти Росії» (заява № 32327/06), тим не менше, переконливо продемонстрована наявність факторів обґрунтованої підозри у скоєнні кримінального правопорушення, яке полягає в умисному нанесенні тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, в момент їх заподіяння, вчинене у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_5 , а також установок його особистості, що через розірвані в умовах воєнного стану соціальні зв`язки виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, переважаючи над правилом поваги його особистої свободи, а зміна запобіжного заходу на інший менш суворий нічим не виправдана, і з метою запобігання відповідно до ст. 177 КПК України раніше встановленим процесуальним ризикам втечі та ухилення від виконання процесуальних рішень, як і новим ризикам продовження протиправної діяльності, згідно ст. 199 цього Кодексу належить постановити цю ухвалу про продовження строку дії запобіжних заходів в межах строків досудового розслідування з моменту затримання.
Керуючись ст. ст. 193, 197, 199, 309-310, 395 КПК України,
У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження у кримінальному провадженні, розпочатому 20 лютого 2022 року з внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000186, строку тримання під вартою підозрюваного за ч. 1 ст. 121 КК України ОСОБА_5 задовольнити.
Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування на 30 днів, тобто до 13 год. 29 хв. 12 червня 2022 року, без визначення розміру застави.
Контроль за виконанням ухвали покласти на уповноважену особу слідчого відділення відділу поліції № 1 Маріупольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1