ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-о/753/1/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" червня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву адвоката ОСОБА_6 , подану в інтересах засудженого ОСОБА_8 , про перегляд вироку Дарницького районного суду м. Києва від 23.10.2019 року за нововиявленими обставинами,

ВСТАНОВИВ:
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 23.10.2019 року ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі. Ухвалою Київського апеляційного суду м. Києва від 25.02.2020 року вказаний вирок суду залишено без зміни. Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18.06.2020 року вирок Дарницького районного суду м. Києва від 23.10.2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 25.02.2020 року щодо ОСОБА_8 залишено без зміни.
В провадження Дарницького районного суду м. Києва надійшла заява адвоката ОСОБА_6 , подана в інтересах засудженого ОСОБА_8 , про перегляд вироку Дарницького районного суду м. Києва від 23.10.2019 року за нововиявленими обставинами.
У поданій заяві адвокат просить скасувати вирок Дарницького районного суду від 23.10.2019 року, яким визнано винним ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та ухвалити новий вирок, у якому перекваліфікувати дії засудженого ОСОБА_8 зі ст. 121 ч. 2 КК України на ст. 119 ч. 1 КК України та звільнити засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.
Посилався на те, що встановлені очевидці події, яка трапилась 12.06.2018 року близько 18.00 навпроти житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на узбіччі та при в`їзді до автостоянки. Такими очевидцями події є ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які надали показання, що спростовують свідчення ОСОБА_12 , про те, що після падіння потерпілого ОСОБА_13 , засуджений ОСОБА_8 наносив ОСОБА_13 удари, що свідчить про вчинення засудженим вбивства через необережність.

Також просив звернути увагу на різницю в показаннях свідка ОСОБА_12 , який на стадії слідчого експерименту говорив про те, що обвинувачений ОСОБА_8 з 9 хвилини 48 секунд до 9 хвилини 55 секунд завдав удару в лобну частину потерпілого, підкреслюючи, що удару в ніс не було, але у вироку суду першої інстанції на сторінці 186 зазначено протилежне, а саме, лобною ділянкою голови наніс удар ОСОБА_13 в площину носа, внаслідок чого ОСОБА_13 впав на землю. Відео слідчого експерименту наявне в матеріалах справи на 60 та 61 сторінці.

Свідок ОСОБА_12 вже на третій день під час проведення слідчого експерименту викривляв події, враховуючи суттєву різницю в рості: ОСОБА_8 - 168 см, а у ОСОБА_13 - 182 см, проте судом це не взято до уваги, незважаючи на те, що свідок одразу після події мав краще пам`ятати обставини того, що відбулось, та надані переваги показанням свідка ОСОБА_14 , надані в ході судового розгляду, що відбулось значно пізніше.

У судовому засіданні захисники ОСОБА_8 адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також засуджений заяву підтримали, просили задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення заяви, пославшись на те, що відсутні передбачені кримінально-процесуальним законом підстави для скасування вироку за нововиявленими обставинами та перекваліфікації дій засудженого з ч. 2 ст. 121 на ч. 1 ст. 119 КК України.
Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши докази, перевіривши матеріали заяв з додатками та матеріали кримінальної справи № 753/21428/20, суд приходить до наступних висновків.
Так, за змістом статей 459 - 467 КПК нововиявлені обставини, як підстава для перегляду судового рішення, що набрало законної сили, характеризуються такими ознаками: їх невідомість суду з причин, від нього незалежних; їх суттєве значення для справи; їх наявність в об`єктивній дійсності до постановлення вироку; неможливість урахування під час провадження в справі та постановлення вироку в зв`язку з невідомістю їх суду; їх відкриття тільки після набрання вироком суду законної сили.
Таким чином, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були відомі суду; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду при прийнятті судового рішення, а також спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.
Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є ревізійною стадією, в ході якої суд не розглядає обвинувачення по суті, а лише надає оцінку доводам учасників судового провадження щодо наявності у кримінальному провадженні обставин, що не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення, а також щодо можливості впливу цих обставин на правильність судового рішення, яке належить переглянути.
При цьому, не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи, а також нові докази, які виявлені після постановлення судового рішення.
Як зазначив Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia), заява № 69529/01, п. п. 2728, та рішенні від 6 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v.Moldova № 2), заява № 19960/04, п. 46) процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.
Також ЄСПЛ розглянувши справу «Христов проти України» (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04) рішення від 19 лютого 2009 року: повторив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.
При цьому у вказаному рішенні звернуто увагу на те, що мають існувати будь-які «вагомі та непереборні обставини», які могли би служити обґрунтованим поясненням того, чому остаточне судове рішення має бути переглянуто і скасовано.
Перегляд за нововиявленими обставинами є надзвичайною (екстраординарною) процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанції) виявлені обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження, розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в поданій заяві мають бути наведені такі обставини, які за своєю правовою природою є нововиявленими і які свідчать, що вони вирішально впливають на результат розгляду справи.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що засудженого вона знає, відносини добрі, оскільки вони проживають на одному районі. 12.06.2018 року близько 18 години вечора, повертаючись додому на Рембазу на таксі, біля автомобільної стоянки помітила двох чоловіків, які лежали на землі і хватали один одного за одяг, бійки не було. Засуджений знаходився зверху, хоча потерпілий був більшим за розмірами. В подальшому чоловіки доволі швидко піднялися на ноги, і потерпілий, що був вище та крупніше від ОСОБА_8 , зробив крок назад та впав. ОСОБА_8 намагався привести потерпілого до тями, бризкав водою. ЇЇ знайома ОСОБА_15 стояла неподалік. Не дочекавшись приїзду спеціальних служб вона, свідок, місце пригоди покинула. Вказала, що тілесних ушкоджень у потерпілого вона не бачила. В подальшому ОСОБА_15 розповіла, що конфлікт стався через неї, так як потерпілий мало її не збив, та запитала чи зможе вона дати покази, розповівши очевидцем чого вона, ОСОБА_10 , була, на що вона погодилася, оскільки пригода мала місце в 10-15 метрах від неї і їй все добре було видно.
Свідок ОСОБА_11 суду показав, що він є приватним підприємцем і його магазин знаходиться по АДРЕСА_1 . При цьому вказав, що протягом дня він, доволі часто виходить на вулицю, щоб покурити, зробити дзвінки. 12.06.2018 року біля 18 години він вийшов із магазину на вулицю, та в цей час звернув увагу, що в районі Рембази та військової частини двоє чоловіків підіймаються із землі обличчям до обличчя, при цьому для нього, свідка, засуджений був розташований обличчям, а потерпілий спиною. Вказав, що потерпілого, який був вище обвинуваченого, повело, і він впав. Обвинувачений нахилився до нього, напевне хотів допомогти йому піднятися, в цей час він, ОСОБА_11 , повернувся до магазину. Через тиждень він звернув увагу, що біля Рембази зрізані кущі, а на їх місці штучні квіти. Від двох перехожих жінок він почув, що йшли хлопець із дівчиною, у яких виникла конфліктна ситуація із наркоманом. В ході конфлікту наркоман впав, вдарився головою і помер. Також вказав, що нанесення обвинуваченим ударів потерпілому він не бачив. Як йому здалося на той час чоловіки були просто випившими. Від місця події він був на відстані приблизно 50 м. Про те, що трапилося він в кінці листопада розповів адвокату.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що 12.06.2018 року близько 18 години вечора, він разом із дружиною та дитиною поверталися додому із парку «Партизанської слави». В той час як вони вийшли із лісу, він зупинився, щоб зачекати на дружину із дитиною, які відставали та звернув увагу, що на відстані приблизно 20 м від нього два чоловіки боролися на землі. Після чого обоє чоловіків встали і чоловік, який був вище зростом впав на спину. Підійшовши ближче, в чоловікові, який був одним із тих, що боролися, та який не впав, він впізнав свого знайомого ОСОБА_16 , з яким вони проживають в одному мікрорайоні та запитав у нього чи потрібна йому допомога, на що той відповів, що ні. Засуджений стояв над потерпілим і обливав його водою. Нанесення ОСОБА_17 ударів потерпілому він не бачив. Чоловіки на землі просто схопилися руками, при цьому потерпілий був на спині, а ОСОБА_18 згори. Потім вони піднялися і потерпілий впав. Високий хлопець був спиною до нього, а ОСОБА_18 в напівоберта. На місці пригоди також був автомобіль, чи то 8-ка, чи то 9-ка. З якої причини потерпілий впав на землю пояснити не зміг.
Таким чином вказані свідки взагалі не були присутніми на час початку конфлікту та не бачили нанесення ОСОБА_8 будь-яких тілесних ушкоджень потерпілому.
Разом з тим, як вбачається з вироку, що переглядається, суд дійшов до висновку про причину смерті з урахуванням всіх обставин справи, давши при цьому оцінку зібраним в ході досудового розслідування та під час судового розгляду доказам.

Зокрема, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 48/1395/2 від 18.07.2018 року потерпілому ОСОБА_13 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх заподіяння, а саме: крововилив на слизовій присінці рота із розривами, осаднення біля лівого кута рота, забійна рана на фоні осаднення на тім`яно-потиличній ділянці зліва з просочуючим крововиливом в м`які тканини, сліди перенесеної декомпресійної трепанації черепа з видаленням субдуральної гематоми над лівою гемісферою, внутрішньо-шкірний крововилив правого ока в результаті натьоку, запекла кров в лівому вушному ході, перелом кісток основи та склепіння черепа, крововилив над та під оболонками головного мозку, вогнища забоїв в ділянці лобних та скроневих часток, кров`янистий ліквор в білочних шлуночках, борозна тиснення на нижній поверхні обох півкуль мозочку від краю великого потиличного отвору, а також легкі тілесні ушкодження у вигляді: саден на лобній ділянці зліва, в лівій підключичній ділянці, по задній поверхні правого плеча з переходом на ліктьовий суглоб, на спині зліва, на передній поверхні правої гомілки. Смерть ОСОБА_13 настала від відкритої черепно-мозкової травми з ушкодженням м`яких тканин, кісток основи та склепіння черепа, крововиливами над та під оболонки, речовину та шлуночки головного мозку, що призвели до стиснення головного мозку із розвитком набряку-набухання останнього.
При цьому вказані відомості були оцінені у сукупності із показаннями свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_12 , які були безпосередніми очевидцями події.
З огляду на викладене показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , які не бачили спричинення засудженим тілесних ушкоджень потерпілому, не впливають на висновки суду при прийнятті судового рішення, що переглядається, не можуть спростувати обставини, встановлені судом на час розгляду справи, і тому визнаються такими, що не мають важливого значення для її розгляду.
Також суд звертає увагу на те, що засуджений ОСОБА_8 бачив, що очевидцем події був ОСОБА_9 , проте не заявляв про нього в ході досудового розслідування. Наведене свідчить, що показання свідка ОСОБА_9 не можуть бути віднесені до нововиявлених обставин за критерієм їх невідомості.
Доводи поданої заяви щодо наявності суттєвої різниці у показаннях свідка ОСОБА_12 зводяться до необхідності переоцінки доказів, що не свідчить про підтвердження наявності нововиявлених обставин та є неприпустимим при проведенні судового розгляду за процедурою перегляду вироку за нововиявленими обставинами.
При цьому позиції сторони захисту щодо відсутності умислу ОСОБА_8 також була предметом дослідження та перевірки як Дарницьким районним судом м. Києва, яким при ухваленні вироку була надана відповідна оцінка з урахуванням всіх доказів, зібраних по справі, та які перевірялись судом апеляційної та касаційної інстанцій при перегляді вироку.
З огляду на викладене суд вважає, що подана заява не містить даних, які би підтверджували існування обставин суттєвого і непереборного характеру, які могли би служити обґрунтованим поясненням того, чому остаточне судове рішення має бути переглянуто і скасовано, та, в порушення принципу юридичної визначеності, який є складовою верховенства права, має на меті виключно повторне слухання та ухвалення нового рішення у справі.
Таким чином, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення заяви адвоката ОСОБА_6 - відсутні.
Керуючись ст.ст. 459-467 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Заяву адвоката ОСОБА_6 , подану в інтересах засудженого ОСОБА_8 , про перегляд вироку Дарницького районного суду м. Києва від 23.10.2019 року за нововиявленими обставинами - залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 7 днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали.

Головуючий