Справа № 442/2441/22
Провадження № 1-кс/442/722/2022
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2022 року Слідчий суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши матеріали справи за скаргою ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження, -
встановив:
16.05.2022 ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанову дізнавача СД Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0000026 від 30.04.2022.
В обґрунтування скарги покликається на те, що 18.01.2022 його заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України було внесено до ЄРДР. В даному кримінальному провадженні він є потерпілим. В межах проведення досудового розслідування було допитано його, свідка ОСОБА_5 , який умисно наносив йому тілесні ушкодження та інших свідків, які підтвердили факт нанесення йому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень. Також, було призначено судово-медичну експертизу, згідно висновку якої йому нанесено тілесні ушкодження, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Незважаючи на зібрані всі докази умисного нанесення йому легких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , дізнавач ОСОБА_4 всупереч вимогам КПК України, винесла постанову про закриття кримінального провадження. Вважає таку постанову передчасною та немотивованою.
ОСОБА_3 подав до суду заяву про розгляд скарги у його відсутності, просить скаргу задоволити.
Дізнавач в судове засідання не з`явилася хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду скарги, не повідомила суду причин неявки.
Ухвала слідчого судді від 16.05.2022 в частині витребування матеріалів кримінального провадження №0000026 не виконана.
Вислухавши пояснення скаржника, дізнавача, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що скаргу слід задоволити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до ст.9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

Відповідно до ч.2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з п.3 ч.1 ст.303, ч.1 ст.304 КПК України на досудовому провадженні заявником, потерпілим чи їх представником можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження .

Відповідно до ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Судом встановлено, що в провадженні Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області перебувало кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000026 від 18.01.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

30.04.2022 дізнавачем СД Дрогобицького ВП ГУНП у Львівські області ст.лейтенантом поліції ОСОБА_4 винесено постанову про закриття кримінального провадження.

Постанову мотивовано тим, що факт заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_3 підтверджується лише його особистими показаннями та висновком судово-медичної експертизи. Вжито всіх заходів для збирання доказів у цьому кримінальному провадженні, однак об`єктивно в даному випадку довести факт умисного спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 не представилось можливим.

Пункт 2 ч.1 ст. 284 КПК України передбачає закриття кримінального провадження у разі встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. В той же час КПК України визначає можливість прийняття такого рішення лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим показань, речей і документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.

У ст.125 КК України визначено кримінальну відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження.
З таких підстав, слідчий суддя вважає, що дізнавачем проігноровано наявний в матеріалах кримінального провадження висновок експерта, яким підтверджено наявність у потерпілого легких тілесних ушкоджень, не перевірено належним чином усіх обставин кримінального провадження, не надано належної оцінки зібраним доказам, знехтувано обов`язок, встановлений законодавцем щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального провадження, що призвело до передчасного та необґрунтованого висновку про закриття кримінального провадження.
З таких підстав, слідчий суддя вважає, що висновок дізнавача про наявність підстав для закриття кримінального провадження є передчасним, а тому скаргу слід задоволити, оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження скасувати.

Слідчий суддя також звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov та Others v. Bulgaria). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі «Танрікулу проти Туреччини» (Tanhkulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, п. 104 і подальші посилання, ECHR 1999-IV, «Ґюль проти Туреччини» (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).
Керуючись ст.ст.303, 307, 376 КПК України, суд
вирішив:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження задоволити.
Постанову дізнавача СД Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0000026 від 30.04.2022 скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1