Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 535/1108/20
Провадження № 1-кп/553/53/2022
У Х В А Л А
Іменем України
16.06.2022 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника адвоката - ОСОБА_5 ,

представника потерпілої

адвоката - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві кримінальне провадження № 0000244 відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 345 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
В провадженні Ленінського районного суду м. Полтави перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , яке надійшло на підставі ухвали Полтавського апеляційного суду від 08.12.2020 року про зміну територіальної підсудності, для розгляду по суті.

Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Котелевського районного суду Полтавської області від 15.10.2020 року до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Термін дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 продовжений ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 11.12.2020 року, від 04.02.2021 року, від 02.04.2021 року, від 06.05.2021 року, від 16.06.2021 року, від 21.07.2021 року, від 17.09.2021 року, від 02.11.2021 року, від 21.12.2021 року, від 07.02.2022 року, від 28.03.2022 року та від 17.05.2022 року.

Так, під час обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 було враховано обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який не має постійного місця роботи та офіційного джерела доходу, підозрюється у вчиненні злочину щодо працівника прокуратури, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років, доведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що він може продовжити кримінальне правопорушення, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні.

В судовому засіданні прокурор звернувся з клопотанням про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , обраного під час досудового розслідування, посилаючись на те, що ризики, які стали підставою для його обрання, не зникли, обвинувачений офіційно не працює, тобто не має стабільного доходу, інкриміноване кримінальне правопорушення вчинив в період іспитового строку за вироком Котелевського районного суду Полтавської області від 06.11.2019 року, обвинувачується у вчиненні злочину щодо працівника прокуратури, яка підтримує державне обвинувачення у іншому кримінальному провадженні щодо нього, та за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, що у своїй сукупності дає підстави стверджувати, що обвинувачений усвідомлюючи невідворотність покарання, може здійснити спробу переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. Вважає, що у зв`язку з введенням воєнного сану на території України ймовірність реалізації обвинуваченим ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, збільшилась. При цьому, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, специфіки інкримінованого кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення (мотив, мета, обстановка), застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів неможливе, оскільки не здатне забезпечити належну процесуальну поведінку.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 клопотання прокурора підтримав, просив задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечували, наголошували на безпідставності клопотання, недоведеності існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

При вирішенні клопотання прокурора суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
В ч. 1 ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Згідно положень п. "С" ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Як встановлено в ч. 1, 3 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Так, встановлені обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 не має постійного місця роботи та стабільного джерела доходу, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення щодо працівника правоохоронного органу - прокурора, яка підтримувала обвинувачення у суді щодо вчинення ОСОБА_4 тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, бере до уваги специфіку інкримінованого кримінального правопорушення та конкретні обставини його вчинення (мотив, мета, обстановка), наведені у обвинувальному акті, той факт, що інкриміноване кримінальне правопорушення вчинене в період іспитового строку за вироком Котелевського районного суду Полтавської області від 06.11.2019 року, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості, його вік, стан здоров`я, репутацію, майновий стан, та оцінюючи встановлені обставини у сукупності, вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність підстав стверджувати, що він може ухилитись від суду, продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.
З огляду на вищенаведене, суд вважає обґрунтованими і такими, що заслуговують на увагу, доводи прокурора про наявність підстав для продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Заслухавши пояснення учасників процесу, враховуючи доведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобігання яким було підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 та його продовження, а також те, що, на переконання суду, застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, в тому числі домашнього арешту чи особистого зобов`язання, є неможливим, позаяк з огляду на дані про особу обвинуваченого, зміст пред`явленого обвинувачення та інші конкретні обставини не здатне забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та реалізацію завдань кримінального провадження, визначених в ст. 2 КПК України, застосування застави не може бути визнане ефективним, позаяк підставою пред`явленого у даному кримінальному провадженні є діяння, вчинене обвинуваченим на наступний день після звільнення з-під варти під заставу у іншому кримінальному провадженні, з заявами про застосування поруки жодна особа не звернулась, а тому суд приходить до висновку про доведеність підстав для продовження застосування раніше обраного запобіжного заходу, та оскільки судовий розгляд справи не завершений, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також повного, всебічного та об`єктивного судового розгляду даної справи в розумні строки, вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою відносно нього на 60 днів.

На підставі наведеного, керуючись ст. 331 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :
Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів з 16 год. 00 хв. 16 червня 2022 року по 16 год. 00 хв. 14 серпня 2022 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1