Справа № 164/968/21 Провадження №11-кп/802/209/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 1 ст. 125 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 18 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_8 , яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Маневичі, Волинської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, зі спеціально - середньою освітою, не працює, одружений,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та йому призначено покарання у виді 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян 850 грн.

В С Т А Н О В И В
Згідно із вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 3 травня 2021 року приблизно о 17 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи протиправний та незаконний характер своїх дій, суспільно небезпечні наслідки свого діяння та свідомо бажаючи їх настання, під час словесної суперечки зі своєю дружиною ОСОБА_9 , наніс їй один удар рукою в праву частину голови, внаслідок чого остання вдарилася лівою частиною голови об стіну, у результаті чого спричинив їй тілесне ушкодження у вигляді підшкірної гематоми лівої скронево - потиличної ділянки волосистої частини голови, яке за ступенем тяжкості належить до категорії легких тілесних ушкоджень.
Прокурор у поданій апеляційній скарзі, із урахуванням поданих до неї змін, оскаржує вирок через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону Зазначає, що при призначенні покарання за вчинення кримінального правопорушення, судом допущено неточності, які у подальшому не дають можливості однозначно трактувати обрані саме цьому обвинуваченому вид та розмір покарання. Як убачається із резолютивної частини вироку суду, ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України призначене покарання у виді 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян 850 грн., тобто фактично не зазначено сам вид покарання у виді штрафу, що суперечить положенням ст.ст. 51, 53 КК України. Окрім того, судом не дотримано вимог ч. 4 ст. 70 КК України. В ході судового розгляду з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_10 засуджений вироком Маневицького районного суду Волинської області від 9 вересня 2021 року за вчинення 6 травня 2021 року злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Даним вироком суду затверджено угоду про примирення, укладену із потерпілою ОСОБА_11 та призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового злочину та не виконає покладені на нього обов`язки. Однак, питання щодо остаточного призначення покарань за сукупністю кримінальних правопорушень у вироку Маневицького районного суду від 18 жовтня 2021 року вирішено не було. Установлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України обвинувачений вчинив 3 травня 2021 року, тобто він винен ще і у іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, тому, зважаючи на необхідність відбувати покарання за оскаржуваним вироком реально, попередній вирок слід виконувати самостійно. У зв`язку із цим, просить вирок змінити. Вважати ОСОБА_8 засудженим за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Вирок Маневицького районного суду Волинської області від 9 вересня 2021 року щодо ОСОБА_8 виконувати самостійно.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, прокурора, який подану апеляційну скаргу із змінами підтримав, просив задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно висунутого та визнаного судом доведеним обвинувачення ОСОБА_8 заподіяв умисне легке тілесне ушкодження (ч. 1 ст. 125 КК України).
Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження, за згодою учасників судового провадження, розглянуто в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції, а тому апеляційний суд не перевіряє вирок суду у цій його частині на предмет законності та обґрунтованості.

Разом з тим, доводи прокурора про неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність є слушними та заслуговують на увагу.

Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжу кують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Ст. 374 КПК України визначено, що у резолютивній частині обвинувального вироку повинні бути чітко зазначені вид та розмір основного і додаткового покарання, призначеного засудженого за кожний злочин, а також за сукупністю злочинів або вироків.
Чіткий перелік покарань, які судом можуть бути застосовані до осіб, визнаних винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбачено ст. 51 КК України.
Як убачається із змісту резолютивної частини оскаржуваного вироку суду, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян 850 грн.
Тоді як санкцією ч. 1 ст. 125 КК України передбачено покарання у виді штрафу в розмірі до п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двох, або обмеження волі на строк до трьох років.
А відповідно до вимог ст.ст. 51, 53 КК України штраф є одним із видів покарань, які можуть бути застосовані до осіб, визнаних винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень та є грошовим стягненням, що накладається судом у випадках та у розмірі, встановлених в Особливій частині КК України, з урахуванням положень частини другої цієї статті. У санкціях статей Особливої частини КК України, покарання у виді штрафу встановлено в неоподаткованих мінімумах доходів громадян.
Відтак, суд першої інстанції, у порушення зазначених вимог, призначаючи обвинуваченому покарання без зазначення його виду, а саме штрафу, вказав лише його розмір 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, фактично не вказавши його вид.
П. п. 2 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України визначено, що у резолютивній частині вироку суду, у разі визнання особи винуватою, зазначається покарання, призначене по кожному із обвинувачень, що визнані судом доведеними та остаточна міра покарання, обрана судом.
Так судом не виконано вимоги ч. 4 ст. 70 КК України, відповідно до якої за правилами, передбаченими в частинах першій третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.
В ході судового розгляду матеріалів даного кримінального провадження установлено, що обвинувачений ОСОБА_8 також засуджений вироком Маневицького районного суду від 9 вересня 2021 року за вчинення 6 травня 2021 року злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Даним вироком суду затверджено угоду про примирення, укладену із потерпілою ОСОБА_11 та призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового злочину та не виконає покладені на нього обов`язки. Однак, питання щодо остаточного призначення покарань за сукупністю кримінальних правопорушень у вироку Маневицького районного суду від 18 жовтня 2021 року вирішено не було. Установлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України обвинувачений вчинив 3 травня 2021 року, тобто він винен ще і у іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, тому, зважаючи на необхідність відбувати покарання за оскаржуваним вироком реально, попередній вирок слід виконувати самостійно.
З урахування викладеного, апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, а вирок суду залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Маневицького районного суду Волинської області від 18 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.

Доповнити резолютивну частину цього ж вироку суду вказівкою про призначення ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України покарання у виді «штрафу» та про самостійне виконання вироку Маневицького районного суду Волинської області від 18 жовтня 2021 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: