ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1283/22 Справа № 185/4873/17 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000446 щодо:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорськ Донецької області, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
в режимі відеоконференції
обвинуваченого ОСОБА_4
В С Т А Н О В И Л А:
За ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2022 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 21 травня 2022 року з визначенням застави в межах 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 113 500 грн. 00коп.
В обґрунтування прийнятого рішення, суд врахував що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні, в тому числі, й тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 КК України, покарання за вчинення якого, у разі доведеності вини обвинуваченого, передбачено на строк до десяти років позбавлення волі, з конфіскацією майна. На протязі 2019-2021 років обвинувачений ухилявся від суду, ігнорував судові виклики, перебував у розшуку, що свідчить про наявність ризику ухилення від правосуддя та вчинення іншого кримінального правопорушення.
В апеляції:
- обвинувачений ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду та змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
В обґрунтування вказує, що в період військового стану судові засідання не можуть проводитися ефективно, а тому, на цей період його можливо звільнити з-під варти, оскільки суспільної небезпеки він собою не являє.
Також вказує на те, що його провина за ст. 307 КК України не доведена, а обвинувачення фактично сфабриковано співробітниками поліції.
Прокурор та захисник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, заяв про участь у розгляді справи не надходили, тому враховуючи вимоги ч. 4 ст. 422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без їхньої участі.
Заслухавши обвинуваченого, який просив задовольнити апеляційну скаргу перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає її такою, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді судом першої інстанції клопотання прокурора дотримані.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, а також існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинення іншого кримінального правопорушення, переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, а також ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.
Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_4 не працює, фактично, не має постійного місця проживання, обвинувачується в тому числі у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 КК України, покарання за вчинення якого, у разі доведеності вини обвинуваченого, передбачено на строк до десяти років позбавлення волі, з конфіскацією майна. На протязі 2019-2021 років обвинувачений ухилявся від суду, ігнорував судові виклики, перебував у розшуку, а тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що продовжують існувати ризики ухилення від правосуддя та вчинення іншого кримінального правопорушення.
Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує обвинувачений в апеляційній скарзі, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Що стосується посилання обвинуваченого ОСОБА_4 на те, що його провина в інкримінованих злочинах ще не доведена, то вони фактично зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності вини останнього в інкримінованих злочинах, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і на даному етапі кримінального провадження ці питання не розглядаються.
Зауваження щодо неефективності судового розгляду під час військового стану в Україні не є обґрунтованим, оскільки судове слідство триває, судові засідання відбуваються регулярно, а тому, підстав для зміни запобіжного заходу з цих мотивів колегія суддів не вбачає.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування з мотивів наведених в ній, відсутні, тому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000446 щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3