ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2235/22 Справа № 199/3173/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
законний представник
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2022 року про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000115 відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, громадянина України, із середню-спеціальною освітою, не працюючого, інваліда ІІ групи, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до якого раніше застосовувалися примусові заходи медичного характеру:

05 жовтня 2017 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 259 КК України на підставі ч. 2 ст. 19, п. 1) ст. 93, п. 3) ч. 1 ст. 94 КК України застосовані заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом;

29 листопада 2017 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 259 КК України, на підставі ч. 2 ст. 19, п. 1) ст. 93, п. 3) ч. 1 ст. 94 КК України застосовані заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2022 року було задоволено клопотання слідчого СВ ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , яке затверджено прокурором Лівобережної окружної прокуратури ОСОБА_11 , про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 .
Застосувано щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ч. 2 ст. 19, п. 1) ст. 93, п. 2) ч. 1 ст. 94 КК України, примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Як встановлено судом, 17 лютого 2022 року приблизно о 10:00 годині ОСОБА_9 , знаходячись за місцем свого проживання, а саме: за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел, спрямований на завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху на території адміністративних будівель Національної поліції України, атомних електростанцій та Верховної Ради, з метою порушення нормального ритму роботи, функціонування вище вказаних закладів та внесення елементу дезорганізації у функціонування даних закладів, шляхом здійснення телефонного дзвінка з власного мобільного телефону марки «Xiaomi» Redmi Note 4, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 з сім-карткою мобільного оператору «Київстар» з номером НОМЕР_3 на телефонну лінію «102» Національної поліції України повідомив неправдиву інформацію, яка не відповідає дійсності, про нібито існуючу підготовку вибуху на території адміністративних будівель Національної поліції України, атомних електростанцій та Верховної Ради, при цьому ОСОБА_9 достовірно знав, що вказане повідомлення не відповідає дійсності, та є неправдивим.
В результаті неправдивого повідомлення ОСОБА_9 про підготовку вибуху на території адміністративних будівель Національної поліції України, атомних електростанцій та Верховної Ради, для відвернення можливої загрози вибуху та евакуації перебуваючих у приміщені осіб, було залучено особовий склад відділень поліції ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області та вибухово-технічного відділу ГУНП в Дніпропетровській області.
17 лютого 2022 року в період часу з 10-30 години до 23-30 години при виїзді вибухово-технічного відділу ГУНП в Дніпропетровській області вибухових пристроїв, саморобних вибухових пристроїв на території відділень поліції ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області виявлено не було.
Таким чином, ОСОБА_9 створив умови, які потягли за собою тяжкі наслідки, а саме: створення обстановки загального страху, порушення спокою працівників та відвідувачів установ, в наслідок чого було паралізовано нормальну роботу відділень поліції ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, тобто, вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 259 КК України, за ознаками завідомо неправдивого повідомлення про підготовку вибуху, що загрожувало загибелі людей чи іншими тяжкими наслідками.
Згідно з висновком стаціонарної судово-психіатричної експертизи №146 від 27 квітня 2022 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період часу, що має відношення до скоєння інкримінованого йому діяння, страждав і в даний час страждає хронічними психічними хворобами в формі шизофренії параноїдної. Вказане хронічне психічне захворювання позбавляло можливості ОСОБА_9 віддавати собі звіт у своїх діях (бездіяльності) і керувати ними у період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння. За своїм психічним станом в теперішній час ОСОБА_9 також не може віддавати собі звіт у своїх діях (бездіяльності) і керувати ними та потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричну лікарню із звичайним наглядом.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2022 року про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 , за ч. 1 ст. 259 КК України змінити та виключити з мотивувальної частини вказаної ухвали посилання на спрямованість умислу обвинуваченого при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, мотивуючи такі вимоги тим, що судом першої інстанції було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, оскільки неосудна особа позбавлена здатності усвідомлення значення своїх дій та керування ними, а тому в даному випадку посилання суду в мотивувальній частині ухвали на спрямованість умислу ОСОБА_9 на вчинення кримінального правопорушення, за ч. 1 ст. 259 КК України є безпідставним.
Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2022 року про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 , за ч. 1 ст. 259 КК України скасувати та ухвалити нову, якою застосувати до нього примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторного лікування, мотивуючи такі вимоги тим, що судом першої інстанції не прийнято належним чином до уваги те, що обвинувачений вину свою визнав та разом із своїм захисником наполягав на застосуванні примусових заходів медичного характеру у виді амбулаторного лікування.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній. Проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_9 заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість.
Законний представник обвинуваченого підтримав його апеляційну скаргу та просив задовольнити. Щодо апеляційної скарги прокурора, то законний представник ОСОБА_9 заперечував проти її задоволення.
Захисник ОСОБА_9 апеляційну скаргу свого підзахисного підтримав, просив її задовольнити. Розгляд апеляційної скарги прокурора залишив на розсуд суду.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, перевіривши матеріали провадження в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно із вимогами п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, тягне за собою скасування судового рішення.

Серед завдань кримінального провадження, передбачених у ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

З цією вимогою кореспондуються вимоги ч. 1 ст. 370 КПК України про ухвалення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Осудність є однією з загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст. 19 КК України критеріїв відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Виходячи з положень ст. 23 КК України, виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності. Умисна форма вини включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 259 КК України та вирішуючи питання про застосування примусових заходів медичного характеру, вищевказаних положень закону суд першої інстанції належним чином не дотримався.
Як вбачається із наявного в матеріалах кримінального провадження висновку судово-психіатричної експертизи №146 від 27 квітня 2022 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період часу, що має відношення до скоєння інкримінованого йому діяння, страждав і в даний час страждає хронічними психічними хворобами в формі шизофренії параноїдної. Вказане хронічне психічне захворювання позбавляло можливості ОСОБА_9 віддавати собі звіт у своїх діях (бездіяльності) і керувати ними у період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння. За своїм психічним станом в теперішній час ОСОБА_9 , також, не може віддавати собі звіт у своїх діях (бездіяльності) і керувати ними та потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричну лікарню із звичайним наглядом.
Таким чином, із зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісна наявність у свідомості чітко сформованих мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину, чого судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження та встановлення фактичних обставин справи належним чином враховано не було. А тому, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції про таке психічне ставлення обвинуваченого ОСОБА_9 до вчиненого суспільно небезпечного діяння як наявність умислу на вчинення кримінального правопорушення, за ознаками завідомо неправдивого повідомлення про підготовку вибуху, що загрожувало загибелі людей чи іншими тяжкими наслідками, передбаченого положеннями ч. 1 ст. 259 КК України, у зв`язку із чим, приходить до висновку про необхідність змінити ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2022 року, виключивши з мотивувальної частини ухвали посилання на спрямованість умислу ОСОБА_9 при вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України.
Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що в ході судового провадження в суді першої інстанції він та його захисник наполягали на застосуванні примусових заходів медичного характеру у виді амбулаторного лікування, чого судом першої інстанції належним чином не було прийнято до уваги і, у зв`язку із чим, ОСОБА_9 просить змінити ухвалу та застосувати до нього саме примусове медичне амбулаторне лікування, то колегія суддів відхиляє такі доводи апеляційної скарги, з огляну на наступне.
Згідно зі ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили злочин у стані неосудності.

Особа, визнана неосудною, не підлягає кримінальній відповідальності, незалежно від тяжкості вчиненого нею суспільно-небезпечного діяння.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом. Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановлених Кримінальним та Кримінально процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами. За рішенням суду застосовуються вищевказані примусові заходи медичного характеру.

Тож, оскільки відповідно до дослідженого судом першої інстанції висновку судово-психіатричної експертизи №146 від 27 квітня 2022 року, вбачається, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не може віддавати собі звіт у своїх діях (бездіяльності) і керувати ними та потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричну лікарню із звичайним наглядом, то колегія суддів приходить до висновку про те, що в даному випадку не може бути застосоване надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, так як це прямо суперечитиме висновку кваліфікованих лікарів, зробленого на основі даних про психічний стан обвинуваченого, який і став підставою для обрання ОСОБА_12 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.
А тому, наа підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити.
Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2022 року про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 , за ч. 1 ст. 259 КК України змінити.
Виключити з мотивувальної частини ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2022 року про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 посилання на спрямованість умислу при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України.
В іншій частині ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2022 року про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 , за ч. 1 ст. 259 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4