Справа 688/764/22
№ 1-в/688/45/22
Ухвала
іменем України
04 травня 2022 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
представників ДУ «Шепетівська виправна колонія № 98» ОСОБА_5 ОСОБА_6 , (у режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференцзв`язку з Державною установою «Шепетівська виправна колонія №98» в залі судових засідань в м. Шепетівці судове провадження за заявою засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт НОМЕР_1 , вид. 04 липня 2012 року), уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, раніше судимого:

- вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 19 вересня 1996 року за ч.2 ст. 206, ч.2 ст. 141, ст. 42 КК України у виді 2 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 15 липня 1997 року за ч.2 ст. 206, ч.2 ст. 141, ст.ст. 42,43 КК України у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 13 листопада 1998 року умовно-достроково на 2 роки 11 місяців 5 днів,

про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк,

встановив:
04 квітня 2022 року засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з заявою про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, посилаючись на те, що 16 вересня 2021 року Конституційний Суд України виніс рішення №006р710-21, яким визнав, що неможливість застосування ст.ст.81,82 КК України до осіб, засуджених довічно, є порушенням ст.28 Конституції України і являє собою катування. Зазначає, що в березні 2019 року Європейським судом з прав людини прийнято рішення в справі «Петухов проти України №2», яким визнано, що відсутність можливості звільнення або пом`якшення покарання у виді довічного ув`язнення є порушенням ст.3 Конвенції з прав людини, яку ратифікувала Україна. Вказує, що Україна визнала порушення ст.3 Конвенції, що підтвердив Конституційний суд України в рішенні від 16 вересня 2021 року. Посилається на те, що, починаючи з 2019 року дане питання не врегульоване законодавчо і не прийнятий відповідний закон. Вважає, що ухиляння судової гілки влади від вирішення даного питання і поновлення порушених прав в судах, є прямим порушенням Конвенції про захист прав людини, Конституції України і унеможливлює вступ України до Європейського Союзу. За наведених обставин, просить замінити призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання, яке підпадає під дію ст.81, 82 КК України, тобто на позбавлення волі на певний строк.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 свою заяву підтримав, з підстав викладених у заяві. Просив захистити його конституційні права, замінивши призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Звернув увагу суду на те, що чинне законодавство не передбачає можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням, а тому просить поновити його конституційне право, призначивши покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Також просив врахувати, що відбув майже 20 років позбавлення волі, притягувався до дисциплінарної відповідальності, однак всі стягнення погашені, що вказує на покращення його поведінки, а також врахувати стан його здоров`я, який постійно погіршується.

Заслухавши пояснення засудженого, який просив клопотання задовольнити, представників Державної установи «Шепетівська виправна колонія (№98)» та прокурора, які вважали клопотання засудженого таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на відсутність підстав, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 6 Конституції передбачено, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Метою функціонального поділу державної влади на законодавчу, виконавчу та судову є розмежування повноважень між різними органами державної влади та недопущення привласнення повноти державної влади однією з гілок влади.

Отже суд, як орган державної влади, здійснюючи функцію правосуддя, діє на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так під час виконання вироків суд, визначений ст.539 КПК України має право вирішувати питання, визначені ст.537 КПК України.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.539 КПК України клопотання про вирішення питання про пом`якшення покарання подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

За даними інформації, наданої державною установою «Шепетівська виправна колонія» засуджений ОСОБА_7 з 05 січня 2022 року перебуває на лікуванні в багатопрофільному лікувальному закладі (№1) при державній установі «Шепетівська виправна колонія», отже місцем відбування покарання засудженого на час його звернення із відповідним клопотанням є державна установа «Шепетівська виправна колонія», а тому справа підсудна Шепетівському міськрайонному суду Хмельницької області.

Звертаючись до суду з даною заявою, засуджений просить поновити його конституційне право, замінивши покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк. Дана заява засудженого, яка фактично зводиться до пом`якшення покарання - заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, з урахуванням компетенції суду щодо вирішення питань, які виникають під час виконання вироку, підлягає розгляду в межах п.п.2,3,13 ч.1 ст.537 КПК України, якими визначено, що під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч.2,3 ст.74 КК України.

Судом встановлено, що вироком Апеляційного суду м. Києва від 12 лютого 2004 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст. 115, п.13 ч.2 ст.115, ч.1 ст.125, ст.70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі. Ухвалою судової колегії у кримінальних справах Верховного Суду України від 06 вересня 2004 року даний вирок залишено без змін. Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2005 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ст.349, ч.2 ст.27 ст.392, ч.2 ст.15 ч.2 ст.393, ст.ст.70,71 КК України та призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 березня 2006 року вирок Шевченківського районного суду м. Києва залишено без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 10 жовтня 2016 року на підставі ч.5 ст.72 КК України засудженому зараховано в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 21 червня 2003 року по 06 травня 2004 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно медичної довідки начальника Шепетівської багатопрофільної лікарні №98 засуджений ОСОБА_7 , 1980 року народження знаходиться на стаціонарному лікуванні в дерматологічному відділенні Шепетівської багатопрофільної лікарні №98 з 05 січня 2022 року з діагнозом: Поширений псоріаз, прогресуюча стадія, змішана форма. Загальний стан засудженого станом на 29 квітня 2022 року задовільний.

Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 279/7 засуджений ОСОБА_7 12 грудня 2019 року був госпіталізований до терапевтичного відділення Стрижавської багатопрофільної лікарні №81 за направленням лікаря медичної частини №1 з діагнозом ІХС. Гіпертонічна хвороба II ст. 1ст. Встановлено клінічний діагноз: ІХС. Атеросклеротичний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІст. 2 ст, гіпертензивне серце. СНІ, ризик ІУ (ожиріння). Аліментарне ожиріння ІІ ст. (ІМТ-35). Хронічний некалькульозний холецистит в стадії ремісії. Прості кісти нирок. Нефролітіаз обох нирок.

Законом України про кримінальну відповідальність, зокрема ст.ст.81,82,85-87 КК України, визначені підстави для умовно-дострокового звільнення засудженої особи від відбування призначеного судом першої інстанції покарання, заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, звільнення від покарання на підставі закону України про амністію або акта про помилування, а кримінальним процесуальним законом, зокрема ст.ст.537, 539 КПК України, визначено саму процедуру розгляду таких питань.

Так, частиною 3 ст.74 КК України визначено, що призначена засудженому міра покарання, яка перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленого санкцією нового закону. У разі, якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною 1 статті 72 цього Кодексу.

Отже вказана норма підлягає застосуванню у разі прийняття нового закону, яким максимальна межа покарання знижена, або передбачає більш м`яке покарання.

Відповідно до ч.2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Призначене ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі відповідає положенням та нормам КК України, які діяли на момент вчинення ним злочинів.

Суд зауважує, що прийняте Конституційним Судом рішення, яким Суд визнав, що неможливість застосування ст.ст.81,82 КК України до осіб, засуджених довічно, є порушенням ст.28 Конституції України і являє собою катування не є новим Законом та не може застосовуватися судом як підстава для заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Згідно з положеннями ст.82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

У пунктах 3 та 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», роз`яснено, що відповідно до ч.1 ст.81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, обмеження або позбавлення волі на певний строк, а також до військовослужбовців, які засуджені до службових обмежень чи тримання в дисциплінарному батальйоні. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч.1 ст.82 КК може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк.

Статтею 51 КК України передбачені види покарань для осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, зокрема, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

Отже вимогами національного законодавства не передбачено умовно-дострокового звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким для осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.

Системний аналіз кримінального процесуального законодавства України, дає підстави для висновку, що до компетенції судді місцевого суду, на даний час, розгляд клопотань про умовно дострокове звільнення від відбування покарання або ж заміну не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням, відносно осіб засуджених до покарання у виді довічного позбавлення волі, враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права, що знайшов своє закріплення у практиці Конституційного Суду України і рішеннях Європейського суду з прав людини, не віднесений, оскільки при вирішенні такого клопотання суддя суду першої інстанції повинен діяти відповідно до точного змісту норми права, яку він застосував, у межах своєї компетенції, суворо дотримуючись процедури розгляду клопотання, тобто виходити з принципу законності.

Суд зауважує, що норми кримінального процесуального закону України зобов`язують суддю діяти виключно в межах своїх повноважень, передбачених процесуальним законом, та приймати рішення керуючись загальними приписами ст.370 КПК України, а тому, здійснюючи розгляд клопотання ОСОБА_7 , як особи, засудженої до довічного позбавлення волі, суд не може вийти за межі повноважень, встановлених кримінальним процесуальним законом України та законом України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи, що ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі, а заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч.1 ст. 82 КК України може застосовуватись лише до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, відсутні підстави для задоволення заяви про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Посилання засудженого на законодавчі прогалини, що створюють обмеження права засуджених до довічного позбавлення волі осіб щодо можливості заміни таким особам покарання на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, що з врахуванням практики Європейського суду з прав людини, зумовлює обов`язок суду безпосередньо застосовувати ст.28 Конституції України, є необґрунтованими.

Суд зауважує, що встановленні Європейським судом з прав людини порушення перш за все стосуються обов`язку держави в особі її законодавчого органу виконати рішення Європейського суду, а не обов`язку суду усувати певні законодавчі прогалини своїм рішенням.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема саме «Пєтухов проти України» від 12 березня 2019 року, поклав обов`язок на державу відповідача провести реформу системи перегляду вироків відносно осіб засуджених до довічного позбавлення волі, що само по собі лежить за межами повноважень судової гілки влади.

В іншому випадку це свідчило б про привласнення повноти державної влади судовою гілкою влади, що є неприпустимим у правовій державі.

При цьому Європейський суд зазначив, що механізм такого перегляду в кожному конкретному випадку має стосуватися перевірки обставин виправлення чи перевиховування засудженого, щоб останній, за певних обставин, отримав право на звільнення (п.194).

Суд зауважує, що такі обставини, наявність яких будуть підставою для заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк чи заміни його іншим видом покарання, а також звільнення від подальшого відбування покарання, мають бути визначені законодавчим органом держави Верховною Радою України, шляхом прийняття відповідного закону.

Більш того, суд звертає увагу на те, що у рішенні «Пєтухов проти України» від 12 березня 2019 року, Європейський суд з прав людини саму систему призначення покарань та види покарання, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, не вважав такими, що суперечать положенням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Натомість Європейський суд з прав людини акцентував увагу на необхідності розроблення процедури періодичного перегляду доцільності відбування засудженими особами призначених покарань у виді довічного позбавлення волі, на предмет, чи не відпали чинники суспільної небезпечності вказаних осіб і, за наявності певних умов та з`ясування можливості звільнення такої особи від подальшого відбування такого покарання.

Крім того, суд зазначає, що законодавство України про кримінальну відповідальність передбачає механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування. Так, положенням ч.1 ст.87 КК України передбачено можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.

Згідно ч.2 ст. 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років. Детальний механізм помилування визначений Положенням «Про порядок здійснення помилування», затвердженим Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015.

Таким чином, нормами Кримінального кодексу України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та практиці Європейського суду з прав людини. Такою можливістю вправі скористатися і засуджений ОСОБА_7 .

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання у виді довічного позбавлення на покарання у виді позбавлення волі на певний строк слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.82, 87 КК України, ст.ст.377, 395, 537, 539 КПК України суд,

ухвалив:
У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_8