КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/3376/2022 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
Єдиний унікальний номер: № 369/6979/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2022 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу

прокурора Бучанської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 серпня 2022 року,
за участі:
прокурора ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.08.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Бучанської окружної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0002330 від 20.07.2022 року, а саме: на екскаватор-навантажувач, реєстраційний номер НОМЕР_1 , марки «JCB» 2013 року випуску, заводський номер НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 / НОМЕР_4 , об`ємом двигуна 4400 см. куб., масою 8935 кг, власником якого є ТОВ «УРАРТУ АМО» та асфальтоукладач марки «DYNAPAC» моделі СС 422HF, загальною масою 11200 кг.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.08.2022 року та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити та накласти арешт на вищевказане майно, шляхом заборони його відчуження.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, щоекскаватор-навантажувач та асфальтоукладач є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та використовувалися для будівництва боксів, передбачених для мийки транспортних засобів, які ведуться всупереч вимогам чинного містобудівного, земельного та іншого законодавства без отримання необхідних дозволів на будівництво та всупереч містобудівній документації на місцевому рівні.
Зазначена будівельна техніка є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також постановою слідчого 04.08.2022 року визнана речовим доказом у кримінальному провадженні.
Як зазначає сторона обвинувачення, накладення арешту є необхідним, доцільним, розумним та співрозмірним обмеженням права власності та відповідає завданням кримінального провадження.
В судове засідання представник власника майна не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату та час призначеного судового розгляду.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана бути зацікавленою провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги прокурора за відсутності представника власника майна, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав доводи власної апеляційної скарги та просив її задовольнити в повному обсязі, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, Бучанською окружною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні, відомості про яке 20.07.2022 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002330 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 254, ч. 1 ст. 364 КК України.

04.08.2022 року слідчим СВ ВП № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області проведено огляд земельної ділянки за адресою: Київська область, Бучанський район, м. Буча, поруч із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:130:0001, під час якого виявлено будівельну техніку, а саме: екскаватор-навантажувач, реєстраційний номер НОМЕР_1 , марки «JCB» 2013 року випуску, заводський номер НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 / НОМЕР_4 , об`ємом двигуна 4400 см. куб., масою 8935 кг, власником якого є ТОВ «УРАРТУ АМО», водієм якого є ОСОБА_7 , який добровільно надав свідоцтво про реєстрацію машини серія № НОМЕР_5 та асфальтоукладач марки «DYNAPAC» моделі СС 422HF, загальною масою 11200 кг, власником якого ймовірно є ТОВ «УРАРТУ АМО».
Вказану будівельну техніку було вилучено та передано на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_8 .

04.08.2022 року постановою слідчого екскаватор-навантажувач, реєстраційний номер НОМЕР_1 , марки «JCB» 2013 року випуску, масою 8935 кг та асфальтоукладач марки «DYNAPAC» моделі СС 422HF, загальною масою 11200 кг визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0002330 від 20.07.2022 року.

08.08.2022 року прокурор Бучанської окружної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з клопотанням про накладення арешту на вищевказану будівельну техніку.

Клопотання мотивовано необхідністю накладення арешту на тимчасово вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

11.08.2022 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відмовлено у задоволенні клопотання прокурора.

Відмовляючи у задоволенні клопотання процесуального керівника у кримінальному провадженні, слідчий суддя встановив, що прокурором не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться у клопотанні прокурора.

З такими висновками слідчого судді, колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.
Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні прокурором доводи про накладення арешту на вищевказане майно, перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна і приходить до висновку, що вказаних доводів недостатньо для підтвердження наявності підстав, передбачених ст. 167 КПК України для накладення арешту на майно.

Зокрема, посилаючись у клопотанні, що будівельна техніка, вилучена в ході проведення обшуку, є речовим доказом та відповідають критеріям майна, на яке може бути накладено арешт, визначеним ст. 170 КПК України, прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

В той же час, прокурором не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, про які вказано у його клопотанні, оскільки ним не надано доказів, що для встановлення обставин у кримінальному провадженні вказане майно не може бути використане без застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна. Іншими словами стороною обвинувачення не доведено доцільність у накладенні арешту на будівельну техніку, яка ймовірно використовувалась для будівництва комбінованої капітальної споруди, призначеної для миття автотранспортних засобів шляхом заборони її відчуження, про що слушно зазначив слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі.

Зі змісту клопотання про арешт майна вбачається, що слідчим під час огляду земельної ділянки 04.08.2022 року зафіксовано знаходження на ній будівельної техніки з ідентифікуючими ознаками. Однак процесуальний керівник не зазначає, яке в подальшому доказове значення матиме вказана будівельна техніка під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 254, ч. 1 ст. 364 КК України. Отже не доведено, яким саме чином вилучений екскаватор-навантажувач та асфальтоукладач можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження в розумінні ст. 98 КПК України. Більш того, процесуальний керівник у клопотанні та у судовому засіданні не наводить обставин, за яких ймовірне відчуження будівельної техніки власником перешкоджатиме встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Наведені прокурором у клопотанні про арешт майна підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, не може бути визнано достатнім для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки, згідно положень ст. 171 КПК України, наведені у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання, тоді як саме клопотання не є доказом будь-яких обставин.
Колегія суддів погоджується з такими висновками та вважає, що слідчий суддя, встановлюючи наявність правових підстав для арешту вищевказаного майна, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність останніх у даному кримінальному провадженні, а прокурор, обґрунтовуючи подане клопотання про арешт майна, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.08.2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Бучанської окружної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0002330 від 20.07.2022 року, а саме: на екскаватор-навантажувач, реєстраційний номер НОМЕР_1 , марки «JCB» 2013 року випуску, заводський номер НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 / НОМЕР_4 , об`ємом двигуна 4400 см. куб., масою 8935 кг, власником якого є ТОВ «УРАРТУ АМО» та асфальтоукладач марки «DYNAPAC» моделі СС 422HF, загальною масою 11200 кг, залишити без змін, а апеляційну скаргупрокурора Бучанської окружної прокуратури ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

__________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4