Справа № 165/1494/21
Номер провадження: 1-і/156/1/22
У Х В А Л А

Іменем України

02 серпня 2022 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні (із застосуванням засобів відеоконференції) в залі суду в смт. Іваничі (на підставі ухвали голови Волинського апеляційного суду ОСОБА_6 від 27.07.2022 у справі № 165/1494/21) клопотання прокурора Нововолинського відділу Володимир-Волинської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Нововолинським міським судом Волинської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 перебуває під вартою в ДУ «Луцький слідчий ізолятор» на підставі ухвали слідчого судді від 17.04.2021, ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 09.06.2022 визначено строк тримання обвинуваченого під вартою до 07.08.2022.

21.07.2022 прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_3 звернулась до Нововолинського міського суду Волинської області із клопотанням щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 ще на 60 днів.

На підставі подання в.о. голови Нововолинського міського суду Волинської області ОСОБА_7 ухвалою голови Волинського апеляційного суду ОСОБА_6 від 27.07.2022 у справі № 165/1494/21 була визначена територіальна підсудність клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України, за Іваничівським районним судом Волинської області.

Під час судового розгляду прокурор ОСОБА_3 підтримала заявлене нею клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 . Своє клопотання прокурор мотивує обґрунтованістю підозри ОСОБА_4 у скоєнні умисних тяжких злочинів, передбачених ч.2, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України, необхідністю забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, наявністю ризиків з боку обвинуваченого в подальшому переховуватись від суду, вчиняти інші правопорушення, здійснювати протиправний вилив на потерпілих та свідків, перешкоджати здійсненню кримінального провадження іншим чином. Прокурор вважала необхідним продовжити застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою ще на 60 днів, оскільки (на думку сторони обвинувачення) інші, більш м`які запобіжні заходи, не здатні нівелювати існування ризиків у кримінальному провадженні з боку цієї особи.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував своєї вини у скоєнні інкримінованих йому діянь, не заперечував проти задоволення клопотання сторони обвинувачення та продовження відносно нього раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою ще на 60 днів.

Захисник ОСОБА_5 підтримав позицію обвинуваченого з приводу клопотання, заявленого прокурором, однак вказав, що ОСОБА_4 не намагався переховуватись від органу досудового розслідування та суду, не намагався протиправно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні.

Клопотання сторони обвинувачення суд вирішує таким чином.

За змістом ч.1 ст. 92 КПК України, за загальним правилом, обов`язок доказування у кримінальному провадженні покладається на слідчого, прокурора.

Згідно зі ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому гл. 18 КПК.

Як зазначено у ч.4 ст. 176 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України, під час судового провадження запобіжні заходи застосовуються судом за клопотанням прокурора.

Згідно зі ст. 177 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При цьому підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії.

Згідно з ч.1 ст. 183 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів (ч.1 ст. 197 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України).

Клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.1 ст. 199 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України).

Оцінюючи наведені підстави для продовження у даній конкретній справі відносно ОСОБА_4 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону). Ст. 29 Конституції України гарантується право кожної людини на свободу та особисту недоторканність.

Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Україною 17.07.1997 ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини. Саме така правова позиція висловлена у п.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України».

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного у п.175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04) від 21.04.2011, де зазначено, що обґрунтована підозра - це існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти і інформація, якими сторона обвинувачення обґрунтовує причетність ОСОБА_4 до вчинення кількох умисних кримінальних правопорушень, в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування відображені з достатньою мірою для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 28.10.1994 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v. the United Kingdom), заява № 14310/88, зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження, що є завданням наступних етапів кримінального процесу. Як вбачається із додатків до обвинувального акта, стороною обвинувачення зібрані певні докази у кримінальному провадженні. Однак ці докази мають бути досліджені на більш пізніх етапах судового розгляду справи.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 органом досудового розслідування пред`явлені обвинувачення у скоєнні умисних злочинів проти власності, за найтяжче з яких санкція відповідної статті КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років.

Обвинувачений не є працевлаштованим, не має міцних соціальних зв`язків, під впливом суворості можливого покарання за скоєння тяжкого злочину обвинувачений може намагатись уникнути суду, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнані менш небезпечними, ніж покарання за скоєний злочин та процедура його відбування. Суд враховує на фоні складної суспільно-політичної обстановки в Україні, запровадженні в державі воєнного стану та збройної агресії російської федерації проти України високу імовірність виїзду особи на територію, котра є тимчасово непідконтрольною державній владі України, або за межі України, що тягнутиме за собою неминуче ускладнення процедури подальшого судового розгляду кримінальної справи.

ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив той факт, що ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 29.01.2019 у справі № 165/1514/18 було оголошено його розшук у зв`язку з неприбуттям обвинуваченого до суду без поважних причин, розгляд відповідного кримінального провадження щодо цієї особи суд відновив лише 26.05.2021, після затримання обвинуваченого органом поліції.

Відтак, прокурором доведено існування щодо ОСОБА_4 ризику переховуватись від правосуддя

Оцінюючи існування з боку ОСОБА_4 ризику вчинити інше кримінальне правопорушення суд враховує, що інкриміновані особі діяння (викрадення чужого майна) на теперішній час припинились зовсім, твердження сторони обвинувачення про можливість вчинити інше правопорушення є абстрактним, не було підтверджене певними доказами в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вже неодноразово висловлював у своїй практиці позицію, згідно з якою «висновки про наявність небезпеки вчинення нових правопорушень мають бути підкріплені конкретними фактами» (п.134 рішення Суду у справі «Александр Макаров проти Росії» (Aleksandr Makarov v. Russia), заява 15217/07, від 12.03.2009). Отже, прокурором не доведено існування з боку ОСОБА_4 ризику вчинити інше кримінальне правопорушення.

Стороною обвинувачення не надано до суду жодних доказів, котрі дозволяли б поза розумним сумнівом припускати можливість впливу обвинуваченого на інших учасників кримінального провадження (заяв потерпілих чи свідків про наявність протиправного тиску на них з боку обвинуваченого, звернень з цього приводу до правоохоронних органів тощо). Доказів наявності соціальних зв`язків обвинуваченого з потерпілими та свідками стороною обвинувачення не надано.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Летельє проти Франції» (Letellier v. France), заява № 12369/86, від 26.06.1991, п. 39, визнав, що реальна небезпека чинення тиску на свідків може таки бути на початку справи, але з часом вона значно зменшується й врешті зникає зовсім. Таким чином, прокурором не було доведено існування з боку ОСОБА_4 ризику здійснення протиправного впливу на інших учасників кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v. Russia), заява № 7064/05, від 01.06.2006, п.79, вказав, що на початкових стадіях розслідування ризик втручання особи у здійснення правосуддя міг виправдовувати її тримання під вартою, однак після того, як докази були зібрані, ця підстава своє значення втратила.

Складаючи і скеровуючи до суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 , сторона обвинувачення виходила з того, що у справі вже зібрані достатні докази для визнання особи винною у скоєнні злочинів проти власності. Водночас твердження прокурора щодо імовірних намагань ОСОБА_4 «перешкоджати здійсненню кримінального провадження іншим чином» є занадто абстрактними, не були підтверджені певними доказами.

Аналізуючи у своїй правозастосовній практиці питання застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути певні ризики, при цьому обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (рішення у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, заява № 40107/02, п. 80).

У кримінальному провадженні можуть бути застосовані такі запобіжні заходи (ч. 1 ст. 176 КПК): особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою. Види цих заходів законодавцем наведено у порядку зростання ступеня суворості; відповідно найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

З урахуванням наданих ОСОБА_4 під час судового розгляду справи пояснень з приводу відсутності у нього правовстановлюючих документів на нерухоме майно (квартиру, де фактично мешкав до взяття під варту обвинувачений), застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не є можливим, оскільки інакше вирішення цього питання порушуватиме право власників нерухомого майна на вільне володіння, користування, розпорядження таким майном (ст. 41 Конституції України).

Будь-якими особами, котрі заслуговували б на довіру, на час розгляду судом питання про продовження строку застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не були взяті зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а відтак, запобіжний захід у виді особистої поруки відносно згаданої особи не може бути застосовано.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання є недостатнім для забезпечення виконання ОСОБА_4 процесуальних обов`язків у вказаному кримінальному провадженні оскільки раніше, перебуваючи на волі, обвинувачений ухилявся від явки до суду, що призвело до оголошення розшуку ОСОБА_4 та зволікання з вирішенням кримінального обвинувачення щодо цієї особи судом по суті (про цю обставину стверджувала сторона обвинувачення, її підтвердив і сам ОСОБА_4 ).

Отже, підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 на теперішній час відсутні.

Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Оцінюючи в сукупності особу ОСОБА_4 , обставини вчинення кримінальних правопорушень, необхідність забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також доведеність прокурором наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, існування відносно обвинуваченого одного з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити застосування відносно обвинуваченого раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Водночас, хоча прокурор і просить про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 ще на 60 днів, стороною обвинувачення у поданому до суду клопотанні не наведено обставин, котрі перешкоджали би завершенню судового розгляду кримінальної справи впродовж менш тривалого часу.

З урахуванням визнання обвинуваченим своєї причетності до інкримінованих йому правопорушень проти власності, значної тривалості перебування ОСОБА_4 під вартою, суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою до 40 днів (із можливістю внесення застави).

Продовжуючи застосування раніше обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд одночасно визначає заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Нормами ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» визначено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб: з 1 січня 2022 року 2481,00 грн.. Отже, в грошовому вираженні визначена судом сума застави становить 49620,00 грн., що з урахування матеріального стану підозрюваного є достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_4 обов`язків, встановлених КПК.

Таким чином, розглядуване клопотання прокурора про продовження строку раніше обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7,8,131,176,177,178,181,194,322,325,331 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України - задовольнити частково.

Продовжити дію обраного відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час судового розгляду кримінального провадження (справа № 165/1494/21) запобіжного заходу у виді тримання під вартою у Державній установі «Луцький слідчий ізолятор» на строк сорок днів, тобто з 02.08.2022 по 10.09.2022.

Визначити для обвинуваченого заставу в розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в грошовому вираженні 49620 (сорок дев`ять тисяч шістсот двадцять) гривень 00 копійок.

Обвинувачений або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в цій ухвалі, протягом строку дії цієї ухвали за реквізитами: рахунок № UA0002504, Банк - ДКСУ м. Київ, код ЄДРПОУ- 26276277 одержувач: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Волинській області.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки: прибувати до прокурора або до суду за першою вимогою; не залишати територію м. Нововолинська Володимирського району Волинської області без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що в разі внесення застави у визначеному в цій ухвалі розмірі оригінал документа з відміткою банку на підтвердження внесення застави повинен бути наданий уповноваженій особі Державної установи «Луцький слідчий ізолятор».

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена особа Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» негайно має здійснити розпорядження про звільнення обвинуваченого з-під варти та повідомити усно та письмово головуючого суддю у даному кримінальному провадженні.

У разі внесення застави з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти у зв`язку з внесенням застави, визначеної в цій ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані з застосуванням запобіжного заходу у виді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити обвинуваченому та заставодавцю, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом прокурора, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Копію цієї ухвали надати обвинуваченому негайно після її оголошення.

Копію цієї ухвали направити для виконання до адміністрації Державної установи «Луцький слідчий ізолятор».

Строк дії цієї ухвали встановити до 10.09.2022 включно.

Ця ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена на підставі рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 № 4-р/2019 до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області впродовж семи днів з дня її проголошення (для особи, яка перебуває під вартою, строк подання апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення).

Повний текст цієї ухвали суду виготовлено в нарадчій кімнаті, проголошено, надано для ознайомлення учасникам кримінального провадження 03.08.2022 о 14 год. 00 хв.

Суддя ОСОБА_1