Справа № 1-446/2005
Провадження № 5/466/3/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2022 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за клопотанням захисника засудженого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про звільнення засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку,-

ВСТАНОВИВ:

до Шевченківського районного суду м. Львова надійшло клопотанням захисника засудженого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про звільнення засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Клопотання обґрунтовано тим, що Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 15.09.2005 ОСОБА_3 засуджено за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання з випробовуванням та призначено іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 03.08.2007 (справа № 5-124/07) скасовано звільнення ОСОБА_3 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням за ч.1 ст.309 КК України та направлено його для відбування покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 15.09.2005, у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

хвалою Залізничного районного суду м. Львова від 29.04.2022 (справа № 1-446/2005) вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 15.09.2005 відносно ОСОБА_3 приведено у відповідність до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018 та покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі замінено на покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Станом на 27.06.2022 вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 15.09.2005 не виконано.

Відповідно до ст. 152 КВК України, однією із підстав звільнення від відбування покарання є закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.

На адресу суду надійшла заява від захисника ОСОБА_4 про проведення судового засідання без їх участі.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 15.09.2005 ОСОБА_3 засуджено за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання з випробовуванням та призначено іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 03.08.2007 (справа № 5-124/07) скасовано звільнення ОСОБА_3 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням за ч.1 ст.309 КК України та направлено його для відбування покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 15.09.2005, у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 29.04.2022 (справа № 1-446/2005) вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 15.09.2005 відносно ОСОБА_3 приведено у відповідність до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018 та покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі замінено на покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Станом на 27.06.2022 вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 15.09.2005 не виконано.

Відповідно до ст. 152 КВК України, однією із підстав звільнення від відбування покарання є закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.

Положеннями ч.1 ст. 74 КК України передбачено, що звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Приписами ст. 80 КК України передбачено:

Особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки:

1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі;

3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин;

4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин;

5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

За змістом цього кримінального закону, навіть якщо особа, засуджена за вчинення злочину до одного року позбавлення волі, ухилялася від відбування покарання, строк давності виконання цього обвинувального вироку не може бути більше 10-ти років.

Стаття 80 КК передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі N 5-324кс15 (постанова від 24 грудня 2015 року) ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Правова природа звільнення від відбування призначеного покарання на підставі ст. 80 КК України зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків.

Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Редакція ч. 3 ст. 80 КК України певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч. 3 ст. 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК.

Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч. 3 ст. 80 КК України, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину.

Таке правозастосування суперечить ч. 1 ст. 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду.

Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

ОСОБА_3 не притягався до кримінальної відповідальності за фактом ухилення від відбування покарання, не було відкрито жодного кримінального провадження щодо нього за цією статтею, та не існує жодного обвинувального вироку, яким би ОСОБА_3 було засуджено за "ухилення від відбування покарання". Тобто, юридичний факт "ухилення" від відбування ОСОБА_3 відсутній.

Станом на даний час вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 15.09.2005 відносно засудженого ОСОБА_3 не виконано, жодних інших злочинів останній не вчиняв, до кримінальної відповідальності не притягався (відповідь № 7/Аз/21/1 від 11.04.2022 Управління інформаційно аналітичної підтримки ГУНП у Львівській області).

З моменту засудження ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) пройшло більше 16 - ти років, строк давності виконання вироку не зупинявся, не переривався, тому ОСОБА_3 набуває право, в порядку ст. 80 КК України, бути звільненим від відбуття покарання.

Згідно відповіді № З-31/аз/38/01-22 від 26.05.2022 ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області, станом на 26.05.2022 ОСОБА_3 в розшуку не перебуває.

Відповідно до ч. 1 ст. 537 Кримінального процесуального кодексу України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання:

1) про відстрочку виконання вироку;

2) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання;

3) про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким;

4) про звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років;

5) про направлення для відбування покарання жінок, звільнених від відбування покарання внаслідок їх вагітності або наявності дітей віком до трьох років;

6) про звільнення від покарання за хворобою;

7) про застосування до засуджених примусового лікування та його припинення;

8) про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком;

9) про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку;

10) про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53,частини третьої статті 57,частини першої статті 58,частини першої статті 62 Кримінального кодексу України;

11) про застосування покарання за наявності кількох вироків;

12) про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді;

13) про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України;

13-1) про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань;

13-2) про застосування заходу стягнення до осіб, позбавлених волі, у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери);

13-3) про зміну обов`язків, покладених на засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням;

14) інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Згідно ч. 2 ст. 539 Кримінального кодексу України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається:

1) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні) 13-1, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу;

2) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13 частини першої статті 537 цього Кодексу;

3) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 5, 8, 9 частини першої статті 537 цього Кодексу;

4) до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53 Кримінального кодексу України), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 частини першої статті 537, статті 538 цього Кодексу.

Оскільки у переліку п.п.1-13-3 ст. 537 КПК України не передбачено вирішення питання звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, тому суд розглядає дане клопотання як "інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку", що зазначено у п. 14 даної статті.

Проте, у ч. 2 ст. 539 КПК України зазначено, що питання передбачені п. 14 ст. 537 КПК України, тобто "інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку" вирішуються судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання або судом, який ухвалив вирок.

На підставі вищевикладеного, керуючись ч.1 ст. 74, ст. 80 КК України, ст.152 КВК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

клопотання задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , від відбуття покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 15.09.2005.

На ухвалу протягом семи діб з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Львова.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1