Житомирський апеляційний суд
Справа №289/1770/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.125 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №289/1770/21 за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_9 на вирок Радомишльського районного суду Житомирської області від 23 листопада 2021 року відносно

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

в с т а н о в и в:
зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме буде періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 майнову шкоду в сумі 5575 грн. та моральну шкоду в сумі 2000 грн., а всього 7575 грн.
В решті цивільного позову відмовлено.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 26 серпня 2021 року близько 22 години, перебуваючи по вул. Карпенка в м. Радомишль Житомирської області, у ОСОБА_8 , в ході словесного конфлікту з малолітнім ОСОБА_10 , виник протиправний умисел, направлений на заподіяння ОСОБА_10 , тілесних ушкоджень.
Реалізуючи вказаний протиправний умисел, направлений на спричинення малолітньому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність вчинюваних дій, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 наніс ОСОБА_10 один удар правою рукою в обличчя, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді садин, синців обличчя та кінцівок, струсу головного мозку, які по своїй категорії відносяться до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я.
Умисні дії ОСОБА_8 знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали у вигляді отримання малолітнім потерпілим ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині незадоволення вимог про стягнення витрат на професійну правову допомогу адвоката, як незаконний, а своїм рішенням стягнути з ОСОБА_8 вказані витрати у розмірі 25 000 грн. на користь ОСОБА_10 . В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що до матеріалів справи було додано оригінал договору про надання правової допомоги від 05.10.2021 року, оригінал кошторису на правову допомогу адвокатом у суді першої інстанції від 05.10.2021 року, оригінал Ордеру Серії АА № 0014149 від 05.10.2021 року, належними чином завірену копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, видане Радою адвокатів міста Києва Серії КВ №6367 від 11.04.2019 року, що є належними доказами надання професійної правничої допомоги адвокатом ОСОБА_11 . Крім того, посилаючись на практику Верховного Суду, з урахуванням виконаної адвокатом роботи та складності справи, принципів співмірності та розумності судових витрат, реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням кількості судових засідань, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги, вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи у розмірі 25 000 грн.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, яка заперечила щодо апеляційної скарги представника, думку обвинуваченого та його захисника, які вважали вирок суду законним, просили залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини кримінального провадження, їх кримінально-правова кваліфікація, доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а також вид і розмір призначеного покарання в апеляційному порядку сторонами кримінального провадження не оскаржено, а тому вирок суду в цій частині апеляційним судом не переглядається. Предметом апеляційного розгляду у цій справі є відшкодування процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вирішуючи питання щодо процесуальних витрат, суд має чітко дотримуватись вимог глави 8 КПК України, яка регламентує поняття процесуальних витрат у кримінальному процесі, їх види та порядок відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
До таких витрат відповідно п.1 ч.1 ст.118 КПК України належать витрати на правову допомогу.
Цих вимог закону під час вирішення питання про процесуальні витрати потерпілого у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 дотримано.
Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного вище Закону).
Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що відмовляючи потерпілому у стягненні витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що законним представником потерпілого у порушення вимог ч. 1 ст. 124 КПК України не надано належних та допустимих доказів здійснених ним витрат на правову допомогу адвокату в розмірі 25 000 грн. (відсутня копія квитанції до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо). Сам по собі кошторис витрат від 05.10.2021, складений адвокатом ОСОБА_11 , у якому міститься перелік наданих послуг та їх вартість, не свідчить про здійснення законним представником потерпілого таких витрат.
Згідно з п.3 ч.1 ст.91 КПК України розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), на яку також звертає увагу апелянт в поданій апеляційній скарзі зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі №208/7801/15-к (провадження № 51-2752 км 20), постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 28 липня 2022 року у справі № 533/1322/19 (провадження № 51-337 км 22), ухвалі Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі № 148/22/20 (провадження №51-680ск21).
Отже, якщо стороною було б документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про здійснення оплати таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду були б відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Так, на підтвердження понесених витрат на отримання правової допомоги представником потерпілого надано до суду наступні докази: договір про надання правової допомоги від 05.10.2021 року; кошторис витрат на правову допомогу на суму 25 000 грн та ордер на надання правової допомоги від 05.10.2021 року.
Між тими, як вірно встановив суд першої інстанції, вказані документи не підтверджують фактично здійснених витрат на правову допомогу в заявленому потерпілим розмірі. З таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки інформація, яка міститься в кошторисі витрат від 05.10.2021, зокрема перелік наданих послуг (консультація клієнта, написання позовної заяви) та фіксований розмір гонорару (25 000 грн), не може вважатись платіжним документом про оплату таких послуг.
Згідно з наведеною вище усталеною судовою практикою до заяви не долучено оригіналів документів, які підтверджують ці витрати (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), подання яких є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Посилання законного представника ОСОБА_9 на постанову Верховного Суду у складі об`єднаної палати суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки викладені у вказаній постанові правові висновки тлумачать застосування положень господарського процесуального законодавства, зокрема ч.8 ст.129 ГПК України, які передбачають, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), а не кримінально процесуального законодавства, у зв`язку з чим вони не є обов`язковими для застосування при вирішенні питання у даній справі. Положення ж кримінально-процесуального законодавства вказують на те, що у разі ухвалення обвинувального вироку на користь потерпілого стягуються всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати (ч. 1 ст. 124 КПК України), а не ті, які будуть оплачені ним в майбутньому.
Додаткових доводів, які б могли бути підставою для зміни чи скасування вироку представником потерпілого до апеляційного суду не надано.
Враховуючи викладені обставини у всій їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_8 в частині оскаржених вимог про стягнення витрат на правову допомогу з обвинуваченого, у зв`язку з чим апеляційна скарга законного представника потерпілого задоволенню не підлягає
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Радомишльського районного суду Житомирської області від 23 листопада 2021 року відносно ОСОБА_8 , в частині вирішення питання стягнення процесуальних витрат на правову допомогу, без змін.
На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді :