ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 675/375/21

Провадження № 11-кп/4820/334/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000522 від 08 листопада 2020 року, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 24 січня 2022 року,
в с т а н о в и л а :
Цим вироком

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, з вищою освітою, не працює, раніше судимого,
-31 березня 2021 року Шевченківським районним судом м. Львова за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення волі. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 листопада 2021 року на підставі ст.71, ч.ч.1, 2 ст.72 КК України визначено покарання за вироками Машівського районного суду Полтавської області від 29 вересня 2016 року і Шевченківського районного суду м. Львова від 31 березня 2021 року та шляхом часткового приєднання до покарання за новим вироком невідбутої частини покарання за попереднім вироком визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 2 місяці,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.
Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання за даним вироком та покарання, визначеного ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 листопада 2021 року за вироками Машівського районного суду Полтавської області від 29 вересня 2016 року і Шевченківського районного суду м. Львова від 31 березня 2021 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 9 (дев`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.
У строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховано покарання частково відбуте ОСОБА_7 відповідно до ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 листопада 2021 року, якою визначено покарання за вироками Машівського районного суду Полтавської області від 29 вересня 2016 року і Шевченківського районного суду м. Львова від 31 березня 2021 року, за період часу з 31 березня 2021 року по 23 січня 2022 року включно.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній у виді тримання під вартою.
Строк відбування покарання ухвалено рахувати ОСОБА_7 з моменту затримання - 08 листопада 2020 року.
Судом вирішено питання речових доказів та накладеного арешту на майно.
За вироком суду, ОСОБА_7 06 листопада 2020 року, перебуваючи в житловому будинку, що в АДРЕСА_1 , вчинив вбивство ОСОБА_8 за таких обставин.
Того дня близько 22 год 30 хв у кімнаті кухні вказаного будинку між ОСОБА_7 , його співмешканкою ОСОБА_9 та її матір`ю ОСОБА_8 на ґрунті побутових та неприязних відносин виникла сварка. Під час сварки у ОСОБА_7 , який був обурений образами з боку ОСОБА_8 , раптово виник злочинний умисел, спрямований на вбивство останньої.
ОСОБА_7 , переслідуючи умисел, спрямований на протиправне позбавлення життя ОСОБА_8 , взяв біля кухонного столу дерев`яну табуретку та, утримуючи її в руках, цілеспрямовано та із прикладанням сили завдав щонайменше дванадцять ударів поверхнею табуретки в ділянки голови, тулуба та верхніх кінцівок ОСОБА_8 , спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді рани в лівій виличній ділянці голови, рани на поверхні лоба зліва, двох ран у лівій тім`яній ділянці голови, рани в правій тім`яній ділянці голови, двох ран у лівій завушній ділянці, рани на поверхні нижньої губи, синця у ділянці підборіддя, синця на поверхні лівої щоки, синців навколо обох очей, крововиливів під кон`юнктивою обох очей, крововиливів під м`яку оболонку головного мозку, двох ран на задній поверхні лівого передпліччя, рани на внутрішній поверхні правого передпліччя, синця та тильній поверхні лівої кисті, які мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження, що небезпечне для життя в момент спричинення.
Крім того, ОСОБА_7 під час того, як ОСОБА_8 впала та лежала на підлозі та не чинила фізичного опору, а лише прикривалася від завданих ударів, умисно завдав їй не менше як п`ять ударів ногами у взутті в передню частину грудної клітки, заподіявши потерпілій тілесні ушкодження у вигляді п`яти синців на передній поверхні грудної клітки, множинних переломів ребер обох половин грудної клітки (шести ребер зліва та п`яти ребер справа), перелому тіла груднини, які мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження, що небезпечне для життя в момент спричинення.
Унаслідок спричинених ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_8 померла на місці події через короткий проміжок часу внаслідок тупої поєднаної травми голови, грудної клітки та верхніх кінцівок з множинними ранами та синцями голови, крововиливами під м`яку оболонку головного мозку, з множинними переломами ребер обох половин грудної клітки, переломом грудини та ранами верхніх кінцівок, що супроводжувалось гострою крововтратою, плевропульмональним шоком, набряком головного мозку та легенів.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 просив змінити вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 24 січня 2022 року та визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
Зазначав, що висновки суду першої інстанції, викладені в судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, правовим позиціям Верховного суду, висновкам ЄСПЛ.
Уважав, що в ході судового слідства вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні саме інкримінованого правопорушення не доведена.
Звертав увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 не мав умислу саме на вбивство потерпілої ОСОБА_8 (умислу на заподіяння потерпілій смерті), визнав свою вину у заподіянні тілесних ушкоджень потерпілій, розкаявся у вчиненому та готовий нести покарання.
Стверджував, що стороною обвинувачення не зазначено конкретного мотиву та мети вбивства потерпілої, а ОСОБА_7 завдавав удари несильно, після отримання тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_8 була в свідомості, самостійно пересувалася, після того більше ударів він не завдавав, хоча мав таку можливість.
Посилався на те, що наведені обставини в сукупності з даними про локалізацію і характер утворення тілесних ушкоджень свідчать про те, що обвинувачений, завдаючи удари, розраховував на такі можливі наслідки як поранення потерпілої, від чого її здоров`ю буде спричинено шкоду, і хоча не бажав, але свідомо припускав можливість їх настання. При цьому тяжкість цих наслідків у його свідомості не була конкретизована, тобто, він діяв із невизначеним та непрямим умислом.
На його думку, у такому випадку є всі підстави констатувати наявність непрямого умислу в діях обвинуваченого щодо спричинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, за якого особа хоча не бажає спричинити шкоди здоров`ю потерпілого, але свідомо припускає можливість спричинення такої шкоди, однак при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкості цієї шкоди.
У таких випадках особа має відповідати за той результат своїх дій (завдану шкоду), який фактично було заподіяно, тобто за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілої (вказаний висновок міститься в постанові ВСУ від 12 грудня 2018 року у справі №675/866/17).
Отже, в судовому засіданні суду першої інстанції, стороною обвинувачення не доведено достовірними, належними та допустимими доказами, що обвинувачений, завдавши потерпілій удари, діяв з метою заподіяння останній смерті, та передбачав настання такого наслідку, а також бажав настання смерті або свідомо припускав її настання, отже не доведено наявності в обвинуваченого суб`єктивної сторони умисного вбивства, а саме, умислу на заподіяння потерпілій смерті.
Таким чином, ураховуючи зібрані докази в сукупності, вина обвинуваченого ОСОБА_7 стороною обвинувачення за ч.1 ст.115 КК України не доведена та дії останнього кваліфіковано неправильно як умисне вбивство, а тому дії обвинуваченого, на думку захисника, необхідно перекваліфікувати на ч.2 ст.121 КК України, а вчинене ним необхідно кваліфікувати як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілої.
Тому, враховуючи обставини провадження, обставини, що пом`якшують покарання, та особу винного, думку потерпілої ОСОБА_9 , обвинуваченому ОСОБА_7 можливо обрати мінімальне покарання, передбачене ч.2 ст.121 КК України.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги із наведених у ній мотивів; заперечення прокурора ОСОБА_5 проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Умотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, підтверджуються зібраними у провадженні доказами.

Обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення визнав частково та суду показав, що 06 листопада 2020 року він разом із співмешканкою ОСОБА_9 та її матір`ю ОСОБА_8 протягом дня вживали спиртні напої.

За місцем проживання відбувалася сварка між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , під час якої остання намагалася вчепитися за волосся доньки. Він намагався їх заспокоїти, розборонити і вдарив співмешканку, а та сказала, що піде відпочивати. Далі ОСОБА_8 намагалася продовжити суперечку, хотіла піти за донькою, однак ОСОБА_7 встав у проході з кухні та не пускав її.

У цей момент ОСОБА_8 почала бити його рукою по плечах та звинувачувати в тому, що він у змові з ОСОБА_9 та одержали гроші замість неї за оренду земельного паю. Далі ОСОБА_8 вдарила його коліном у пах, від чого він зігнувся, а остання взяла його за коси та почала трусити голову. Тому він узяв табуретку та завдав кілька ударів по тілу ОСОБА_8 , від чого остання впала на підлогу.

Далі він підняв ОСОБА_8 та посадив її за стіл, а ОСОБА_9 на його прохання поклала матері ганчірку на голову та помила її. Потім вони втрьох ще випили. ОСОБА_9 знову пішла відпочивати, а він намагався завести ОСОБА_8 до ліжка. Однак ОСОБА_8 знову намагалася продовжити з`ясовувати стосунки із донькою. ОСОБА_7 намагався завадити їй. У цей момент ОСОБА_8 вдарила його коліном у ногу та впала, а обвинувачений завдав їй кілька ударів ногою у область живота та грудної клітки.

Надалі він допоміг ОСОБА_8 лягти на ліжко, а ОСОБА_9 поклала їй свіжу ганчірку на голову. Остання також запитала матір, чи потрібно їй викликати швидку медичну допомогу, однак та відповіла, що ні.

Наступного дня вранці ОСОБА_7 пішов по дрова, а ОСОБА_8 у цей час лежала на ліжку. Коли він повернувся, остання продовжила там лежати, але вже на іншому боці. Далі він пішов до магазину, де придбав алкогольні напої та продукти харчування, які він із співмешканкою вжили та лягли спати.

08 листопада 2020 року о 7 год ранку він знову пішов по дрова, а коли повернувся та підійшов до ОСОБА_8 , то по кольору її обличчя виявив, що вона померла. Тоді він сказав ОСОБА_9 , що піде до дільничного поліцейського та повідомить, що сталося, а коли виходив з будинку, то під`їхав поліцейський, якому він і розповів про подію.

Також ОСОБА_7 повідомив, що точну кількість завданих ОСОБА_8 ударів він не пам`ятає, однак не заперечував, що виявлені у ОСОБА_8 тілесні ушкодження спричинені саме його протиправними діями, проте вказав, що умислу на її вбивство він не мав.

Незважаючи на часткове визнання своєї вини у вчиненні злочину, винуватість ОСОБА_7 підтверджується сукупністю доказів.

Із показань наданих у суді першої інстанції потерпілою ОСОБА_9 встановлено, що в листопаді 2020 року вона разом із своєю матір`ю та обвинуваченим допомагали по господарству ОСОБА_10 . Цього дня ОСОБА_9 отримала кошти за оренду земельного паю, який належить ОСОБА_8 , які віддала останній. Мати дала їй частину цих грошей для того, щоб вона придбала спиртні напої та продукти харчування, а пізніше почала звинувачувати її в тому, що вона взяла ці гроші без дозволу. З цього приводу на кухні під час вечері між ними виникла словесна сварка, в ході якої ОСОБА_7 вдарив потерпілу, оскільки вона обзивала матір, а ОСОБА_8 за неї заступилася. Після цього вона нічого не пам`ятає, оскільки внаслідок перенесеного інсульту в неї часто трапляються провали в пам`яті. Знає лише, що співмешканець завів її до ліжка, що в спальній кімнаті, де вона лягла відпочивати та заснула, тому очевидцем бійки не була. Наступного дня вона також не пам`ятає. Пригадує лише, що в неділю вранці вона прокинулася та почала виконувати хатню роботу, а мати в цей час лежала у своїй кімнаті на одежі, що була розкидана на підлозі. Коли вона підходила до ОСОБА_8 , то не звернула уваги на те, що в останньої наявні тілесні ушкодження. ОСОБА_7 вранці пішов по дрова, а коли повернувся, то був дуже схвильований, бився головою об стіл, казав, що винний, мав намір йти до поліції. Той факт, що ОСОБА_8 померла, виявив син потерпілої, який прибіг з вулиці до кімнати кухні та повідомив, що на одязі, на якому лежала мати, багато крові.

ОСОБА_9 стверджувала, що до цієї події у матері жодних видимих тілесних ушкоджень не було. Вказала, що жодних претензій до обвинуваченого не має, просила його суворо не карати, оскільки він не мав умислу на вбивство її матері ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_10 у суді першої інстанції підтвердила, що у листопаді 2020 року ОСОБА_7 , його співмешканка ОСОБА_9 та її мати ОСОБА_8 допомагали їй по господарству. Жодних видимих тілесних ушкоджень та тілі ОСОБА_8 вона того дня не бачила. Також свідок вказала на те, що на території її будинковолодіння обвинувачений та ОСОБА_8 ніколи не конфліктували.

Допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_11 підтвердив, що в листопаді 2020 року близько 13 год 00 хв його доньки розповіли, що син ОСОБА_9 повідомив їм про те, що його бабця ОСОБА_8 лежить мертва в будинку. Тому свідок зателефонував поліцейському ОСОБА_12 та повідомив про дану подію.

Свідок ОСОБА_12 , який працює на посаді поліцейського офіцера Плужненської сільської територіальної громади, у суді першої інстанції вказував, що 08 листопада 2020 року в обідню пору до нього зателефонував ОСОБА_11 . Повідомив, що син ОСОБА_9 йому розповів про те, що ОСОБА_7 закрив хату та нікого не пускає до неї. Свідок приїхав до будинковолодіння, де проживає обвинувачений, та виявив на порозі його співмешканку ОСОБА_9 із розпухлим від побоїв обличчям. Далі з будинку вийшов ОСОБА_7 та на його прохання розповів про те, що сталося. Свідок зайшов до будинку, де виявив труп потерпілої, яка лежала між ліжком та шафою. ОСОБА_7 пояснив, що між жінками виник конфлікт через гроші, вони штовхалися, а він намагався їх заспокоїти. Тому взяв табуретку та вдарив кілька разів по голові ОСОБА_8 , а потім завдав кілька ударів ногою по тулубу останньої. Свідок також ствердив, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 раніше часто ходили з видимими тілесними ушкодженнями на обличчі, однак відмовлялися звертатися із заявами до правоохоронних органів. Натомість, ОСОБА_7 одного разу просив його щось зробити з жінками, щоб він потім не був крайнім. Від сусідів обвинуваченого ОСОБА_12 чув, що в цій сім`ї часто виникають сварки.

Крім того, винуватість ОСОБА_7 об`єктивно підтверджується і іншими зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема:

відомостями протоколу огляду місця події від 08 листопада 2020 року, ілюстративної таблиці та відеозапису до нього, згідно з якими в порядку ст.237 КПК України зі згоди власника ОСОБА_9 оглянуто будинковолодіння, розташоване в АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено труп ОСОБА_8 , а також зафіксовано обстановку на місці вчинення кримінального правопорушення та виявлено і вилучено частини розламаної табуретки зі слідами речовини бурого кольору, які в подальшому були визнані речовими доказами. Крім того, в ході огляду місця події вилучено 6 змивів з плям бурого кольору, які виявлені на дверях до кімнати кухні, лутці дверей, частинах розламаної табуретки, комоді та дверях шафи в спальні.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №255, яка проведена з 09 листопада по 21 грудня 2020 року судово-медичним експертом ОСОБА_13 , при експертизі трупа ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у виді рани в лівій виличній ділянці голови, рани на поверхні лоба зліва, двох ран у лівій тім`яній ділянці голови, рани в правій тім`яній ділянці голови, двох ран у лівій завушній ділянці, рани на поверхні нижньої губи, синця у ділянці підборіддя, синця на поверхні лівої щоки, синців навколо обох очей, крововиливів під кон`юнктивою обох очей, крововиливів під м`яку оболонку головного мозку, п`яти синців на передній поверхні грудної клітки, множинних переломів ребер обох половин грудної клітки (шести ребер зліва та п`яти ребер справа), перелому тіла груднини, двох ран на задній поверхні лівого передпліччя, рани на внутрішній поверхні правого передпліччя, синця та тильній поверхні лівої кисті, синця на передніх поверхнях обох колінних суглобів.

Ці тілесні ушкодження утворилися від щонайменше двадцяти ударних травмуючих дій тупих твердих предметів з обмеженими та переважаючими травмуючими поверхнями незадовго до настання смерті, мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя у момент спричинення, а в даному випадку перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_8 .

Смерть ОСОБА_8 настала не більше ніж за 3-4 доби до судово-медичної експертизи її трупа внаслідок тупої поєднаної травми голови, грудної клітки та верхніх кінцівок з множинними ранами та синцями голови, крововиливами під м`яку оболонку головного мозку, з множинними переломами ребер обох половин грудної клітки, переломом грудини та ранами верхніх кінцівок, що супроводжувалось гострою крововтратою, плевропульмональним шоком, набряком головного мозку та легенів.

Тілесні ушкодження, що виявлені на тілі трупа ОСОБА_8 , були спричинені упродовж короткого проміжку часу (від декількох хвилин до декількох десятків хвилин), не більше ніж за одну годину до настання смерті. Тілесні ушкодження у вигляді двох ран на задній поверхні лівого передпліччя та синця на тильній поверхні лівої кисті є характерними для самооборони. Під час отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_8 могла перебувати в положеннях стоячи, сидячи, лежачи. Не виключається можливість, що після заподіяння потерпілій даних тілесних ушкоджень вона могла спокійно пересуватися протягом короткого проміжку часу.

Не виключається можливість, що при наданні своєчасної і кваліфікованої медичної допомоги життя потерпілій після нанесення їй виявлених тілесних ушкоджень можна було б врятувати.

Дані концентрації етилового алкоголю (в крові 2,61 проміле, в сечі 4,21 проміле) у ОСОБА_8 можуть відповідати ступеню гострої алкогольної інтоксикації «алкогольне сп`яніння сильного ступеня» стосовно живої людини.

Як установлено даними висновку додаткової судово-медичної експертизи № 31, яка проведена з 03 по 16 лютого 2021 року судово-медичним експертом ОСОБА_13 , не виключається можливість, що виявлені у ОСОБА_8 тілесні ушкодження, зокрема й ті, які перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням її смерті, могли бути заподіяні внаслідок ударів у період часу з 22 год до 23 год 06 листопада 2020 року. Тілесні ушкодження, що виявлені на тілі трупа ОСОБА_8 , були спричинені не більше ніж за одну годину до настання смерті.

Під час отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_8 могла перебувати в положеннях стоячи, сидячи, лежачи. Встановити послідовність заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій є не можливим.

Не виключається можливість утворення тілесних ушкоджень на поверхнях голови та верхніх кінцівок ОСОБА_8 від щонайменше дванадцяти-тринадцяти ударних дій табуреткою. Не виключається можливість утворення тілесних ушкоджень грудної клітки ОСОБА_8 від щонайменше п`яти ударів кулаками рук та ногами.

Тілесні ушкодження у вигляді синців на передніх поверхнях обох колінних суглобів, що виявлені на тілі трупа ОСОБА_8 , могли утворитися внаслідок падіння (падінь) з висоти власного зросту після ударів табуреткою.

Ушкодження, що виявлені на тілі трупа ОСОБА_8 , могли бути заподіяні у час, спосіб та за обставин, про які повідомив ОСОБА_7 під час проведення за його участю слідчого експерименту від 21 січня 2021 року.

Указані висновки підтвердив допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції судово-медичний експерт ОСОБА_13 , який показав, що, на його думку, тілесні ушкодження на поверхнях голови та верхніх кінцівок ОСОБА_8 виникли від не менше дванадцяти-тринадцяти ударних дій табуреткою, а на грудній клітці від не менше п`яти ударів ногами. Після заподіяння виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень остання могла протягом певного часу самостійно пересуватися, повзати, можливо вставати і здійснювати кроки з допомогою іншої особи. Такі ушкодження вона не могла отримати внаслідок падіння з висоти власного зросту. Після спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 прожила не більше однієї години. За умови надання своєчасної та кваліфікованої медичної допомоги можна було б врятувати життя потерпілої.

За змістом висновку судово-медичної експертизи № 2196, яка проведена з 18 по 20 листопада 2020 року судовим експертом-токсикологом ОСОБА_14 , під час експертизи зразків крові та сечі з трупа ОСОБА_8 виявлено наявність етилового (винного) алкоголю в кількості: в крові 2,61 проміле, в сечі 4,21 проміле.

У відповідності з висновком судово-медичної експертизи № 647, яка проведена 07 грудня 2020 року судовим-медичним експертом імунологом ОСОБА_15 , кров обвинуваченого ОСОБА_7 відноситься до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВ0.

Згідно з даними висновку судово-медичної експертизи № 7, яка проведена 11 січня 2021 року судовим-медичним експертом імунологом ОСОБА_15 , кров з трупа потерпілої ОСОБА_8 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0.

Відповідно до висновків судово-медичних експертиз №№ 15, 16 від 29 січня 2021 року, які проведені судово-медичним експертом імунологом ОСОБА_16 , підтверджується, що на представлених на експертизу калошах з гуми чорного кольору та штанах, у яких був одягнений обвинувачений на час вчинення кримінального правопорушення, виявлено кров людини, яка може походити від особи (осіб), в крові якої (яких) знаходяться антигени А та Н, зокрема, від потерпілої ОСОБА_8 , у крові якої знаходяться основний антиген А та супутній антиген Н. Виключити домішки крові від обвинуваченого ОСОБА_7 , у крові якого знаходиться тільки основний антиген Н, не являється можливим.

У відповідності до даних висновків судово-медичних експертиз №№ 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14 від 29 січня 2021 року, які проведені судово-медичним експертом імунологом ОСОБА_16 , підтверджується, що на представлених на експертизу марлевих тампонах, на які зроблені змиви з плям, виявлених на місці події (з поверхні частини розламаної табуретки, з поверхні дверей до кухні з боку веранди та біля столу, з поверхні лутки дверей до спальні, з поверхні комоду у кімнаті спальні, з поверхні дверей шафи у кімнаті спальні), виявлено кров людини, яка може походити від особи (осіб), в крові якої (яких) знаходяться антигени А та Н, зокрема, від потерпілої ОСОБА_8 , у крові якої знаходяться основний антиген А та супутній антиген Н. Виключити домішки крові від обвинуваченого ОСОБА_7 , у крові якого знаходиться тільки основний антиген Н, не являється можливим.

Зазначені вище відомості обґрунтовано визнані судом першої інстанції допустимими доказами, оскільки експертизи проведені особами, які можуть бути згідно із ст.69 КПК України експертами у кримінальному провадженні, експерти були залучені з дотриманням вимог ст.ст.242-244 КПК України, висновки експертів відповідають вимогам ст.ст.101-102 КПК України.

З протоколу слідчого експерименту з застосуванням відеозапису від 21 січня 2021 року встановлено, що за участю підозрюваного ОСОБА_7 проведено слідчий експеримент з метою перевірки і уточнення відомостей, які отримані під час допиту останнього. В ході слідчого експерименту підозрюваний розповів та відтворив на місці події, яким чином завдавав тілесні ушкодження ОСОБА_8 .

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 08 листопада 2020 року встановлено, що ОСОБА_7 було фактично затримано 08 листопада 2020 року о 15 год 55 хв. При затриманні в присутності понятих здійснено особистий обшук ОСОБА_7 , в якого було вилучено резинові калоші та штани, в яких був одягнутий останній, з плямами речовини бурого кольору.

Дослідивши вказані докази та надавши їм належну правову оцінку суд першої інстанції дійшов до вмотивованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за викладених у вироку обставин.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, тобто умисне вбивство.

Судом обґрунтовано звернута увага на те, що слід критично оцінити відомості протоколу слідчого експерименту із застосуванням відеозапису від 21 січня 2021 року, проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_7 , у ході якого останній вказував на те, що завдав потерпілій ОСОБА_8 лише два удари табуреткою та два-три удари ногою.

Із висновку судово-медичної експертизи № 255 від 21 грудня 2020 року лікар судово-медичний експерт прийшов до висновку, що виявлені на тілі трупа ОСОБА_8 тілесні ушкодження утворилися від щонайменше двадцяти ударних травмуючих дій тупих твердих предметів з обмеженими та переважаючими травмуючими поверхнями незадовго до настання смерті.

Згідно з даними висновку додаткової судово-медичної експертизи № 31 від 16 лютого 2021 року не виключається можливість утворення тілесних ушкоджень на поверхнях голови та верхніх кінцівок ОСОБА_8 від щонайменше дванадцяти-тринадцяти ударних дій табуреткою. Також не виключається можливість утворення тілесних ушкоджень грудної клітки ОСОБА_8 від щонайменше п`яти ударів кулаками рук та ногами. Показання ОСОБА_7 в частині кількості завданих ОСОБА_8 ударів табуреткою та ногою, про які він вказав під час проведення слідчого експерименту 21 січня 2021 року, не відповідають кількості тілесних ушкоджень та прикладань травмуючого предмета (предметів).

Допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції судово-медичний експерт ОСОБА_13 стверджував, що показання ОСОБА_7 під час проведення з ним слідчого експерименту в частині кількості завданих потерпілій ударів табуреткою та ногою не відповідають дійсності.

Крім того, будучи допитаним у судовому засіданні в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував факту заподіяння ним виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень та вказав, що точної кількості ударів, які він завдав ОСОБА_8 , не пам`ятає, оскільки перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком, що відтворені обвинуваченим ОСОБА_7 під час проведення із ним слідчого експерименту 21 січня 2021 року фактичні обставини кримінального провадження стосовно кількості завданих ним ударів потерпілій ОСОБА_8 табуреткою та ногою є надуманими та такими, що суперечать дійсним обставинам справи, іншим доказам, тому оцінюються як спосіб захисту обвинуваченого від повідомленої йому підозри під час досудового розслідування.

Доводи обвинуваченого та його захисника щодо відсутності умислу на вбивство потерпілої також є необґрунтованими.

Також слід відхилити посилання на те, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно перекваліфікувати на ч.2 ст.121 КК України, а саме як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілої, з наступних підстав.

Злочин, передбачений ч.1 ст.115 КК України, передбачає обов`язкову складову суб`єктивної сторони складу злочину наявність умислу, направленого на протиправне позбавлення життя іншої людини.

Суб`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України характеризується подвійною формою вини умислом (прямим або непрямим) щодо діяння, направленого на завдання тяжкого тілесного ушкодження і необережністю (злочинною самовпевненістю або злочинною недбалістю) щодо наслідків цього діяння у виді смерті.

Колегія суддів уважає, що при наданні правової кваліфікації діям обвинуваченої необхідно оцінити всі обставини вчиненого злочину, які доведені належними та допустимими доказами в їх сукупності, врахувавши при цьому: спосіб спричинення смерті, знаряддя вчинення злочину, механізм спричинення ушкоджень, що потягли смерть, поведінку особи після вчинення злочину, її відношення до наслідків вчиненого злочину, зокрема, й намагання відвернути шкідливі наслідки злочину, та інше.

Визначальним також є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Умисне вбивство відрізняється від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, і визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю.

Умисел має дві характерні ознаки інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків; вольова наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Прямий умисел це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.

При цьому спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками.

Колегія суддів звертає увагу на те, що факт завдання ОСОБА_7 ударів потерпілій ОСОБА_8 , отримання нею тілесних ушкоджень та локалізація цих ушкоджень стороною захисту та й самим обвинуваченим не оспорюються.

Крім того, колегія суддів погоджується, що стороною обвинувачення повно встановлено механізм завдання потерпілій ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

ОСОБА_7 умисно взяв біля кухонного столу дерев`яну табуретку та, утримуючи її в руках, цілеспрямовано та із прикладанням сили завдав щонайменше дванадцять ударів поверхнею табуретки в ділянки голови, тулуба та верхніх кінцівок ОСОБА_8 .
Також ОСОБА_7 під час того, як потерпіла ОСОБА_8 вже впала та лежала на підлозі та не чинила фізичного опору, умисно завдав їй не менше як п`ять ударів ногами у взутті в передню частину грудної клітки, заподіявши потерпілій тілесні ушкодження, які мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження, що небезпечне для життя в момент спричинення.
Колегія суддів звертає увагу на поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 , який після завдання тілесних ушкодження, не викликав поліцію та швидку допомогу.

Ці обставини підтверджені свідками ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

Окрім того, як зазначав сам обвинувачений ОСОБА_7 , у потерпілої ОСОБА_8 була сильна кровотеча з розбитої голови, а тому він та ОСОБА_9 на власний розсуд кілька разів прикладали потерпілій до голови вологу ганчірку, однак при цьому не викликали швидку для надання кваліфікованої медичної допомоги.

У цьому випадку слід урахувати показання судово-медичного експерта ОСОБА_13 , який вказував, що після спричинення тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_8 прожила не більше однієї години. Однак, за умови надання своєчасної та кваліфікованої медичної допомоги можна було б врятувати їй життя.

Колегія суддів звертає увагу на те, що після завдання ударів потерпілій дерев`яною табуреткою у важливий життєвий орган, обвинувачений вчинив подальші дії, спрямовані на позбавлення життя потерпілої, завдав умисно удари ногами у взутті, а не вжив усіх можливих від нього дій, спрямованих на збереження життя потерпілої.

Ці обставини дають підстави для висновку про те, що обвинувачений, завдаючи ударів потерпілій бажав та припускав настання смерті потерпілої, що указує на наявність у нього умислу, спрямованого на протиправне позбавлення життя.

При цьому колегія суддів зважає на те, що характер травмуючих предметів, локалізація тілесних ушкоджень та обставини їх завдання, а саме завдання ударів в область розташування життєво важливих органів людини дають підстави стверджувати про наявність у обвинуваченого умислу щодо спричинення смерті.

Відтак, висновки суду першої інстанції в частині кваліфікації дій обвинуваченого відповідають вимогам закону, є належним чином обґрунтованими та вмотивованими.

Апеляційна скарга сторони захисту не містить доводів, які би вказували на незаконність або необґрунтованість ухваленого судом першої інстанції вироку.

Висновки, що викладені у вироці, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Посилання про перекваліфікацію дій обвинуваченого з ч.1 ст.115 на ч.2 ст.121 КК України не можна визнати обґрунтованим і переконливим.

Так, ураховано ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину, а саме: вчинення дій, спрямованих на позбавлення потерпілої життя, вживання після того алкогольних напоїв, легковажне ставлення до вчиненого, зокрема, що обвинувачений ОСОБА_7 далі пішов до магазину, де знову придбав алкогольні напої та продукти харчування, які вони із ОСОБА_9 вжили та продовжили відпочивати.

Усі ці обставини підтверджують наявність у обвинуваченого умислу на вбивство потерпілої.

Іншим наданим стороною захисту доводам, колегія суддів дала належну оцінку, однак вони не вказують на помилковість чи необґрунтованість висновків про відмову у перекваліфікації дій обвинуваченого.

Наведене дає підстави стверджувати про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

За змістом ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд урахував ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення ОСОБА_7 злочину, який є особливо тяжким злочином, дані про особу винного, його характеристику, фактичні обставини провадження.

ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, неодружений, за місцем проживання характеризується негативно, офіційно не працює.

Суд відповідно до ст.67 КК України також обґрунтовано врахував, що обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, не встановлено.

Колегія суддів уважає, що судом за матеріалами кримінального провадження та згідно ст.66 КК України встановлено обставини, що пом`якшують покарання, а саме, щире каяття обвинуваченого.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення покарання, врахував наявність усіх обставин та дійшов правильного висновку, призначивши ОСОБА_7 покарання в межах санкцій ч.1 ст.115 КК України у виді 9 років позбавлення волі, та остаточно відповідно до ч.4 ст.70 КК України у виді 9 років 3 місяців позбавлення волі.
На переконання колегії суддів, таке покарання буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 .

Покарання відповідає вимогам ст.50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Істотних порушень норм матеріального та процесуального права, які були би безумовними підставами для скасування оскаржуваного вироку при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 24 січня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому її копії.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2