Справа № 190/661/22
Провадження №1-кп/190/76/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року м. П`ятихатки

П?ятихатський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді - ОСОБА_1
за участю:
секретаря - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4
захисника - ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті П?ятихатки кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000016 від 08.02.2022 року стосовно
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.П`ятихатки Дніпропетровської області, громадянина України, з початковою освітою, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не одружений, не працює, неповнолітніх дітей на утриманні не має, раніше судимий, в останнє:

- 04.09.2006 року вироком Кіровоградського апеляційного суду за ст. 187 ч. 4, 70 КК України до 14 років позбавлення волі;

- 03.11.2016 року вироком Жовтневого районного суду м. Харкова за ст. 391 КК України до 1 року позбавлення волі; остаточне покарання призначено на підставі ст. 71 ч. 1 КК України, у виді 3 років 11 місяців 2 днів позбавлення волі. Звільнився 22.05.2020 року по відбуттю строку покарання;

- 13.05.2022 року вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком у відповідності до ст.75 КК України на 2 роки,.
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення,

передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, за наступних обставин.

07.02.2022 близько 19 год. 00 хв. ОСОБА_4 знаходився біля домоволодіння АДРЕСА_2 , де у нього раптово виник злочинний умисел спрямований на таємне, повторне викрадення металевих воріт, вказаного домоволодіння, які належать ОСОБА_6 . В той же день, тобто 07.02.2022 близько 19 год. 10 хв. ОСОБА_4 , продовжуючи знаходитись за вищевказаною адресою біля паркану домоволодіння АДРЕСА_2 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за його злочинними діями не спостерігають сторонні особи і вони носять таємний характер, за допомогою фізичної сили, від`єднав від петель металеві ворота висотою 1,2 м. та шириною 1,4 м., у задовільному стані придатному для подальшого користування, вартістю 324,00 грн., тобто, таким чином ОСОБА_4 діючи умисно, із корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно, повторно викрав вказані металеві ворота. Після чого, утримуючи викрадене майно ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 324,00 грн., що підтверджується висновком судової товарознавчої експертизи № 804 від 22.02.2022.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою в скоєнному кримінальному правопорушенні визнав повністю, не заперечує обставини вчиненого, що зазначені в обвинувальному акті, підтвердив що викладене в обвинувальному акті відповідає дійсності. Пояснив, що вчинив кримінальне правопорушення внаслідок скрутного матеріального становища, оскільки його сестра залишила йому своїх малолітніх дітей і десь поїхала, а у нього не було коштів щоб купити їм їжу. Тому він викрав ворота, потім здав їх на пункт прийому металобрухту, а на отримані гроші купив продукти харчування і нагодував племінників. Зобов`язався більше не вчинять злочинів, Також пояснив, що на теперішній час неофіційно працює і отримує дохід, на який існує. В скоєному щиро розкаявся, просить суд суворо його не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, суд вважає можливим, відповідно до положень ст.349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, проти чого не заперечують прокурор та обвинувачений, правильно розуміючи зміст даних обставин і в них немає сумнівів у добровільності їх позиції.

Учасникам процесу роз`яснено, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

За таких обставин суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 доведеною, а його дії в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, кваліфіковані правильно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь суспільної небезпеки скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, але задовільно характеризується за місцем проживання, в скоєному щиро розкаявся.

До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд відносить визнання своєї вини, щире каяття в скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування збитку потерпілому шляхом повернення викраденого, вчинення злочину внаслідок срутного матеріального становища.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Оскільки обвинуваченим вчинено дане кримінальне правопорушення до постановлення попереднього вироку, при визначенні остаточної міри покарання обвинуваченому, суд враховує наступне.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 лютого 2021 року (справа N 760/26543/17) сформовано висновок щодо застосування положень ч.4 ст. 70 КК України, відповідно до якого, якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку.

У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально - виконуються самостійно.

У разі встановлення судом, що кримінальні правопорушення за новим вироком були вчиненні особою до постановлення декількох попередніх вироків, за які особа засуджена до покарань, що належить відбувати реально, остаточне покарання призначається на підставі ч. 4 ст. 70 КК за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених особі покарань за новим вироком та попередніми вироками.

Таке тлумачення закону про кримінальну відповідальність є усталеною практикою, оскільки суд, який призначає такій особі покарання за інший злочин, вчинений до постановлення вироку в першій справі, не може ревізувати міру покарання, призначену особі попереднім вироком.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 засуджений 13.05.2022 року вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком у відповідності до ст.75 КК України на 2 роки.
Суд, призначивши покарання за сукупністю злочинів, коли особа до ухвалення вироку в першій справі вчинила інші злочини, має право лише після призначення остаточного покарання за спеціальними правилами частини 4 статті 70 КК вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточно призначеного покарання з випробуванням в порядку, передбаченому ст. 75 КК, або на підставі сукупної оцінки всіх вчинених злочинів не застосовувати такого з урахуванням суспільної небезпечності як вчиненого, так і особи.

Зміст і логіка закону України про кримінальну відповідальність у цьому контексті полягає в тому, що призначення покарання особі, яка вчинила більше одного злочину, має передбачати оцінку всієї сукупності злочинів, вчинених до ухвалення вироку, оскільки така сукупність визначальною мірою характеризує ступінь суспільної небезпечності як винуватої особи, так і вчинених нею злочинів, належна оцінка чого є передумовою обрання належного заходу кримінально-правового впливу за правилами ст. 70 КК.

Зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, в тому числі і ті, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а також те, що тяжків наслідків від діянь ОСОБА_4 не настало, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому остаточне покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України, звільнивши його від покарання з випробуванням.

Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановленихст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст. 367, 368,373 КПК України суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 13.05.2022 року, більш суворим за даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання звільнити з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки.
У відповідності до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Речові докази по справі, які передано на зберігання потерпілому ОСОБА_6 , залишити останньому як йому належні.
Вирок може бути оскаржений з урахуванням положень ст.394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя П?ятихатського районного суду
Дніпропетровської області ОСОБА_1