Справа № 204/2638/22
Провадження № 1-в/204/609/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції подання Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» про застосування ст. 81 КК України до засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_3 , представника установи ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

09 травня 2022 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшло подання начальника Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» ОСОБА_6 про застосування ст. 81 КК України у відношенні засудженого ОСОБА_3 .
В судовому засіданні, яке відбулося 23 травня 2022 року, представник Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» ОСОБА_7 подання підтримав та просив його задовольнити. В обґрунтування зазначив, що ОСОБА_3 засуджений 15 липня 2019 року вироком Приморського районного суду міста Одеси за ч. 2 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України частково приєднано не відбуте покарання за вироком Приморського районного суду міста Одеси від 13 червня 2016 року та остаточно призначено покарання у виді чотирьох років двох місяців позбавлення волі. Початок строку відбування покарання 16 вересня 2019 року, кінець строку відбування покарання 16 листопада 2023 року. Станом на 13 квітня 2022 року засуджений відбув два роки шість місяців двадцять сім днів, тобто більше Ѕ строку покарання. Засуджений ОСОБА_3 в місцях позбавлення волі з 16 вересня 2019 року, перебував в Одеському слідчому ізоляторі. З 09 жовтня 2019 року відбував покарання у Бердянській виправній колонії № 77. З 08 грудня 2021 року перебуває в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4». З 25 січня 2022 року відбуває покарання у складі господарчої обслуги Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4». За період відбування покарання характеризується позитивно. Дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня, правил внутрішнього розпорядку установи, за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці має три заохочення, стягнень не має. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, виконує передбачені законом вимоги адміністрації. Працевлаштований підсобним робітником. До праці відноситься сумлінно, виконує норми виробітку, виявляє корисну ініціативу. Дбайливо ставиться до виробничого обладнання, майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки та техніки безпеки праці, виконує правила виробничої санітарії. Додержується трудової дисципліни. Відповідно до ст. 123 Кримінально виконавчого кодексу України приймав участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Правова освіта», що свідчить про свідоме прагнення засудженого до виправлення. До виховних заходів відноситься відповідально. Відповідно до ст. 110 Кримінально виконавчого кодексу України підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом листування та побачень, отримує від них посилки та передачі. Зв`язки з рідними міцні, цінує. За складом характеру спокійний, врівноважений та цілеспрямований. На профілактичних обліках не перебуває. У відношенні до засуджених неконфліктний, підтримує рівні та доброзичливі стосунки. До малих неформальних груп не належить. Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Стан здоров`я задовільний. Вину у скоєному усвідомив, глибоко кається. У зв`язку з ліквідацією Державної установи «Бердянська виправна колонія» засудженого було переведено до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4». Засуджений зарахований фактично на посаду підсобного робітника, однак працює на кухні. Засуджений відбув необхідну частину покарання задля можливості застосування до нього ст. 81 КК України.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 підтримав подання установи, просив його задовольнити. Щодо вироку суду від 13 червня 2016 року за яким його було засуджено до реального відбування покарання пояснив, що не може пояснити чому даний вирок не виконувався, оскільки він постійно перебував вдома в м. Одесса. Пояснив, що на теперішній час працює в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4» на кухні, а саме на посаді кухара.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 просив відмовити в задоволенні клопотання установи. Вказане клопотання установою виконання покарань було подано передчасно, оскільки засуджений ОСОБА_3 був засуджений за кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, а тому задля застосування ст. 81 КК України у вказаному випадку необхідно відбути ?/? частини строку покарання, а не Ѕ як вказано в поданні установи.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали особової справи на засудженого та надані до суду докази у їх сукупності, дійшов до наступних висновків.
Статтею 537 КПК України визначено, що під час виконання вироків, суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право, зокрема, вирішити питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Судом встановлено, що вироком Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2015 року ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75,104 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком на один рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 13 червня 2016 року ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. Відповідно до ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання, призначеного вироком Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2015 року, у вигляді одного місяця та остаточно призначено покарання у вигляді чотирьох років одного місяця. Строк покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його затримання.
Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2019 року ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, враховуючи невідбуте покарання, призначене засудженому вироком Приморського районного суду м. Одеси від 13 червня 2016 року, шляхом часткового складання призначених покарань та призначено остаточне покарання у вигляді чотирьох років двох місяців позбавлення волі.
Вирок Приморського районного суду м. Одеси набрав законної сили 14 серпня 2019 року.
Відповідно до протоколу затримання особи, ОСОБА_3 було затримано на підставі вироку Приморського районного суду м. Одеси набрав законної сили 14 серпня 2019 року.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.
Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким та умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Статтею 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.
Вимогами ч. 2 ст. 67, ч. 2 ст. 103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
За змістом зазначеного кримінального закону становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці, добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.
Суд звертає увагу, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого відповідно до ст. 9 КВК України.
Таким чином, висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.
Щодо даних про особу, ОСОБА_3 неодноразово був засуджений: Приморським районним судом м. Одеси від 23 лютого 2015 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75,104 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на один рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України; Приморським районним судом м. Одеси за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. Відповідно до ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання, призначеного вироком Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2015 року, у вигляді одного місяця та остаточно призначено покарання у вигляді чотирьох років одного місяця; Приморським районним судом м. Одеси від 15 липня 2019 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, враховуючи невідбуте покарання, призначене засудженому вироком Приморського районного суду м. Одеси від 13 червня 2016 року, шляхом часткового складання призначених покарань та призначено остаточне покарання у вигляді чотирьох років двох місяців позбавлення волі. Враховуючи зазначене, держава вважала за можливим виправлення ОСОБА_3 та надала йому таку можливість, однак ОСОБА_3 під час іспитового строку вчинив кримінальне правопорушення, що свідчить про небажання останнього дотримуватись чинного законодавства та вести право слухняну поведінку. Окрім цього, ОСОБА_3 будучи обізнаним про наявність відносно нього вироку суду, відповідно до якого покарання він має відбувати реально, вирок суду від 13 червня 2016 року станом на 2019 рік виконано не було, що свідчить про навмисне переховуванням засуджено задля уникнення від відбування покарання.
Згідно характеристики наданої Державною установою «Дніпровська установа виконання покарань № 4», засуджений ОСОБА_3 в місцях позбавлення волі знаходиться з 18 вересня 2019 року. Під час тримання у СІЗО м. Одеса характеризував себе посередньо, стягнень та заохочень не мав. З 09 жовтня 2019 року відбував покарання в БВК-77 де характеризував себе позитивно та отримав два заохочення. З 25 січня 2022 року відбуває покарання складі господарчої обслуги Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4». За період відбування покарання характеризується позитивно. Дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня, правил внутрішнього розпорядку установи, за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці має три заохочення, стягнень не має. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, виконує передбачені законом вимоги адміністрації. Працевлаштований підсобним робітником. До праці відноситься сумлінно, виконує норми виробітку, виявляє корисну ініціативу. Дбайливо ставиться до виробничого обладнання, майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки та техніки безпеки праці, виконує правила виробничої санітарії. Додержується трудової дисципліни. Відповідно до ст. 123 Кримінально виконавчого кодексу України приймав участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Правова освіта», що свідчить про свідоме прагнення засудженого до виправлення. До виховних заходів відноситься відповідально. Відповідно до ст. 110 Кримінально виконавчого кодексу України підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом листування та побачень, отримує від них посилки та передачі. Зв`язки з рідними міцні, цінує. За складом характеру спокійний, врівноважений та цілеспрямований. На профілактичних обліках не перебуває. У відношенні до засуджених неконфліктний, підтримує рівні та доброзичливі стосунки. До малих неформальних груп не належить. Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Стан здоров`я задовільний. Вину у скоєному усвідомив, глибоко кається.
Відповідно до наряду Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 08 жовтня 2021 року про переведення засудженого з однієї установи виконання покарань до іншої установи виконання покарань ОСОБА_3 було переведено для подальшого відбування покарання з Державної установи «Бердянська виправна колонія № 77» до Державної установи «Божковська виправна колонія № 16».
Згідно витягу з наказу начальника Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» ОСОБА_6 від 24 січня 2022 року № 4-1/АГ-22 ОСОБА_3 з 25 січня 2022 року було зараховано до числа господарської обслуги установи на посаду підсобного робітника.
Слід окремо зазначити, що ОСОБА_3 будучи офіційно зарахованим до складу господарчої обслуги установи на посаду підсобного робітника, фактично працює на кухні установи на посаді кухаря, що в судовому засіданні 23 травня 2022 року, підтвердив як сам засуджений, так і представник установи.
Згідно довідки про заохочення і стягнення засудженого ОСОБА_3 він має три заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці.
Однак суд зазначає, що наявність заохочень не є єдиною обставиною, яка є підставою для застосування до засудженого пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно-дострокове звільнення, так як існує ряд обставин які враховані судом при розгляді подання.
При цьому, окремо слід звернути увагу, на те що, відповідно до ч. 3 ст. 6 КВК України суспільно корисна праця засудженого є лише одним з основних засобів виправлення особи, встановлених державою, та направлених на процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості.
Згідно пункту 3 розділу другого Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань від 28 серпня 2018 року за № 2823/5 засуджені зобов`язані виконувати необхідні роботи із самообслуговування, благоустрою установи виконання покарань.
При цьому, ч. 2 ст. 9 КВК України передбачена відповідальність засуджених за невиконання ними своїх обов`язків, встановлених Законом.
Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, подяки йому були надані за сумлінну працю та зразкову поведінку, за підсумками 2 кварталу 2021 року та 3 кварталу 2021 року, а також за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці за підсумками роботи за 2021 рік, а також заготівлі продовольчого забезпечення у період воєнного стану, тобто в обов`язкових заходах, передбачених Правилами внутрішнього розпорядку установи. Будь які заохочення з боку адміністрації установи за виявлену ініціативу з боку самого засудженого відсутні, що свідчить про відсутність такої ініціативи у засудженого.
Застосування до засуджених заходів заохочення має на меті виконання покладених на них обов`язків та додержання встановлених правил поведінки, передбачених КВК України та правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань. Дані заохочення мають оцінюватись наряду з іншими показниками виправлення засудженого.
Відповідно до ч. 8 ст. 131 КВК України адміністрація колонії зобов`язана щоквартально проводити оцінювання поведінки особи, додержання нею правил поведінки, встановлених цим Кодексом та правилами внутрішнього розпорядку колонії, а також дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці та приймати вмотивоване рішення про доцільність або недоцільність застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів заохочення. Прийняте рішення відображається в індивідуальній програмі соціально-виховної роботи та доводиться до відома особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, під підпис.
Як вбачається з довідки про заохочення і стягнення засудженого ОСОБА_3 , протягом 2021 року до нього було застосовано 2 заохочення. Вказане свідчить про те, що в інший час адміністрація установи виконання покарань приймала рішення щодо недоцільності застосування до засудженого ОСОБА_3 заходів заохочення у відповідності до ч. 8 ст. 131 КВК України.
Слід окремо зазначити, що з досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що ОСОБА_3 не відбув належну частину строку покарання, яка надає можливість для застосування ст. 81 КК України, оскільки останній вироком Приморського районного суду м. Одеси від 13 червня 2016 року був засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України. Відповідно до вироку Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2019 року ОСОБА_3 був засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України, яка відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого кримінального правопорушення, на підставі ст. 71 КК України було зараховано невідбуте покарання, призначене засудженому вироком Приморського районного суду м. Одеси від 13 червня 2016 року. Таким чином, фактично ОСОБА_3 засуджений судом за вчинення тяжкого та нетяжкого кримінального правопорушення, а тому задля можливості застосування до засудженого ст. 81 КК України, останньому необхідно відбути ?/? частини призначеного покарання.
Сам факт, що засуджений за час відбування покарання з липня 2021 року має три заохочення за сумлінне ставлення до праці не може свідчити, що він став на шлях виправлення, оскільки суд звертає увагу, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого відповідно до ст. 9 КВК України.
На думку суду, не зважаючи на наявність позитивної характеристики, термін покарання який відбув ОСОБА_3 є недостатнім, щоб суд міг дійти висновку про виправлення засудженого та можливість застосування пільги, передбаченої ст. 81 КК України.
Таким чином, у зв`язку з невідбутою частиною строку покарання засудженим ОСОБА_3 , в задоволенні подання Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4», слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст. 6 КВК України, ст. 81 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні подання Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» про застосування ст. 81 КК України до засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя ОСОБА_1