Єдиний унікальний № 946/2700/22
Провадження № 1-кп/946/417/22
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України

22 квітня 2022 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
розглянув у м. Ізмаїл Одеської області у порядку спрощеного провадження обвинувальний акт з доданими до нього матеріалами, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000351, за обвинуваченням

ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Тюмень Російської Федерації, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимого:

27.05.2013 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 3 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі КК) до позбавлення волі на строк чотири роки, звільнений 15.09.2016;

06.05.2021 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 395, ст.ст. 70, 72 КК до позбавлення волі на строки три роки три місяці, з випробуванням на підставі ст.ст.75, 76 КК строком на один рік,

11.05.2021 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК до позбавлення волі на строк чотири роки, з випробуванням на підставі ст.ст. 75, 76 КК строком на два роки;

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК,

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_3 ,

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_2 , захисниця ОСОБА_4

інші учасники судового провадження: потерпіла ОСОБА_5 .

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
1.05 вересня 2021 року біля 14:00 години, точного часу не встановлено, ОСОБА_2 , знаходячись поряд з домоволодінням АДРЕСА_2 , підійшов до подвір`я зазначеного домоволодіння, яке належить потерпілій ОСОБА_5 , та в порушенням вимог ст. 30 Конституції України, яка гарантує право кожного громадянина на недоторканність житла чи іншого володіння особи, не маючи дозволу власника на знаходження і пересування по території зазначеного домоволодіння, діючи умисно, усвідомлюючи кримінально протиправний характер своїх дій, спрямованих на порушення права на недоторканість житла людини, переліз через паркан та проник на територію зазначеного домоволодіння, розбив віконне скло, після чого незаконно проник до приміщення будинку, чим вчинив незаконне проникнення до чужого житла, тобто порушив гарантоване ст. 30 Конституції України право потерпілої ОСОБА_5 на недоторканість житла.

2.Своїми діями ОСОБА_2 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.162 КК, а саме незаконне проникнення до житла.

Формулювання статті (частин статті) КК, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений
3.Кримінальний кодекс України

«Стаття 162. Порушення недоторканності житла

1. Незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи, незаконне проведення в них огляду чи обшуку, а так само незаконне виселення чи інші дії, що порушують недоторканність житла громадян,
караються штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.»

Докази на підтвердження встановлених судом обставин
4.Частиною 2 ст. 12 КК встановлено, що кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

5.Отже, враховуючи, що санкцією ч. 1 ст. 162 КК передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі до ста (тобто не більше трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі, то кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 162 КК є кримінальним проступком.

6.Відповідно ж до ч. 2 ст. 381 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

7.В обвинувальному акті прокурором в порядку ч. 1 ст. 302 КПК зазначене клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

8.До обвинувального акта додана письмова заява ОСОБА_2 , яка складена в присутності захисниці ОСОБА_4 та письмова заява потерпілої ОСОБА_5 , якими вони погодилися із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлені з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК та надали згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, обвинувачений ОСОБА_2 також беззаперечно визнав свою винуватість.

9.Згідно з ч. 1 ст. 382 КПК, суд у п`ятиденний строк з дня отримання обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку, а в разі затримання особи у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 298-2 цього Кодексу, невідкладно вивчає його та додані до нього матеріали і ухвалює вирок. А відповідно до другого речення ч. 2 ст. 382 КПК, у вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

10.Отже, враховуючи, що учасники судового провадження не оспорюють встановлені під час дізнання обставини і згодні з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні (без проведення судового розгляду за відсутності учасників судового провадження), про що свідчать відповідні їх письмові клопотання та заяви, суд, вивчивши обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 та додані до нього матеріали, які містять належні, допустимі, достовірні та достатні докази, оцінені судом відповідно до ст.94 КПК, дійшов висновку про відсутність необхідності призначати розгляд у судовому засіданні обвинувального акта, викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, та про наявність підстав для ухвалення вироку відносно ОСОБА_2 у спрощеному провадженні (без проведення судового розгляду за відсутності учасників судового провадження).

11.Оцінені судом додані до обвинувального акта матеріали також дають підстави для висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_2 , про винуватість останнього в його вчиненні, про наявність фактичних підстав для визнання ним винуватості та про відповідність встановлених органом досудового розслідування обставин наявним матеріалам досудового розслідування та формулюванню обвинувачення, визнаного судом доведеним. Суд також погоджується з кваліфікацією дій обвинуваченого за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання
12.До обставин, які відповідно до ст. 66 КК пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_2 , суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

13.Стороною обвинувачення не зазначено в обвинувальному акті про наявність обставин, які відповідно до ст. 67 КК обтяжують покарання ОСОБА_2 , та які відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91, ч. 1 ст. 92 КПК підлягають доказуванню саме прокурором. У силу положень ст. 337 КПК суд позбавлений можливості додатково встановлювати та враховувати обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_2 та які в обвинувальному акті не зазначені, а також які прокурором не доказувалися, оскільки це погіршить становище обвинуваченого.

Мотиви призначення покарання
14. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , суд у відповідності до ст. ст. 65 67 КК враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

15.Обвинувачений ОСОБА_2 вчинив умисний кримінальний проступок.

16.Згідно медичним довідкам, ОСОБА_2 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. З матеріалів кримінального провадження також вбачається, що обвинувачений ОСОБА_2 не належить до осіб з інвалідністю.

17.З урахуванням вказаних обставин, особи обвинуваченого ОСОБА_2 , того, що він щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, активно сприяв його розкриттю, того, що у обвинуваченого відсутні обставини, що обтяжують його покарання, натомість того, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за цим вироком, маючи незняті та непогашені судимості за вчинення умисних, у тому числі, тяжких злочинів, поєднаних з проникненням у житло, в період іспитового строку, встановленого йому вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.05.2021, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_2 можливе з призначенням йому покарання у виді обмеження волі, але в нижніх межах санкції ч. 1 ст. 162 КК. Призначення такого покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

18.При призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_2 суд також враховує те, що він вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку, встановленого йому вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.05.2021, яким він засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК до позбавлення волі на строк чотири роки та на підставі ст. ст. 75, 76 КК звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на два роки. Суд також враховує те, що призначене ОСОБА_2 покарання по вказаному вироку не відбуте ним повністю.

19.У зв`язку із зазначеним вчинення обвинуваченим ОСОБА_2 кримінального правопорушення в період встановленого йому іспитового строку слід розцінювати як порушення ним умов застосування ст. 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

20.Тому суд дійшов висновку про те, що в силу ч. 3 ст. 78 КК обвинуваченому ОСОБА_2 слід призначити покарання за правилами, передбаченими ст. 71 КК, а саме за сукупністю вироків.

21.Вказані висновки суду повністю збігаються з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в абз. 4 п. 10 його постанови від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» в редакції від 06.11.2009, відповідно до яких, виходячи з положень ч. 2 ст. 75 КК (в редакції 2001 р.), а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

22.Суд також враховує висновок Верховного Суду, викладений у його постанові від 14.09.2021 у справі № 127/25037/17, згідно якому, якщо особа, звільнена від відбування покарання з випробуванням, протягом іспитового строку вчинить нове кримінальне правопорушення, то покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком. Звільнення від відбування покарання з випробуванням не є невід`ємною частиною покарання, призначеного за попереднім вироком, а виступає способом виконання такого покарання, який змінюється на реальне відбування покарання у разі вчинення особою нового кримінального правопорушення під час іспитового строку.

23.Крім того, суд враховує і висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 27.10.2020 у справі № 686/3226/20, згідно якому при вчиненні особою нових кримінальних правопорушень до відбуття покарання за попереднім вироком, при призначенні остаточного покарання з урахуванням ст.ст.71, 72 КК у вигляді позбавлення волі та штрафу рішення про звільнення особи від відбування покарання у вигляді позбавлення волі на підставі ст.75 КК є неприпустимим.

24.Таким чином, з вказаних норм права, а також зі сталої судової практики випливає, що при вчиненні особою нового кримінального правопорушення в період іспитового строку, то їй в обов`язкового порядку має бути призначене покарання за правилами ст. 71 КК з реальним його відбуванням, незалежного від виду призначеного покарання (у тому числі навіть якщо призначене покарання у виді штрафу). При цьому у такому випадку застосування положень ст. 75 КК є неможливим.

25.Отже, в силу ст. 71, ч. 3 ст. 75, ч. 3 ст. 78 КК обвинуваченому ОСОБА_2 з повністю невідбутого ним покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, призначеного йому за попереднім вироком, слід частково приєднати до покарання, призначеного за цим вироком, три роки та сім місяців позбавлення волі, перевівши при цьому в силу ч. 1 ст. 72 КК менш суворий вид покарання у виді обмеження волі, що призначається за цим вироком, у більш суворий у виді позбавлення волі, виходячи з співвідношення, встановленого п/п «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, а саме одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
26.Судом встановлено, що ОСОБА_2 у даному кримінальному провадженні не затримувався та під вартою не тримався, запобіжні заходи відносно нього не застосовувалися. Також у кримінальному провадженні відсутні процесуальні витрати. Разом з цим, з набранням вироком законної сили з метою його виконання ОСОБА_2 підлягає затриманню та взяттю під варту.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375, 381 382 КПК, суд

ухвалив:
1. ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк один рік.

2.У силу ст. 71 КК ОСОБА_2 з повністю невідбутого ним покарання за вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.05.2021 частково приєднати до покарання, призначеного за цим вироком, три роки сім місяців позбавлення волі, перевівши при цьому в силу ч. 1 ст. 72 КК менш суворий вид покарання у виді обмеження волі на строк один рік, призначеного за цим вироком, у більш суворий у виді позбавлення волі, виходячи з співвідношення, встановленого п/п «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК, та остаточно ОСОБА_2 до відбування визначити покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки та один місяць.

3.З набранням вироком законної сили з метою його виконання ОСОБА_2 затримати та взяти під варту, строк покарання ОСОБА_2 у виді позбавлення волі обчислювати з моменту його фактичного затримання та взяття під варту.

4.Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

5.Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

6.Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

7.Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1