Справа № 203/1776/22
Провадження № 1-кс/0203/1299/2022
УХВАЛА

15 липня 2022 року слідчий суддя Кіровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

скаржника захисника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі скаргу захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, заявлену в рамках кримінального провадження № 0000962 від 31.07.2017 року,

встановив:

07.06.2022 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся захисник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 (далі заявник, скаржник) із скаргою на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, заявлену в рамках кримінального провадження № 0000962 від 31.07.2017 року, в якій просить суд:

- скасувати постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_5 від 22.12.2020 року про закриття кримінального провадження № 0000962 від 31.07.2017 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування вимог скарги заявник зазначив, що в провадженні слідчого Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 перебуває кримінальне провадження № 0000962, внесене до ЄРДР 31.07.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. Як пояснив заявник, ОСОБА_4 у вказаному кримінальному провадженні був визнаний потерпілим та у відповідності до положень КПК України набув права та обов`язки, передбачені статтями 56, 47 КПК України, серед яких в тому числі і одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення у випадках, передбачених КПК України. При цьому 08.10.2021 року ОСОБА_4 звернувся до директора ТУ ДБР у м. Полтаві стосовно проведення слідчих дій у кримінальному провадженні, проте отримав постанову від 22.12.2020 року про закриття кримінального провадження № 0000962, внесене до ЄРДР 31.07.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Заявник звернувся до слідчого з клопотанням в порядку ст. 220 КПК України про направлення йому постанови від 22.12.2020 року про закриття кримінального провадження, але відповіді на своє клопотання не отримав. З цього приводу він звернувся до слідчого судді із скаргою на бездіяльність слідчого, яка була задоволена та ухвалою слідчого судді від 21.04.2022 року було зобов`язано слідчого надати йому постанову від 22.12.2020 року про закриття кримінального провадження № 0000962, внесене до ЄРДР 31.07.2017 року. Проте до моменту звернення до суду із скаргою вказане судове рішення не було виконане, хоча воно було отримано слідчим 18.05.2022 року, відповідно до поштового повідомлення про вручення.

Водночас заявник вважає оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Оскільки ОСОБА_4 у вказаному кримінальному провадженні був визнаний потерпілим, але слідчим Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань з ним ніяких слідчих чи розшукових дій не проводилось, і хоча він сам вказує на злочинця, його навіть як потерпілого не допитали.

З огляду на викладене, скаржник звернувся до суду із скаргою на постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 07.06.2022 року, судову справу № 203/1776/22, провадження № 1-кс/0203/1299/2022, було розподілено слідчому судді ОСОБА_1 .

Ухвалою слідчого судді від 08.06.2022 року було відкрито провадження за скаргою та призначено скаргу до судового розгляду по суті.

У судове засідання, призначене на 15.07.2022 року, з`явився скаржник.

Слідчий у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча був повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання належним чином, ухвалу суду в частині зобов`язання надати суду матеріали кримінального провадження № 0000962 від 31.07.2017 року слідчий не виконав.

Слідчий суддя на підставі ст.ст. 138, 306 КПК України розглянув скаргу за відсутності слідчого за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні скаржник підтримав вимоги скарги у повному обсязі та просив суд задовольнити скаргу, підстави звернення до суду із скаргою пояснив таким чином, як про це зазначено вище.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення скаржника, вивчивши матеріали скарги, проаналізувавши норми КПК України, дійшов таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами скарги підтверджено, що Третім слідчим відділом (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000962, внесене до ЄРДР 31.07.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Постановою слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, від 22.12.2020 року було закрито кримінальне провадження № 0000962, внесене до ЄРДР 31.07.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.04.2022 року, справа № 203/402/22, провадження № 1-кс/0203/478/2022, було задоволено скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_5 , що полягає в ненаданні постанови слідчого від 22.12.2020 року про закриття кримінального провадження № 0000962, внесеного до ЄРДР 31.07.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, та зобов`язано слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_5 направити (надати) адвокату ОСОБА_3 постанову від 22.12.2020 року про закриття кримінального провадження № 0000962, внесеного до ЄРДР 31.07.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. Вказана ухвала слідчого судді набрала законної сили станом на 21.04.2022 року.

Станом на 07.06.2022 року вказана вище ухвала слідчого судді від 21.04.2022 року не була виконана, хоча була отримана Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, 18.05.2022 року, про що свідчить копія поштового повідомлення про вручення та опис цінного листа із вкладенням.

При цьому слідчий не надала оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження і на виконання ухвали слідчого судді від 08.06.2022 року в частині зобов`язання надання суду матеріалів кримінального провадження № 0000962, внесеного до ЄРДР 31.07.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Суд зазначає, що однією із засад судочинства, регламентованих пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 7 КПК України, однією із загальних засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 6 статті 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу.

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 4 статті 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Якщо інше не передбачено цим Кодексом, здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час кримінального провадження порушуються її права, гарантовані Конституцією України та міжнародними договорами України.

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до частини 1 статті 90 КПК України, рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні «Салов проти України» від 06.09.2005 року (заява № 65518/01) вказано, що одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який передбачає, що, коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду (див. рішення у справі Brumarescu, наведене вище, § 61)".

Згідно з вимогами пункту 1 частини 1 статті 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Відповідно до частини 2 статті 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до частин 1, 2 статті 92 КПК Укра їни, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до положень статей 93, 94 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до частини 5 статті 110 КПК України, обґрунтованість рішення (постанови), яке прийняли прокурор та слідчий, повинна знайти вираження в його мотивуванні.

Згідно з положеннями пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Аналіз вказаних вище обставин кримінального провадження та положень КПК України вказує, що слідчий, незважаючи на вимоги КПК України, не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи скарги та підтверджували б обставини, які були підставами для закриття кримінального провадження.

При цьому слідчий суддя, вирішуючи по суті скаргу захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , бере до уваги ухвалу слідчого судді, яка набрала законної сили, щодо зобов`язання слідчого направити (надати) скаржнику копію постанови про закриття кримінального провадження, проте така виконана не була.

Крім того, мотиви скаржника щодо оскарження постанови, викладені в скарзі, зокрема, непроведення такої слідчої дії як допит потерпілого, яким визнано ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, свідчать про недостатність підстав для закриття кримінального провадження, у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. При цьому суд зазначає, що скаржник, реалізуючи принцип змагальності, довів суду доводи та вимоги скарги належними та допустимими доказами.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження скасуванню.

Керуючись ст. ст. 303-306, 307, 369, 371, 372 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

Скаргу захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, заявлену в рамках кримінального провадження № 0000962 від 31.07.2017 року задовольнити повністю.

Скасувати постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_5 від 22.12.2020 року про закриття кримінального провадження № 0000962 від 31.07.2017 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали слідчого судді оголошено 18.07.2022 року о 17:30 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1