Єдиний унікальний номер судової справи 201/7483/22
Номер провадження 1-кп/201/818/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2022 року м. Дніпро

вул. Паторжинського, 18а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі колегії суддів:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 11 квітня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000667 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рубіжне, Луганської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 350 КК України, -

встановив:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 11 квітня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000667 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 350 КК України.

Разом з обвинувальним актом прокурором ОСОБА_8 подане до суду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого в межах вказаного кримінального провадження, строком на 60 діб.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав подане прокурором ОСОБА_8 клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування доводів клопотання прокурор посилався на те, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного кримінального проступку та особливо тяжкого злочину, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 350 КК України, за сукупність яких передбачено максимальне покарання у вигляді довічного позбавлення волі, а тому продовжують існувати враховані при обранні та подальшому продовженні останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, ОСОБА_7 може переховуватись від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як суворість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчинення інкримінованих злочинів, а також можливість продовжити вчинення вказаних кримінальних правопорушень, про що свідчить характер та суспільна небезпека інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення проти основ Національної безпеки України під час введення воєнного стану в України та на території м. Рубіжне Луганської область, де проводяться активні бойові дії, оскільки останній є прихильником військової агресії відносно України.

При цьому, прокурор зазначив, що наведені ризики, не зменшилися та продовжують існувати дотепер, а тому застосування інших більш м`яких запобіжних заходів стосовно ОСОБА_7 є недоцільним і не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому просив продовжити запобіжний захід відносно обвинуваченого на 60 днів.

Обвинувачений ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання прокурора та продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 176 КПК України це єдиний запобіжний захід, який може бути застосований до особи, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні підтримала позицію обвинуваченого ОСОБА_7 .

Вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши доводи прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

У рішенні Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017 вказано, що під час судового провадження у суді першої інстанції (проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду) прокурор як сторона обвинувачення має обов`язок підтримувати публічне обвинувачення у суді, доводити винуватість особи та необхідність продовження запобіжного заходу шляхом подання відповідних клопотань щодо цього продовження. Конституційний Суд України виходить з того, що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження у суді першої інстанції, зокрема під час підготовчого судового засідання, за наявності клопотання прокурора (частина четверта статті 176 Кодексу).

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України розгляд клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали здійснюється за правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів, одним з яких є й такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Частиною 6 статті 176 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

З 24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні запроваджено воєнний стан, дія якого продовжена до 21.11.2022 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, статтею 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зав`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до вимог ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Так, під час розгляду клопотання прокурора колегією суддів встановлено, що під час досудового розслідування даного кримінального провадження, відповідно до ст. 615 КПК України, на підставі постанови керівника Сєвєродонецької окружної прокуратури Луганської області від 13.04.2022 року до ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 11.05.2022 року.

Відповідно до ст. 615 КПК України, на підставі постанови керівника Сєвєродонецької окружної прокуратури Луганської області від 10.05.2022 року застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено до 10.06.2022 року.

Ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.06.2022 року застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено до 12.07.2022 року.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2022 року застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено до 01.09.2022 року.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.08.2022 року застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено до 12.10.2022 року.

Оцінюючи обґрунтування прокурора на підтвердження продовження існування наведених у клопотанні ризиків, колегія суддів суд приходить до висновку, що враховані при обранні та подальшому продовженні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики не зменшилися і продовжують існувати, оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 350 КК України, санкція яких передбачає покарання за сукупністю злочинів у вигляді довічного позбавлення волі.

Поряд із цим, судом приймається до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного кримінального проступку та особливо тяжкого кримінального правопорушення, проти основ Національної безпеки України під час ведення воєнного стану в Україні та на території м. Рубіжне, Луганської області, де ведуться активні бойові дії, а, отже, перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватись від суду та продовжити вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у § 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

А отже, наведені обставини в сукупності з суворістю можливого покарання вказують на існування ризиків можливих спроб ОСОБА_7 переховуватися від суду, а також продовжити вчинення кримінального правопорушення, в якому останній обвинувачується, ступень яких є досить високою.

Таким чином, колегія суддів погоджується із заявленими прокурором ризиками, передбаченими п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає наявність продовження існування цих ризиків доведеними у повній мірі.

Більш того, відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

З 24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні запроваджено воєнний стан, дія якого продовжена до 21.11.2022 року.
А тому, зважаючи на те, що ОСОБА_7 обвинувачується, у тому числі, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України, з огляду на положення ч. 6 ст. 176 КК України, жоден інший запобіжний захід не може бути застосований до останнього.

З урахуванням сукупності встановлених обставин, зокрема, наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих правопорушень, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочинів, тяжкості покарання, що загрожує останньому, у разі визнання його винуватим, колегія суддів приходить до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, що виправдовує продовження найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також, в даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого по даній справі, тому звільнення з-під варти ОСОБА_7 суперечитиме завданням визначеним кримінальним законодавством.
Крім того, судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, також зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Отже, враховуючи встановлені обставини, колегія суддів не знаходить підстав для скасування або зміни застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому приходить до висновку, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню і вважає за доцільне продовжити обвинуваченим тримання під вартою строком на 60 днів до 09 грудня 2022 року включно.

Крім того, під час підготовчого судового засідання прокурор висловив думку про необхідність направлення обвинувального акту відносно ОСОБА_7 до Дніпровського апеляційного суду для визначення підсудності.

Захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали позицію прокурора, вважали за необхідне направити обвинувальний акт до Дніпровського апеляційного суду для визначення підсудності.

Вислухавши думки учасників судового провадження, вирішуючи питання про підсудність даного кримінального провадження, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 КПК України, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.

Положеннями ч. 2 ст. 34 КПК України передбачено, що питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах територіальної юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду не пізніше п`яти днів з дня винесення такого подання, про що постановляється вмотивована ухвала.

З положень ч. 2 ст. 412 КПК України встановлено, що судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо порушено правила підсудності.

Згідно ч. 9 ст. 615 КПК України під час дії воєнного стану обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.

Як встановлено з фактичних обставин, викладених у обвинувальному акті, інкриміновані діяння обвинуваченому ОСОБА_7 , а саме: вчинення за попередньою змовою групою осіб державної зради, тобто діяння умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній, чи інформаційній безпеці України: надання представнику іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинене в умовах воєнного стану, а також погроза вбивством службовій особі, застосована з метою припинення діяльності службової особи, або зміни її характеру в інтересах того, хто погрожує, вчинені на території м. Рубіжне Луганської області, що відноситься до територіальної юрисдикції Рубіжанського міського суду Луганської області.

Враховуючи неможливість вказаним судом здійснювати правосуддя під час воєнного стану, розпорядженням голови Верховного Суду № 1/0/9-22 від 06.03.2022 року, було змінено територіальну підсудність судових справ на Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

А відтак, ураховуючи вимоги ч. 1 ст. 32, ч. 9 ст. 615 КПК України розгляд вказаного кримінального провадження має здійснювати Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що розгляд вказаного кримінального провадження не підсудний Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська, а тому відповідно до вимог п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України обвинувальний акт підлягає направленню до Дніпровського апеляційного суду для визначення підсудності.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 196, 199, 369-372, 615 КПК України, -

постановив:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_7 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 09 грудня 2022 року включно.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, є 09 грудня 2022 року включно.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 11 квітня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000667 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 350 КК України направити до Дніпровського апеляційного суду для визначення підсудності.

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особою, що тримається під вартою - протягом того ж строку з моменту отримання нею її копії.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 15 годині 00 хвилин 14 жовтня 2022 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3