УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2022 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області під головуванням судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Володимирі за заходами відеоконференцзв`язку за засобом відеофіксації підготовче судове засідання за кримінальним провадженням відносно ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України,

У С Т А Н О В И В:

В провадженні Володимир-Волинського міського суду Волинської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні кримінального провадження, передбаченого ч.2 ст.149 КК України.

25 травня 2022 року згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи матеріали кримінального провадження передано судді ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 26.05.2022 року по вказаному кримінальному провадженню призначено підготовче судове засідання.

У судовому засіданні прокурор звернувся з клопотаннями щодо запобіжного заходу обвинуваченого. Просив обрати відносно ОСОБА_6 домашній арешт з відповідними обмеженнями. Мотивував своє клопотання тим, що ОСОБА_6 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі, а також наявністю ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, зокрема переховуватись ввід суду, впливати на свідків у цьому провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, даними, що характеризують обвинуваченого. Всі ці ризики на теперішній момент наявні, в зв`язку з чим незастосування вказаних заходів не забезпечить належної поведінки обвинуваченого. Крім того, заявив клопотання про передачу справи судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області ОСОБА_7 , в провадження якого раніше надійшло та перебуває на стадії підготовчого розгляду кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України, справа №154/2388/18, номер провадження 1-кп/154/5/22, для вирішення питання про їх об,єднання.

Захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , яких підтримав обвинувачений ОСОБА_6 , погодились та ввжали доцільним передати дане кримінальне провадження судді ОСОБА_7 для вирішення притання щодо об,єднання справ. Що стосується клопотання про запобіжний західу виді нічного домашнього арешту, вказали на недоведеність прокурором існування ризиків. Обвинувачений деякий час перебував взагалі без будь якого запобіжного заходу, разом з тим порушень не допустив, від суду не переховувався, з,являлвся за першою вимогою. При цьому він має сім,ю, троє неповнолітніх дітей, що свідчить про міцні соціальні зв,язки, постійне місце проживання, що у своїй сукупності дає можливість обрати відносно підзахисного більш м,який запобіжний захід у вигляді особисного зобов,язання.

Заслухавши думку учасників по справі, дослідивши надані матеріали, суд приходить до наступного.
Згідно із ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинувачених. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. Враховуючи практику ЄСПЛ, відповідно до якої водночас із визначеннями даних випадків тримання особи під вартою та процесуальних гарантій обрання і продовження застосування таких запобіжних заходів одночасно визнається неправильним «автоматичне» продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому продовження дії таких запобіжних заходів під час підготовчого судового засідання здійснюється за клопотанням учасників судового провадження з урахуванням вимог глави 18 КПК України.

За висновком КСУ продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканість.

Вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, справу «Комарова проти України» від 16.05.2013 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі; у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

З огляду на викладене та зважаючи на положення частини другої статті 29 Конституції України, Конституційний Суд України вважає, що слід визначити такі обов`язкові вимоги до правомірного арешту або тримання під вартою: по-перше, арешт чи тримання під вартою має здійснюватися виключно на підставі належним чином вмотивованого рішення суду; по-друге, підстави та порядок застосування цих запобіжних заходів мають бути визначені в законі та повинні відповідати конституційним гарантіям справедливої судової процедури та принципу верховенства права.

Оскільки метою статті 29 Конституції України є недопущення свавільного обмеження (позбавлення) свободи чи особистої недоторканності особи, то дотримання зазначених вимог є обов`язковим.

Відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися з кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується .

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини і зокрема: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого, наявність у нього судимостей , міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи; репутації та наявних судимостей.

Відповідно до ст.179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.
Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання лише у виді позбавлення волі, раніше судимий, офіційно не працевлаштований, разом з тим, має постійне місце проживання, сім,ю, утримує троє неповнолітніх дітей, отже має міцні соціальні зв`язки, характеризується посередньо, скарг щодо його способу життя та поведінки до органів правопорядку не надходило.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 жодних спроб ухилитися від суду, сховати сліди злочину, тощо, не вчиняв, в тому числі і в період відсутності запобіжного заходу, який припав на початок військового стану у державі, займається суспільно-корисною працею, має постійне місце проживання та реєстрації в м.Володимир, сім,ю, утримує троє неповнолітніх дітей.

За таких обставин слід вважати, що прокурор не надав доказів наявності неналежної поведінки обвинуваченого та достатніх підстав вважати, що останній спробує переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих чи свідків у цьому кримінальному провадженні або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту слід відмовити, обравши найбільш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п.1-3 ч.5 ст.194 КПК України.

Що стосується клопотання про передачу даного кримінального провадження для вирішення питання про об,єднання справ, суд, виходить з вимог ст.334 КПК України, які наголошуть на тому, що у разі якщо на розгляд суду надійшли матеріали кримінального провадження щодо особи, стосовно якої цим судом вже здійснюється судове провадження, воно передається складу суду, що його здійснює, для вирішення питання про їх об,єднання.

В провадженні судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області ОСОБА_7 , перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України, справа №154/2388/18, номер провадження 1-кп/154/5/22, яке на момент прийняття судом рішення перебуває на стадії підготовчого розгляду, судове слідство по справі не розпочато.

Таким чином, суд, враховуючи думку учасників справи та самого обвинуваченого, вважає доцільним задовльнити клопотання сторони обвинувачення та передати дане кримінальне провадження для вирішення питання про їх об,єднання.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 314-316, 331, 334 КПК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, суд
У Х В А Л И В:

Обрати обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов,язання.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 на строк дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання обов`язки, передбачені п.п.1-3 ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати до прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатися за межі м.Володимир Володимир-Волинського району Волинської області без дозволу прокурора та суду;

- повідомляти прокурора чи суд, про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора Волинської областної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 щодо обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_6 відмовити.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 щодо передачі кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України судді Володимир-Волинського міського суду ОСОБА_7 для вирішення питання про об,єднання справ задовольнити.

Передати кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України, справа №154/132/21, номер провадження 1-кп/154/64/22, судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області ОСОБА_7 , в провадженні якого перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України, справа №154/2388/18, номер провадження 1-кп/154/5/22, для вирішення питання про їх об,єднання.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді та включені до апеляційної скарги на судове рішення.

Повний текст ухвали суду оголошено о 11-00 годині 27 червня 2022 року.

Суддя: ОСОБА_8