Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

18 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи Бориспільська виправна колонія (№ 119) матеріали провадження щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

який засуджений вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 8 жовтня 2020 року, вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 7 вересня 2022 року,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07.09.2022 у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання умовно-достроково.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, вказує, що ОСОБА_8 відбув певну частину покарання і з 19.07.2022 має право на умовно-дострокове звільнення. Стягнення до його підзахисного застосовувалися виключно у слідчому ізоляторі, і на даний час вони погашені. ОСОБА_8 визнав вину у вчиненні кримінальних правопорушень, характеризується посередньо, безкоштовно виконує роботи з благоустрою. Крім того, засуджений неодноразово звертався до адміністрації Державної установи Бориспільська виправна колонія (№ 119) стосовно працевлаштування, однак йому відмовили у зв`язку з відсутністю вільних місць, що також підтвердив у судовому засіданні представник установи виконання покарання. А попереднє ув`язнення протягом 3 років стало перешкодою для застосування до нього заохочень. Вказані обставини, на переконання захисника, свідчать, що ОСОБА_8 сумлінною поведінкою довів своє виправлення, а тому є всі законні підстави для застосування до нього положень ст.81 КК України. Крім того, звертає увагу, що на утриманні ОСОБА_7 перебуває хворий батько, який є непрацездатним і потребує стороннього догляду.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника та засудженого, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою і вмотивованою; провівши судові дебати, перевіривши матеріали судового провадження та особової справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Як встановив суд першої інстанції, вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 08.10.2020 ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02.06.2021 вказаний вирок змінено в частині правової кваліфікації дій ОСОБА_7 з ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України, за якою йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 18.05.2021 ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, і йому призначено покарання у виді арешту на строк 4 місяці.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24.01.2022 за клопотанням начальника установи виконання покарання на підставі ст.ст.71, 72 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_9 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 2 місяці.

28.07.2022 до суду надійшло клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, в якому ОСОБА_8 зазначав, що свою вину визнає повністю та зобов`язується не порушувати закон. Просив зважити на військову агресію Російської Федерації проти України, наявність у нього хворого батька та нареченої, які залишилися без підтримки, бажання працювати, пройти військову підготовку для захисту Батьківщини. Також засуджений вказував, що через перебування у слідчому ізоляторі протягом 3 років до нього не було застосовано стягнення, а письмові прохання до адміністрації виправної колонії про працевлаштування залишилися без відповіді.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд мотивував своє рішення тим, що матеріали особової справи не містять відомостей, що засуджений під час відбування покарання своє поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується і доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Згідно з ч.1 і ч.2 ст.6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Відповідно до положень ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді позбавлення волі і сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Отже, зі змісту вказаної норми випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації кримінального правопорушення за ступенем тяжкості, формою вини, тощо.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Розглядаючи клопотання, суд першої інстанції з достатньою повнотою перевірив наявні в матеріалах особової справи документи, які свідчать про поведінку засудженого протягом усього часу його перебування в установі попереднього ув`язнення та установі відбування покарання, і належним чином мотивував в ухвалі свої висновки про те, що ОСОБА_8 остаточно не став на шлях виправлення.

Як вбачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_8 з 11.06.2018 утримувався в ДУ Київський слідчий ізолятор, з 08.07.2021 відбуває покарання в ДУ Бориспільська виправна колонія (№ 119), тобто на час звернення з поданням відбув дві третини строку покарання, призначеного судом.

Під час утримання в ДУ Київський слідчий ізолятор зарекомендував себе негативно, до нього було застосовано 6 стягнень у виді доган та попередження за порушення встановленого порядку утримання: 03.04.2019 за відхилення від маршруту та намагання встановити міжкамерний звязок; 02.05.2019, 06.03.2021 за зберігання заборонених предметів, а саме, мобільних телефонів, гарнітури та зарядних пристроїв; 13.10.2020, 22.03.2021, 05.05.2021 за відхилення від маршруту, які на даний час погашені, заохочень не мав, до праці не залучався.

Крім того, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України, ОСОБА_8 вчинив під час попереднього ув`язнення в ДУ Київський слідчий ізолятор.

За період відбування покарання в ДУ Бориспільська виправна колонія (№ 119) засуджений характеризується посередньо, не проявляє готовність до самокерованої соціально-правомірної поведінки, стягнень та заохочень не має, на промисловій зоні установи не працевлаштований через власне небажання. Працював на дільниці поклейки паперових пакетів з липня по серпень 2021 року. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, але робить це з метою отримати поблажливість. Намагається утримувати в чистоті спальне місце, не завжди має охайний зовнішній вигляд, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. Свідомо не виконує передбачені законом вимоги персоналу установи та публічно демонструє зневажливе ставлення до цих вимог. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для цього не має, виконує роботи з благоустрою установи, але під контролем персоналу. ОСОБА_8 приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу Духовне відродження. Рішенням комісії установи від 21.07.2022 ОСОБА_9 відмовлено у зверненні з поданням про умовно-дострокове звільнення, оскільки він не довів своє виправлення. Крім того, до установи надійшов виконавчий лист на суму 18 192 грн 08 коп, за яким відшкодовано лише 50 грн.

Такі дані про особу засудженого, на переконання колегії суддів, не доводять позитивну динаміку змін в його особистості і не дають підстав вважати, що ОСОБА_8 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а відтак, і підстав для застосування до нього положень ст.81 КК України.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 7 вересня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3