Справа № 159/3780/20
Провадження № 1-кп/162/11/2022
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2022 року смт Любешів
Колегія суддів Любешівського районного суду Волинської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000809 від 12 травня 2020 року про обвинувачення:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ківерці Волинської області, українця, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, раніше неодноразово судимого, останній раз: 01 жовтня 2019 року вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК України) до покарання у виді арешту на строк 5 місяців,відбув покарання повністю,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_6 12.05.2020 року близько 14 год 30 хв, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись у будинку АДРЕСА_2 , під час конфлікту з ОСОБА_8 , який раптово виник на грунті особистих неприязних відносин, керуючись метою умисного протиправного позбавлення життя іншої людини, усвідомлюючи значення та суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс останньому один удар ножем в шию, яка виконує життєво важливі функції. В подальшому ОСОБА_6 усвідомлюючи характер та значення своїх дій, маючи можливість надати першу медичну допомогу, зателефонувати в медичний заклад або покликати на допомогу, цього не зробив. Тобто, виконав всі дії, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця, усвідомлюючи, що від отриманих поранень потерпілий може померти і бажаючи цього, залишив вказану особу та пішов у невідомому напрямку.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_8 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани верхньої третини шиї зліва із пошкодженням загальної сонної артерії і зовнішньої яремної вени, однак ОСОБА_6 не довів прямого умислу до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки своєчасно надана потерпілому лікарями медична допомога запобігла настанню його смерті.

Обвинувачений ОСОБА_6 скористався своїм правом та на підставі ст. 63 Конституції України відмовився від дачі пояснень у кримінальному провадженні.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зокрема, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 у своїх поясненнях показав, що 12.05.2020 року між 9 та 10 год ранку до його будинку, на автомобілі «Жигулі» під`їхав ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) з Мікулою (Глобус), якого він тоді бачив вперше. Вказав, що вони з ОСОБА_11 знайомі досить давно та перебували в гарних відносинах, однак після подій 12.05.2020 року майже не спілкуються. В той день по приїзду ОСОБА_12 запропонував їхати з ними випити. Вони з ОСОБА_11 пішли до магазину, який розташований через дорогу від його місця проживання, де ОСОБА_12 придбав пляшку горілки, а він настоянки, яку поклав у внутрішню кишеню своєї куртки. Після чого, втрьох приїхали до місця проживання ОСОБА_11 в с. Грушівка близько 10 години, оскільки з с. Білашова до с. Грушівки невелика відстань, та відразу сіли за стіл. Випивали горілку та грали в карти- «дурня», «триньку». По приїзду до будинку, в кімнаті на ліжках спали двоє чоловіків. Один з них йому був знайомий, це ОСОБА_13 , він жив разом із ОСОБА_11 . Іншого не знає, його називали « ОСОБА_14 ». ОСОБА_15 продовжував спати в іншій кімнаті, коли вони сиділи на кухні, а той інший ( ОСОБА_14 ), прийшов через якийсь час до них, випив рюмку і «куняв» за столом. Він сидячи спав далі за ОСОБА_6 приблизно за метрів два від столу. Стіл, за яким вони перебували, розміщений посеред кімнати-кухні. ОСОБА_11 сидів по праву руку від нього на відстані одного метра, а ОСОБА_6 - навпроти нього, через стіл, приблизно на такій же відстані, що й ОСОБА_11 . На столі була закуска, що саме не пам`ятає. Чи були ножі на столі, не пригадує. ОСОБА_6 вживав з ними горілку, але карти не грав, а лише коментував гру, постійно підрахував результат у грі і говорив, що вони не вміють грати та неправильно ведуть підрахунок, при цьому нецензурно висловлювався та нервово поводився. Потерпілий вказав, що не реагував на його зауваження. Вони випили пляшку горілки та домовились, що якщо у черговій грі програє він, тоді дістає пляшку наливки, яка була у внутрішній кишені його куртки, а якщо ОСОБА_11 - пляшка лишається у нього ( ОСОБА_8 ). Потерпілий вказав, що цього разу він виграв гру, та у зв`язку із домовленістю, не діставав пляшку наливки. ОСОБА_6 дуже розсердився з цього приводу, встав і, нахилившись через стіл, лівою рукою шарпанув його за комір до себе, від цього він вдарився об стіл тулубом. Пляшка наливки розбилась, оскільки вона була в внутрішній кишені його куртки. Від вказаного удару він почав відхилятись назад і в цей момент побачив як ОСОБА_6 піднімає праву руку, замахуючись. Оскільки ОСОБА_6 був в куртці-балонці з широким рукавом, не було видно, чи є ніж в його руці, але відразу після замаху відчув різкий біль в шиї з лівої сторони та як щось тепле потекло по шиї. Він подивився на обвинуваченого і спитав: - «за що?». ОСОБА_11 в цей час підіймався з підлоги, оскільки ОСОБА_6 , тягнучись до нього через стіл, штовхнув ОСОБА_16 і останній впав на підлогу. ОСОБА_11 відразу приложив щось до його шиї і при цьому запитав у ОСОБА_17 : - «навіщо ти це зробив, у нього багато дітей». Після цього потерпілий отямився вже в лікарні, де перебував тиждень.

Свідки обвинувачення ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , кожен зокрема, підтвердили показання потерпілого в судовому засіданні, та показали наступне.

Так, свідок ОСОБА_11 вказав, що близько 10 год 12.05.2020 року він разом з ОСОБА_6 приїхав до магазину в с.Білашів для того, щоб купити горілки. Біля магазину зустрів ОСОБА_20 , з яким знайомий дуже давно та запросив його поїхати з ними. Купивши дві пляшки горілки, приїхали до нього додому, сіли на кухні грати в карти, при цьому вживали алкогольні напої. Вказав, що в с. Грушівка в нього приватний будинок, який складається з однієї кімнати, кухні, кладової. За столом, який розташований посеред кухні, вони сиділи втрьох з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . З лівої сторони від нього сидів потерпілий ОСОБА_8 , з правої ОСОБА_6 . При цьому, в будинку були ОСОБА_21 та ОСОБА_22 (« ОСОБА_14 »). Ці двоє осіб з ними не сиділи за столом та не бачили всіх обставин, оскільки ОСОБА_15 раз зайшов на кухню, випив стопку та пішов спати у іншій кімнаті, а ОСОБА_22 , хоча і прийшов до них, але випивши трохи, заснув на кухні сидячи за метрів два від столу за ОСОБА_6 . Спочатку за столом було все нормально, пили горілку, анекдоти розповідали, грали в карти. Ніяких конфліктів не було. Потім ОСОБА_6 почало не подобатись як вони грають в карти, однак сам участі у грі він не брав. Коли грали на пляшку, яка була в ОСОБА_8 , останній виграв. ОСОБА_6 почав говорити, що вони неправильно рахують, і говорив, чому ОСОБА_8 не ставить пляшку на стіл. Почав проявляти агресію, матюкався. Коли він заспокоював ОСОБА_6 , той його штовхнув лівою рукою, від поштовху він впав на підлогу. Встаючи з підлоги, піднявши голову, побачив, як кров «свище» з шиї ОСОБА_8 . Схопивши перше, що було під рукою, якийсь рушник, приклав до шиї потерпілого, після чого вискочив з хати та поїхав за медичною допомогою. В момент, коли він вибігав, ОСОБА_22 далі спав, ОСОБА_6 лишався в кухні. Вказав, що сів у машину і поїхав до жінки потерпілого. Приїхавши, сказав їй викликати швидку, бо її чоловіка підрізали, і поїхав назад. Як повернувся, через декілька хвилин приїхала поліція та швидка. Мобільний телефон він має, але де він був у той момент, не знає. Вказав, що навіть не подумав про телефон, а в шоці від побаченого вискочив шукати допомогу. Крім того, свідок зазначив, що з потерпілим та його дружиною знайомий давно, перебуває в нормальних відносинах. Раніше конфліктів між ними ніколи не виникало.

З показань свідка ОСОБА_18 , встановлено, що будь-які обставини перебування та відпочинку 12.05.2020 року ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 в будинку в с.Грушівка йому не відомі, оскільки він спав. Свідок показав, що прокинувся від жіночого крику, жінка кричала: - «дайте швидше подушку». Коли піднявся, побачив, що людина в червоному комбінезоні (зрозумів, що це медпрацівник) нахилилась над іншою людиною. На прохання віддав свою подушку і знову сів на ліжко. При цьому чув розмову медпрацівників про те, що «будемо забирати», зрозумівши з цієї розмови, що щось відбулося поки він спав. Після цього пройшло хвилин 10, зайшли працівники поліції і попросили покинути приміщення, він вийшов на подвір`я. Як розвивалась ситуація з потерпілим, чи його виносили, чи він сам пішов - не бачив. Годин півтори - дві він пробув на вулиці, поліція з понятими ходили по хаті, щось фотографували на камеру, після чого їх посадили в автомобіль та повезли до поліції, де вони давали пояснення. На вулиці з ним були ОСОБА_11 та «Коста». З ОСОБА_6 він знайомий, так як останній декілька раз приїздив до них та був сторожем озера в с.Грушівка. Таких щоб дружніх відносин між ним, ОСОБА_11 та ОСОБА_6 не було, декілька разів випивали разом. Будь-яких проявів агресії за ОСОБА_6 при спілкуванні не помічав. З ОСОБА_8 теж бачився декілька разів. Конфліктів між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 чи ОСОБА_6 не було, йому не відомо про такі ситуації. Він проживає з ОСОБА_11 за адресою АДРЕСА_2 протягом року. Йому відомо, що ОСОБА_11 колекціонує ножі і в нього вони були вилучені після подій 12.05.2020 року. Де були розміщені ці ножі в будинку, йому не відомо. Відразу після вказаних подій бачив ОСОБА_6 у поліцейському відділку, він йому нічого не повідомляв, після цього його більше не бачив.

Свідок ОСОБА_19 показала, що 12.05.2020 року десь в годині 9 ранку ОСОБА_23 ), заїхавши в двір їх домогосподарства, розташованого в АДРЕСА_3 , машиною «Жигулі», розмовляли з її чоловіком ОСОБА_15 і вони домовились, що десь їдуть разом. Після чого ОСОБА_15 взяв гроші і вони пішли до магазину, який знаходиться через дорогу від їхнього будинку. ОСОБА_6 вона бачила тоді вперше, він чогось був невдоволений та різко висловлювався, говорив : « Таких, як ви, унічтожать треба». Другий раз того ж дня, як ОСОБА_11 приїхав, став на дорозі біля будинку, не заїздив в двір, це було десь в обідню пору. Діти побачили, що там машина під`їхала. В машині були ОСОБА_10 з ОСОБА_24 . Хвилин 15-20 машина стояла, вони щось сперечалися, махали руками. Потім ОСОБА_11 зайшов на подвір`я, був п`яний та в нього руки були в крові. Він сказав: «Глобус порізав твого чоловіка». При цьому, ОСОБА_11 не хотів їй казати адресу, номер будинку. Вона викликала поліцію та швидку. В той час ОСОБА_24 пішов в напрямку центру села. Вона не зовсім чітко його бачила.

Крім зазначених свідчень потерпілого та свідків, винність обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12.05.2020 року у кримінальному провадженні №0000809;

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29.07.2020 року у кримінальному провадженні №0000809 ;

- рапортом від 12.05.2020 року про отримання та реєстрацію заяви в ЄО за №6114;

- протоколом огляду місця події від 12.05.2020 року та схематичними зображеннями та фототаблицями до нього, який розпочато о 15 год 20 хв, закінчено о 20 год 50 хв, проведеного в присутності понятих ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , спеціаліста ОСОБА_27 , власника приміщення ОСОБА_11 , за добровільною згодою останнього на проведення огляду.

- протоколом затримання особи, підозрюваного ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення від 12.05.2020 року;

- протоколом особистого обшуку затриманого ОСОБА_6 від 12.05.2020 року;

- постановою про доручення проведення судово-медичної експертизи від 14.05.2020 року;

- висновком експерта від 15.05.2020 року №118, відповідно до якого у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді двох саден на передній поверхні правого променево-поясного суглобу та садна верхньої третини бокової поверхні правого передпліччя, які утворились від дії тупого твердого предмета (предметів), незадовго до часу конфлікту, та не могли утворитись в час, вказаний в описовій частині постанови;

- консультаційним висновком спеціаліста №345 від 12.05.2020 року про перебування ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння;

- клопотанням про дозвіл на проведення обшуку від 13.05.2020 року;

- ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи від 13.05.2020 року;

- клопотанням про арешт майна від 13.05.2020 року;

- ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13.05.2020 року про накладення арешту на недопалки від цигарок марки «Маrvel» - 3 шт., марки «N2» - 2 шт., марки «Strong» - 3 шт., марки «Минск» - 2 шт.; 3 (три) мобільні телефони марки «Nокіа»; 7 (сім) ножів; дерев`яну бейсбольну биту; 2 (дві) скляні рюмки та уламки від скляної рюмки; уламки скляної пляшки, які були виявлені та вилучені 12.05.2020 року в ході проведення огляду місця події у будинок АДРЕСА_2 ;

- клопотанням про дозвіл на тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю від 04.06.2020 року;

- ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05.06.2020 року про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, а саме документів, які перебувають у володінні Ковельської центральної районної лікарні (найменування юридичної особи: Ковельське МТМО, розташоване за адресою: вул. О. Пчілки, 4, м. Ковель, Волинська область, 45000), а саме - до медичної карти стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував на стаціонарному лікуванні з 12.05.2020 року у відділенні анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії та хірургічному відділенні ЦРЛ Ковельського МТМО, з метою її вилучення (виїмки);

- постановою про призначення судово-медичної експертизи від 25.06.2020 року;

- висновком експерта від 03.07.2020 року №162, відповідно до якого у ОСОБА_8 виявлене тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани верхньої третини шиї зліва із пошкодженням загальної сонної артерії і зовнішньої яремної вени, яка утворилась від дії предмету, що має колото-ріжучі властивості, можливо, внаслідок удару ножем, в час, вказаний у постанові та в медичній документації, і за ступенем тяжкості відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. По тілу ОСОБА_8 було нанесено не менше одного удару. Згідно протоколу операції №414 раневий канал проходить зліва направо, спереду назад, зверху вниз. Потерпілий ОСОБА_8 був розміщений лівою передньо-боковою поверхнею тіла до травмуючого предмета;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.05.2020 року за участю потерпілого ОСОБА_8 в присутності понятих з фототаблицею до нього. Відповідно до протоколу ОСОБА_8 впізнав ОСОБА_6 за загальними рисами обличчя, волоссям (залисинами);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.05.2020 року за участю свідка ОСОБА_11 в присутності понятих з фототаблицею до нього. Відповідно до протоколу ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_6 за загальними рисами обличчя, волоссям;

- постановою про відібрання у ОСОБА_6 біологічних зразків крові для проведення експертизи від 14.05.2020 року;

- протоколом отримання зразків крові ОСОБА_6 для експертизи від 14.05.2020 року;

- постановою про відібрання у ОСОБА_8 біологічних зразків крові для проведення експертизи від 14.05.2020 року;

- протоколом отримання зразків крові ОСОБА_8 для експертизи від 14.05.2020 року;

- заявою ОСОБА_6 про добровільну видачу належного йому одягу для проведення експертизи від 15.05.2020 року;

- протоколом добровільної видачі та огляду речей від 15.05.2020 року;

- постановою про призначення та доручення проведення судової імунологічної експертизи від 19.05.2020 року;

- висновком експерта від 03.07.2020 року №32 з додатком, відповідно до якого кров підозрюваного ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 відноситься до групи «В» з ізогемаглютиніном анти-«А» системи «АВО». Кров, виявлена на ножі з дерев`яною ручкою, оздобленою різьбою (об.№1,2), уламках скляної пляшки (об.9-11), частині рюмки (об.№12), уламку рюмки (об.№13), марлевих тампонах зі змивамит речовини бурого кольору (об.№3-8), штанах підозрюваного ОСОБА_6 (об.№14) може належати потерпілому ОСОБА_8 , підозрюваному ОСОБА_6 чи іншій особі, особам з групою крові «В» з ізогемаглютиніном анти-«А» системи «АВО»;

- постановою про призначення та доручення проведення судової медико-криміналістичної екпертизи від 19.05.2020 року;

- висновком експерта від 17.07.2020 року №37-МК з додатками, відповідно до якого згідно медичної документації у ОСОБА_8 було виявлено тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани верхньої третини шиї зліва, яке утворилося від дії плаского колючо-ріжучого предмета типу клинка ножа з лезом і обушком. Раневий канал проходить зліва направо, спереду назад, зверху вниз, що відповідає напрямку нанесення удару. Тілесне ушкодження потерпілому було спричинено ножем №7 (з дерев`яною ручкою, оздобленю різьбою), підтвердженням чому є дані судово-імунулогічного дослідження;

- протоколом огляду речей від 27.07.2020 року з додатками;

- протоколом про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 27.07.2020 року;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 26 березня 2021 року за участю потерпілого ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 з відеозаписом перебігу вказаної процесуальної дії. Відповідно до вказаного документу потерпілий повідомив, що добре пам`ятає обставини події 12 травня 2020 року, підтвердивши при цьому місце, час, обставини що передували, обстановку приміщення в момент події, кількість осіб тощо.

- протоколом проведення слідчого експерименту від 26 березня 2021 року за участю свідка ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 з відеозаписом перебігу вказаної процесуальної дії. ОСОБА_11 повідомивши, що добре пам`ятає обставини події 12 травня 2020 року, підтвердив при цьому місце, час, обставини що передували, обстановку приміщення в момент події, кількість осіб.

- висновком судово-психіатричної експертизи № 151, відповідно до якої ОСОБА_6 , під час інкримінованих йому дій, в стані патологічного сп`яніння не перебував, хронічними психічними захворюваннями чи недоумством не страждав, не виявляв ознак будь-яких тимчасових чи інших хворобливих розладів психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На час проведення експертизи ОСОБА_6 психічною хворобою не страждає, однак виявляє ознаки імпульсивного типу емоційно- нестійкого розладу особистості, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Аналізуючи докази у їх сукупності , колегія суддів вказує наступне.

Показання потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_11 , які суд безпосередньо сприймав під час судового розгляду, знаходять своє підтвердження і повністю відповідають наданим поясненням під час проведення слідчого експерименту за участі вказаних осіб, згідно з протоколами проведення слідчого експерименту від 26.03.2021 року з відеофіксацією вказаної процесуальної дії (а.с.143-151 Т.3), відповідно до яких детально відображено обставини, які відбувались під час подій 12.05.2020 року за участі ОСОБА_6 . Зокрема, підтверджено обставини часу, місця події, обстановки в житловому будинку, де відбулась подія, кількості осіб, їх розташування один відносно одного, механізму нанесення удару обвинуваченим потерпілому. Крім того, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , кожен зокрема, впізнали ОСОБА_6 , як особу на ім`я ОСОБА_28 (прізвисько « ОСОБА_24 ») за загальними рисами обличчя та залисинами, та як особу, яка 12.05.2020 року нанесла удар ріжучим предметом ОСОБА_8 відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.05.2020 року (а.с.170-175, Т.1).

З пояснень потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_11 , встановлено, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_6 набула інтенсивно агресивного характеру після того як потерпілий, маючи при собі пляшку алкогольного напою, не погодився її вийняти для спільного споживання, у зв`язку із чим виникла суперечка. Обвинувачений різким рухом лівої руки потягнув до себе потерпілого, при чому останній вдарився об стіл, пляшка розбилась. Обвинувачений не зупинив своїх злочинних дій та правою рукою наніс потерпілому ножове поранення в шию. З медичної документації потерпілого ОСОБА_8 , яка була надана експерту на проведення судово-медичної експертизи, а саме: карти стаціонарного хворого Ковельської ЦРЛ № 4359 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що останній перебував на стаціонарному лікуванні з 12.05.2020 року у відділенні анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії та хірургічному відділенні ЦРЛ Ковельського МТМО, внаслідок отриманого ножового поранення із активною кровотечею з показом до оперативного втручання. Потерпілий був прооперований 12.05.2020 року о 17 год 15 хв. Згідно з протоколом операції № 414 Діагноз: різано-колота рана верхньої третини шиї зліва з пошкодженням загальної сонної артерії та зовнішньої яремної вени. При цьому, потерпілий ОСОБА_8 був розміщений лівою передньо-боковою поверхнею тіла до травмуючого предмета відповідно до висновку експерта від 03.07.2020 року №162 (а.с. 166-169, Т.1 ).

Раневий канал, отриманий ОСОБА_8 , проходить зліва направо, спереду назад, зверху вниз, що відповідає напрямку нанесення удару, яке утворилося від дії плаского колючо-ріжучого предмета типу клинка ножа з лезом і обушком згідно висновку експерта від 17.07.2020 року №37-Мк (а.с. 230-238, Т.1 ) Відповідно, локалізація поранення відбулася в життєво важливий орган шию. Зазначене відповідає показанням, які були надані в судовому засіданні свідком ОСОБА_11 та потерпілим ОСОБА_8 з приводу розташування останнього та обвинуваченого один відносно іншого в момент заподіяння удару. А також спрямування обвинуваченим ОСОБА_6 удару потерпілому, який в своїх показаннях вказав, що перед тим, як відчув печіння в області шиї, бачив, як обвинувачений замахнувся правою рукою.

Крім того, на ножі з дерев`яною ручкою, оздобленою різьбою, уламках скляної пляшки, уламках рюмки, марлевих тампонах зі змивами речовини бурого кольору, які були вилучені при огляді місця події згідно з протоколом огляду місця події від 12.05.2020 року (а.с.120, Т.1), та штанах підозрюваного ОСОБА_6 , які останній добровільно видав (а.с.207,208 Т.1) виявлено кров групи «В» з ізогемаглютиніном анти-«А» системи «АВО». Оскільки потерпілий ОСОБА_8 та підозрюваний ОСОБА_6 відповідно висновку експерта від 03.07.2020 року №32 (а.с. 212-218, Т.1), володіють однаковою групою крові «В» з ізогемаглютиніном анти-«А» системи «АВО», беручи до уваги висновок експерта від 15.05.2020 року №118 (а.с.39-40, Т.2), відповідно до якого у ОСОБА_6 не було пошкоджень шкірного покриву, окрім саден на тілі, які утворились на передодні події, та не могли утворитись за обставин 12.05.2020, колегія суддів дійшла висновку, що виявлена кров належить саме потерпілому ОСОБА_8 .

Разом з тим, підсумками висновку експерта № 37-МК судової медико-криміналістичної експертизи речових доказів визначено, що тілесне ушкодження потерпілому було спричинено ножем № 7 (з дерев`яною ручкою, оздобленою різьбою), підтвердженням чому є дані судово-імунулогічного дослідження за висновком №32, з якого встановлено, що лише на вказаному ножі виявлено сліди крові, які належать людині, та виявлена кров може належати потерпілому (а.с.230-238, а.с.212-218, Т.1)

Також, під час дослідження речових доказів свідок ОСОБА_11 , в помешканні якого відбулась подія злочину, впізнав вказане знаряддя ніж, який був знаряддям злочину, як такий, що йому належить та перебував на момент подій 12.05.2020 року в приміщенні його житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 . При цьому пояснив, що добре знає цей ніж, оскільки придбав його як сувенір під час перебування в Данії.

При перевірці вказаних обставин, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що під час судового розгляду було перевірено можливість нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 іншими особами, які на момент події перебували в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , а саме ОСОБА_18 та особою на прізвисько « ОСОБА_14 ». Однак вказане не знайшло свого підтвердження, оскільки з наданих пояснень потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_18 з`ясовано, що, зокрема, ОСОБА_18 на момент виникнення суперечки відпочивав в сусідній кімнаті, а « Коста» спав в кінці стола, будучи в стані сильного алкогольного сп`яніння, що в поєднанні з іншими доказами виключають можливість нанесення удару вказаними особами.

Отже, беручи до уваги все вищевказане, враховуючи пояснення потерпілого ОСОБА_8 , які узгоджуються з іншими вищеперерахованими доказами та поясненнями свідків, що є чіткими та послідовними, у їх взаємозв`язку, колегія суддів, перевіривши обставини на предмет їх відповідності, дійшла висновку, що у потерпілого не було підстав обмовляти обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні щодо нього протиправних дій, оскільки будь-яких обставин, які б доводили їх тривалі неприязні відносини, що могли би призвести до цього, під час розгляду судом встановлено не було, так як вказані особи до обставин події не були знайомими між собою.

Стосовно обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, тобто закінченого замаху на умисне вбивство потерпілого, колегія суддів керується наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 КК України та положень пунктів 4, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу України, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

При цьому, якщо винна особа відмовилась від убивства потерпілого вже після вчинення дій, які вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до ч. 2 ст. 15 КК України як закінчений замах на умисне вбивство, яке може бути вчинено лише з прямим умислом. Верховний Суд України у своїх рішеннях (№ 5-32кс12 від 31.01.2012, № 5-26кс13 від 04.07.2013, № 5-46кс13 від 14.11.2013, № 5-10кс14 від 26.06.2014, № 5-32кс14 від 11.12.2014, № 5-24к15 від 18.06.2015) неодноразово висловлював правову позицію про те, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату.

Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

Також злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідки, які фактично було заподіяні. Вищевказані висновки знаходить своє відображення і у постановах Верховного Суду (провадження: № 51-320км17 від 09.10.2018; № 51-6292км19 від 13.02.2020).

Даючи правову оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_6 , згідно з пред`явленим йому обвинуваченням в закінченому замаху на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_8 , колегія суддів, аналізуючи докази, що мають значення для встановлення змісту та спрямованості умислу обвинуваченого при скоєнні злочину, враховує послідовність дій обвинуваченого, обставини вчинення ним злочину, характер та локалізацію нанесених ушкоджень, знаряддя злочину, спосіб вчинення, послідуючу бездіяльність та безучасність обвинуваченого щодо надання допомоги потерпілому, залишення місця події останнім. Ця обставина підтверджується, зокрема, поясненнями свідка ОСОБА_18 , який вказав, що на момент, коли швидка допомога забрала потерпілого, а працівниками поліції проводились слідчі дії на подвір`ї домоволодіння, ОСОБА_6 не було. Це ж ствердив свідок ОСОБА_11 . Він повідомив, що повернувшись до свого будинку після того, як їздив на пошуки допомоги, на місці перебувала поліція та незадовго після його приїзду поліцейські привели ОСОБА_6 до будинку та запитували, чи це та особа, яка перебувала разом з ними в будинку під час події, на що останній відповів ствердно.

Крім того, відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 12.05.2020 року, ОСОБА_6 затримано 12 травня 2020 року близько 16 год 30 хв неподалік будинку АДРЕСА_2 (а.с.35, Т2). Відтак, обставина місця затримання ОСОБА_6 в с.Грушівка, також спростовує пояснення одного зі свідків, а саме ОСОБА_19 , яка, між іншим, показала, що ОСОБА_11 вдруге приїхавши до її будинку в с. Білашів повідомити про обставини, що відбулися з її чоловіком, перебував разом з ОСОБА_6 , що заперечувалося ОСОБА_11 в категоричній формі під час одночасного допиту вказаних осіб, оскільки територіальна віддаленість між населеними пунктами с.Грушівка (місця події) та с.Білашів фізично не могла бути подолана пішки ОСОБА_6 за такий короткий проміжок часу.

Разом з тим, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 151 (а.с.74-76 Т.3) комісією експертів встановлено, що ОСОБА_6 під час інкримінованих йому дій в стані патологічного сп`яніння не перебував, хронічними психічними захворюваннями чи недоумством не страждав, не виявляв ознак будь-яких тимчасових чи інших хворобливих розладів психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На час проведення експертизи ОСОБА_6 психічною хворобою не страждає, однак виявляє ознаки імпульсивного типу емоційно-нестійкого розладу особистості, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно у пункті 22 вказаного документу міститься обґрунтування та пояснення психічного стану підекспертної особи та особливостей поведінки осіб із діагнозтованим розладом особистості.

Крім того, судовий експерт ОСОБА_29 надав роз`яснення висновків експертизи під час допиту в судовому засіданні, та з пояснень останнього встановлено наступне. ОСОБА_6 в силу наявного розладу за своєю характерологічною конституцією належить до емоційно нестійких особистостей. Мотиваційна складова вольового акту, тобто прийняття рішень, очевидно відбувається імпульсивно та супроводжується швидкою реакцією на обставини. Особливостями наявного у ОСОБА_6 розладу є імпульсивність (раптовість, миттєвість) поведінки, яка супроводжується нестійкістю емоцій, настрою та їх швидкою зміною, без врахування норм поведінки прийнятних для соціуму в цілому, а також легковажним відношенням до наслідків своєї поведінки. Однак, експертом наголошено, що ОСОБА_6 не має ознак важкого психічного розладу, тобто такого, який би позбавляв його можливості адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, а саме інтелектуальний та вольовий компоненти його психіки не порушені, тобто ОСОБА_6 розумів значення своїх дій та міг ними керувати під час інкримінованих йому дій.

Отже, аналізуючи поведінку обвинуваченого з врахуванням його характерологічної конституції, яка описана у висновку експертизи, колегія суддів вважає, що мотивом вчинення злочину у обвинуваченого ОСОБА_6 стала неприязнь до потерпілого ОСОБА_8 , яка раптово виникла між ними того дня внаслідок суперечки. Обвинувачений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та вчиняючи протиправні дії, наносячи удар колючо-ріжучим предметом в ділянку шиї потерпілого, яка є життєво важливим органом, передбачав настання смерті потерпілого і внаслідок таких дій бажав та свідомо припускав настання такого наслідку, тобто діяв з прямим умислом, оскільки в подальшому не надав жодної допомоги потерпілому та залишив місце події. Однак мета - настання смерті потерпілого, не була досягнутою внаслідок своєчасної першої допомоги ОСОБА_11 , а в подальшому - наданої медичної допомоги.

Разом з тим, сторона захисту стверджує про те, що вина обвинуваченого не доведена наявними доказами та просила визнати невинним та виправдати ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, за недоведеністю. При цьому, в посиланнях захисту не було детально сформованої позиції щодо підстав для такого висновку, а лише в загальному вказано, що всі наявні докази не підтверджують обвинувачення ОСОБА_6 у закінченому замаху на умисне вбивство, та вказують лише на факт нанесення потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, однак не підтверджують причетність до таких дій саме обвинуваченого ОСОБА_6 , мотивуючи це перебуванням всіх учасників події в стані алкогольного сп`яніння та неможливістю за таких обставин пам`ятати усіх подробиць, вказавши при цьому, що як потерпілий, так і свідки не бачили нанесення удару.

Колегія суддів критично оцінює таку позицію та вважає це обраним способом захисту, оскільки вказане в повному обсязі спростовується сукупністю доказів, зібраних у кримінальному провадженні, які належним чином були проаналізовані та оцінені судом.

Згідно зі ст.62 Конституції України, визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також доказах одержаних незаконним шляхом.

Відповідно до ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Порушень вимог кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію дій або перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, колегією судів не встановлено.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).

Ретельно проаналізувавши усі надані сторонами кримінального провадження докази з точки зору доведеності ознак складу злочину, інкримінованого обвинуваченому, колегія суддів вважає, що сукупність встановлених під час судового розгляду обставин виключає будь-яке інше розуміння подій, викладених в обвинувальному акті, і вказана версія обвинувачення не містить сумнівів в її обґрунтованості та не спростовується доводами сторони захисту.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створила необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом в межах пред`явленого обвинувачення, безпосередньо дослідила докази у справі та перевірила усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже, з урахуванням всіх обставин справи, колегія суддів, оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством, є узгодженими між собою та сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, а тому вищенаведені докази суд покладає в основу обвинувального вироку у цій справі та вважає доведеною винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України поза розумним сумнівом і кваліфікує його дії як закінчений замах на умисне вбивство.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час, згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 згідно з ст. 66 КК України судом не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_6 згідно з ст. 67 КК України, колегія суддів, вважає вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, та рецидив злочинів.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , колегія суддів враховує характер та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, фактичні обставини справи, форму вини, обстановку вчинення злочину, особу обвинуваченого, який не має постійного місця роботи та прибутку, за місцем проживання не обтяжений міцними соціальними зв`язками, не має утриманців, характеризується негативно, раніше неодноразово судимий. Разом з тим, процесуальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_6 , яка протягом всього часу розгляду кримінального провадження супроводжувалась відвертим нехтуванням будь-якими нормами та правилами поведінки, систематичними порушеннями порядку судових засідань, криком, принизливими та образливими висловлюваннями в адресу учасників процесу та присутніх, у тому числі, з використанням нецензурної лексики, руйнацією майна суду, в своїй сукупності вказує на відсутність належної оцінки вчиненого, а також, що ОСОБА_6 на шлях виправлення, перевиховання та поваги до закону не став. Серед іншого, колегія суддів враховує позицію потерпілого ОСОБА_8 відповідно до заяви останнього від 24.11.2020 року, у якій потерпілий просив суворої міри покарання обвинуваченому (а.с.91 Т.3), та висновки, викладені в досудовій доповіді Луцького міскрайонного відділу філії державної установи «Центр пробації» в Волинській області від 08.10.2020 року, з якої вбачається висока ймовірність вчинення повторного правопорушення та неможливість здійснення впливу на поведінку ОСОБА_6 з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції (а.с. 71-77 Т.3)

На підставі вказаного в сукупності, з урахуванням ч. 3 ст.68 КК України, колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за максимально встановленою межею санкції ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Строк призначеного покарання обчислювати з моменту затримання обвинуваченого ОСОБА_6 .

Колегія суддів, беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини у справі про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, враховуючи обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого, з метою попередження ризику переховування обвинуваченого, вчинення ним нового кримінального правопорушення, вважає, що запобіжний захід щодо обвинуваченого у вигляді тримання під вартою слід залишити без змін та продовжити строк даного запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, однак на строк, який не може перевищувати 60 днів з дня ухвалення вироку.

Питання речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України, скасувавши накладений на них арешт, зокрема, враховуючи вимоги п. 4 ч.1 ст. 96-2 КК України, речовий доказ - ніж, який був використаний як знаряддя вчинення злочину - повернути власнику, оскільки він не підпадає під випадки спеціальної конфіскації, враховуючи, що власник ОСОБА_11 не знав та не міг знати про незаконне використання належного йому майна, що було встановлено в судовому засіданні.

Судові витрати згідно з ст. 122, 124 КПК України покласти на обвинуваченого.

Керуючись статтями 368, 370, 373, 374, 376,392-395 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишити раніше обраний - у виді тримання під вартою, однак на строк, який не може перевищувати 60 днів з дня ухвалення вироку.

Строк відбування покарання обвинуваченому обчислювати з моменту його затримання - 12.05.2020 року.

Стягнути з ОСОБА_6 судові витрати за проведення судової дактилоскопічної експертизи від 15.07.2020 року №268 в розмірі 1961 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят одна гривня) 40 копійок.

Арешт на майно, накладений на підставі ухвали слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13.05.2020 року, скасувати.

Речові докази, передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Ковельського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, а саме:

- 10 недопалків цигарок марок «NZ», «Strong», «Marvel», «Minsk»; уламки двох скляних стаканів та скляної пляшки настійки «Горобина» - знищити;

- 7 ножів; бейсбольну биту; три мобільні телефони: марки «Nokia» ТА-1006, із батареєю та сім карткою оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл»; марки «Nokia» ТА-1006, із батареєю та сім карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна»; марки «Nomi» і184, із батареєю та сім картками операторів мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна», належні свідкові ОСОБА_11 - повернути власнику;

- джинси синього кольору і кофта бордово червоного кольору, належні ОСОБА_6 - повернути власнику.

Копію вироку негайно після його оголошення вручити обвинуваченому, прокурору. Інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Любешівський районний суд Волинської області шляхом п одачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для обвинуваченого з дня вручення його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_30

Судді ОСОБА_31

ОСОБА_32