Ухвала

Іменем України

10 серпня 2022 року

Колегія суддів Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,прокурора Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_5 ,обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених за ч.3 ст. 27 ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 308 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених за ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 308 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених за ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених за ч.5 ст. 27 ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 307 КК України,-

Встановила:

25.07.2022 р. до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя надійшли матеріали кримінального провадження,відомості про вчинені кримінальні правопорушення за якими внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000047 ,по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27 ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 308 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 308 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.5 ст. 27 ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 307 КК України,по якому затверджено обвинувальний акт.

В підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав клопотання,яке надійшло через канцелярію суду 03.08.2022 р.,про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , який закінчується 15.08.2022 р.

В обґрунтування клопотань щодо кожного зазначає, що при обранні відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на стадії досудового розслідування слідчим суддею,а під час судового провадження судом, були враховані як наявність щодо кожного з обвинувачених обґрунтованої підозри у вчиненні особливо тяжких злочинів,у складі організованої групи,так і ризиків,передбачених п.1,2,3 ч.1 ст.177 КПК України,а щодо обвинуваченого ОСОБА_9 також і п.5 ст.177 КПК України,які полягають у наступному:

- обвинувачені,перебуваючи на волі,можуть ухилитися від суду,змінивши місце проживання,у тому числі шляхом виїзду за кордон або на тимчасово непідконтрольну територію України(п.1 ч.1 ст.177 КПК України);

- знищити,сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів,які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення(п.2 ч.1 ст.177 КПК України);

- незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК України);

- продовжити злочинну діяльність як особа ( ОСОБА_9 ),що раніше неодноразово був засуджений (п.5 ч.1 ст.177 КПК України).

На час судового розгляду кримінального провадження вказані ризики не відпали та не зменшилися,тримання обвинувачених під вартою є необхідним,жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Просить суд обрати до обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів,без визначення розміру застави.

При розгляді клопотання в судовому засіданні прокурор підтримав його з наведених вище підстав та надав підтвердження виконання стороною обвинувачення процесуального обов`язку щодо своєчасного вручення клопотання обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до початку його розгляду.

Крім того,просить суд обрати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до обвинуваченої ОСОБА_7 ,зазначаючи про те,що відповідне клопотання було ним подано до Томаківського районного суду Дніпропетровської області 16.06.2022 р.,але до цього часу не розглянуто.

В обґрунтування цього клопотання зазначає,що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів,у складі організованої групи,щодо неї наявні ризики,передбачені п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, які полягають у тому,що обвинувачена ОСОБА_7 може переховуватись від суду,змінивши місце проживання,в тому числі шляхом виїзду за кордон,незаконно впливати на свідка та інших обвинувачених в цьому ж кримінальному провадженні. Вважає,що запобіжний захід у виді особистого зобов`язання є співмірним та достатнім задля забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_11 просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою з посиланням на те,що останній не визнає винуватості у пред`явленому обвинуваченні,ризики,наведені прокурором,не підтверджені доказами,а ті ризики,що були взяті до уваги як підстава для ув`язнення обвинуваченого на стадії досудового розслідування,втратили актуальність,нових ризиків не з`явилося,до обвинуваченого можливо обрати інший запобіжний захід,у тому числі шляхом визначення розміру застави,що гарантує його явку в суд та належну процесуальну поведінку в цілому. Наголосили на тому,що прокурор мотивував своє клопотання переважно тяжкістю можливого покарання,без урахування наявності у обвинуваченого постійного місця проживання,стійких сімейних зв`язків,двох малолітніх дітей,що,на їхню думку,дає підстави для обрання відносно нього запобіжного заходу,не пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

Також захисник звернула увагу суду на юридично нікчемне,на її думку,формулювання прокурором згадуваного вище клопотання як про обрання запобіжного заходу,оскільки обвинувачений вже перебуває під вартою на визначений строк,зміст клопотання спрямований саме на продовження цього строку.

Обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_10 клопотання прокурора про відносно ОСОБА_8 вважають таким,що не підлягає задоволенню,а ризики,наведені прокурором,надуманими,оскільки,на їх думку,клопотання має формальний характер,аналогічне за змістом щодо кожного з обвинувачених,не враховує наявності у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків,постійного місця проживання,позитивних характеристик.
Обвинувачений ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_11 зазначили,що зі змісту клопотання прокурора не вбачається переконливих доказів обґрунтованості підозри відносно останнього та реального існування ризиків,на які посилається прокурор,продовження відносно нього найсуворішого запобіжного заходу є невиправданим,оскільки він за станом здоров`я потребує лікування.

Обвинувачена ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_12 просили також відмовити у задоволенні клопотання прокурора щодо обрання до останньої запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання,наголосивши на тому,що клопотання обвинуваченій до початку його розгляду не вручено, ОСОБА_7 має постійне місце проживання та двох дітей, з`являється на викликами,тому потреби у застосуванні до неї будь-якого запобіжного заходу наразі не існує.

Заслухавши думку учасників процесу, при вирішенні клопотання прокурора відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 щодо запобіжного заходу у виді тримання під вартою,суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України ,під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Конституційний Суд України у рішенні від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017 висловив позицію про те,що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження, зокрема під час підготовчого судового засідання, лише за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку, встановлених законом.

Така позиція Конституційного Суду України узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 грудня 2016 року у справі "Ігнатов проти України" вказав, що судовий контроль на новій процесуальній стадії при продовженні дії запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, має відбуватися з обґрунтуванням підстав такого продовження (пункт 36).

У пункті 5 цього ж рішення зазначено,що під час судового провадження у суді першої інстанції (проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду) прокурор як сторона обвинувачення має обов`язок підтримувати публічне обвинувачення у суді, доводити винуватість особи та необхідність продовження запобіжного заходу шляхом подання відповідних клопотань щодо цього продовження.

Враховуючи наведене,колегія суддів дійшла висновку,що складання прокурором таких клопотань ,сформульованих як про обрання запобіжного заходу не перешкоджає їх розгляду по суті,а зміст клопотань спрямований саме на продовження запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , у виді тримання під вартою,що не протирічить положенням ч.3 ст.315 КПК України.

Відповідно до ст.29 Конституції України,ніхто не може бути арештований або утримуватися під вартою інакше як за мотивованим рішенням суду і лише на підставах та в порядку,встановлених законом.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 р.(із змінами)»Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадії досудового розслідування»,тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом і застосовується лише за наявності підстав вважати,що інші запобіжні заходи ,передбачені законом,не можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків,передбачених КПК України.

За змістом ст. 178 КПК України,при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винуватою, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження,слідчий суддя,суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Відповідно до положень ст. ст. 132, 183 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ст.197,199 КПК України,за клопотанням прокурора строк тримання особи під вартою може бути продовжений за наявності обставин,які свідчать про те,що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики,які виправдовують тримання особи під вартою,строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказував, що необхідність забезпечити належний хід провадження також є достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні особливо тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Геращенко проти України» від 07.11.2013 р.Суд зазначив,що пункт 4 статті 5 Конвенції забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових та процесуальних умов,які з точки зору Конвенції є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи.Це означає,що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства,а й обгрунтованість підозри,яка стала підставою для затримання,а також мети,з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою(також Рішення у справі «Буткевичюс проти Литви»).

У Рішенні «Тимошенко проти України»(2013 рік) Європейський суд з прав людини зазначив:»щоб позбавлення свободи вважалося несвавільним у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції,самого факту,що цей захід застосовується згідно з національним законодавством,що відповідає визначеним стандартам,ще недостатньо-він також повинен бути необхідним за даних обставин(також рішення у справах «Нештяк проти Словаччини»,від 27.02.2007 р.,»Хайредінова проти України» від 14.10.2010 р.)

Для відмови у досудовому звільненні особи принципи конвенційного прецедентного права передбачають чотири основні підстави:ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд(рішення у справі «Штегмюллер проти Австрії»1969 р.),ризик перешкоджання з боку обвинуваченого у випадку його звільнення,процесові здійснення правосуддя(рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» 1968 р.),вчинення ним подальшого правопорушення(«Мацнеттер проти Австрії» 1969 р.)або спричинення ним порушень громадського порядку(«Летельєр проти Франції» 1991 р.)

За змістом обвинувального акту ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів,у складі організованої групи,з використанням службового становища працівників поліції( обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ),пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів,а ОСОБА_9 є особою раніше неодноразово судимою.

Обґрунтованість підозри відносно обвинувачених підтверджується відомостями з Реєстру матеріалів досудового розслідування про результати проведення слідчих та процесуальних дій, висновками судових експертиз, речовими доказами.

Крім того, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Тобто, на даному етапі судового розгляду підозра цілком обґрунтована, доводи заявлені на захист обвинувачених про невинуватість останніх,лише будуть перевірятися в ході судового розгляду у встановленому законом порядку.

Обізнаність обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про анкетні дані свідків вказує на існування ризику незаконного впливу на свідків,він є очевидним та таким, що може справдитися із великим ступенем вірогідності. Такі висновки суду ґрунтуються, у тому числі, і на тому,що на теперішній час свідки в судовому засіданні не допитані,тому незаконний вплив на них можливий саме з метою схилити до відмови від надання показань або зміни показань у суді задля уникнення обвинуваченими кримінальної відповідальності та покарання,що перешкодить судовому розгляду справи.

Ризик можливого переховування обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 від суду також існує з високим ступенем вирогідності, оскільки обвинувачені,які не є мешканцями м.Запоріжжя,перебуваючи на волі,можуть ухилитись від суду,у тому числі, з урахуванням введення у країні воєнного стану та ведення на території Запорізької області бойових дій,що значно ускладнює ефективний контроль за поведінкою обвинувачених з боку уповноважених органів влади.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі ,при цьому зазначено, що така небезпека може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Відповідно до правової позиції, викладеної у рішенні Європейського суду з прав людини за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», затримання та тримання особи під вартою, безумовно можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Тяжкість обвинувачення ,хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою,проте у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик вчеті настільки,що його неможливо відвернути,не взявши особу під варту.У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 р.ЄСПЛ зазначив,що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Колегія суддів враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини,а також практику Європейського суду з прав людини,згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Водночас,Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював і те,що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Колегія суддів враховує дані про особу кожного обвинуваченого щодо наявності соціальних зв`язків, позитивних характеристик,постійного місця проживання та наявності утриманців, однак ці обставини не спростовують висновки суду про те,що вказані чинники не були дієвим запобіжником,який би утримав їх від вчинення тих дій,що ставляться їм за провину.

Зважаючи на суспільний інтерес,який,з урахуванням презумпції невинуватості,виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, колегія суддів з урахуванням викладеного продовжує відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 строк тримання під вартою на 60 днів,до 08.10.2022 р.включно,оскільки саме цей запобіжний захід є найбільш дієвим та доцільним заходом забезпечення кримінального провадження щодо вказаних осіб.

На час розгляду клопотання суду не надано доказів про неможливість перебування обвинуваченого ОСОБА_9 в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я.

Згідно рішення Європейського суду у справі "Вишневський та інші проти України", при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернатиних) запобіжних заходів.

Сторона захисту,заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора, запропонувала суду розглянути можливість застосування інших запобіжних заходів з посиланням та передбачені законом підстави та вагомі аргументи на користь такої позиції,які виправдовували б застосування менш суворого запобіжного заходу,зокрема,визначення розміру застави.

Враховуючи,що з перебігом ефективного досудового розслідування та після надходження справи до суду навіть наявні ризики зменшуються,суд в силу положень ч.3 ст.183 КПК України вважає можливим при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави ,достатньої для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків,передбачених цим Кодексом,не встановивши виключних підстав,які в силу ч.4 цієї ж статті дають суду право розміру застави не визначати.

Згідно положень п.3 ч.5 ст.182 КПК України,заставу щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 суд визначає у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,який з 01.07.2022 р.становить 2600 гривень(стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік»),що становить 780 000 гривень,що є максимальним.

При вирішенні клопотання прокурора відносно обвинуваченої ОСОБА_7 ,суд звертає увагу на тому,що стороною обвинувачення не підтверджено виконання обов`язку ,передбаченого ч.2 ст.184 КПК України,щодо своєчасного надання обвинуваченій його копії.

Приймаючи рішення не на користь цього клопотання ,колегія суддів враховує, що ризик втечі обвинуваченої обґрунтовується виключно підозрою у вчиненні особливо тяжкого злочину,можливої міри покарання ,яка може бути їй призначена у разі визнання винуватою.

Водночас, прокурор не довіві наявність ризиків вчинення обвинуваченою ОСОБА_7 таких дій, спробам вчинення яких в силу закону призвані перешкоджати запобіжні заходи, а саме: можливість спотворення,приховування від суду речей і документів,незаконного впливу на свідків тощо,ухилення від суду з метою уникнути покарання.

Під час розгляду клопотання прокурор не зазначив про наявність заяв свідків та кого саме про побоювання незаконно тиску з боку ОСОБА_7 у майбутньому або вчинення такого тиску безпосередньо після вказаних у клопотанні подій,вони мешкають окремо від обвинуваченої,не пов`язані спільним побутом або родинними зв`язками.

Протягом досудового розслідування слідством вже встановлені речі,предмети,що мають значення для кримінального провадження,в який спосіб ОСОБА_7 може їх знищити або спотворити,незрозуміло.

Обвинувачена ОСОБА_7 виховує двох дітей,має постійне місце проживання,з`являється за виклики протягом усього часу кримінального провадження,не порушує жодного з процесуальних обов`язків навіть за відсутності запобіжного заходу.

З викладеного вище суд дійшов висновку ,що заявлені у клопотанні ризики наведені виключно декларативно без жодного об`єктивного підтвердження,при розгляді клопотання детального обґрунтуванням неналежної процесуальної та соціальної поведінки обвинуваченої прокурором не доведено,фактично посилання на ці ризики ґрунтуються лише на припущеннях прокурора щодо можливості її такої поведінки у майбутньому.

В цьому контексті до обвинуваченої пропонується застосувати не співмірні заходи примусу, відбувається невиправдане втручання у її права та їх обмеження,оскільки встановлено,що обвинувачена ОСОБА_7 добровільно виконує належним чином ті процесуальні обов`язки,які за змістом клопотання на неї пропонується покласти при обранні запобіжного заходу.

На підставі ст.314,315,372,182,183,184,199 КПК України,колегія суддів,-

Постановила:

Клопотання прокурора щодо запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 -задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 на строк 60 днів до 08.10.2022 року включно.

Визначити розмір застави ОСОБА_6 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 780 000 ( сімсот вісімдесят тисяч) гривень,яка підлягає внесенню на реквізити депозитного рахунку територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, призначеного для внесення застави:

Отримувач: ТУ ДСА України в Запорізькій області,

р/р UA0001205

Державна казначейська служба України, м. Київ,

МФО 820172;

ідентифікаційний код за .

В призначенні платежу необхідно вказувати:

вид платежу (застава, вартість частки майна тощо);

П.І.Б. особи, за яку вноситься застава, або сторін по цивільній справі;

номер справи (провадження);

суд, в якому розглядається справа.

Обвинувачений ОСОБА_6 звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати до суду із визначеною ним періодичністю; не відлучатись з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 на строк 60 днів до 08.10.2022 року включно.

Визначити розмір застави ОСОБА_8 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 780 000 ( сімсот вісімдесят тисяч) гривень,яка підлягає внесенню на реквізити депозитного рахунку територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, призначеного для внесення застави:

Отримувач: ТУ ДСА України в Запорізькій області,

р/р UA0001205

Державна казначейська служба України, м. Київ,

МФО 820172;

ідентифікаційний код за .

В призначенні платежу необхідно вказувати:

вид платежу (застава, вартість частки майна тощо);

П.І.Б. особи, за яку вноситься застава, або сторін по цивільній справі;

номер справи (провадження);

суд, в якому розглядається справа.

Обвинувачений ОСОБА_8 звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати до суду із визначеною ним періодичністю; не відлучатись з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 на строк 60 днів до 08.10.2022 року включно.

Визначити розмір застави ОСОБА_9 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 780 000 ( сімсот вісімдесят тисяч) гривень,яка підлягає внесенню на реквізити депозитного рахунку територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, призначеного для внесення застави:

Отримувач: ТУ ДСА України в Запорізькій області,

р/р UA0001205

Державна казначейська служба України, м. Київ,

МФО 820172;

ідентифікаційний код за .

В призначенні платежу необхідно вказувати:

вид платежу (застава, вартість частки майна тощо);

П.І.Б. особи, за яку вноситься застава, або сторін по цивільній справі;

номер справи (провадження);

суд, в якому розглядається справа.

Обвинувачений ОСОБА_9 звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати до суду із визначеною ним періодичністю; не відлучатись з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави ,суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава ,внесена обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» для виконання.

В задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання відносно обвинуваченої ОСОБА_7 відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню,в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя,обвинуваченими,які тримається під вартою-в той же строк з дня вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали складений 12.08.2022 р.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3