Справа №585/3628/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/154/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА
Іменем України

13 травня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 585/3628/21 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13.01.2022 щодо відмови в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно,

установила:

У поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про накладення арешту на посіви сільськогосподарської культури кукурудзи врожаю 2021 року на земельних ділянках комунальної (державної) власності за межами населених пунктів на території Перехрестівського старостинського округу Роменської міської ради з кадастровими номерами: :03:001:0177 площею 83,0218 га; :03:001:0168 площею 15,4810 га; :03:001:0176 площею 61,8289 га; :03:001:0178 площею 19,9476 га; :03:001:0181 площею 147,8296 га; :03:001:0180 площею 54,9329 га; :02:005:0003 площею 83,7064 га; :02:003:0002 площею 102,5545 га; :03:001:0169 площею 26,5608 га; :02:002:0005 площею 16,0144 га, із забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування цим майном та передати Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів () в управління для реалізації або передачі в управління за договором у порядку та на умовах, визначених ст. 1,9, 19-24 ЗУ «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» посіви сільськогосподарських культур кукурудзи врожаю 2021 року, на земельних ділянках комунальної (державної) власності за межами населених пунктів на території Перехрестівського старостинського округу Роменської міської ради Сумської області. В обґрунтування апеляційних вимог, прокурор вказує, що висновки слідчого судді є однобокими, винесеними без належного аналізу усіх отриманих у ході судового розгляду доказів та такими, що суперечать положенням КПК. Відповідно відомостей ГУ Держгеокадастру у Сумській області розмір шкоди, завданої державі внаслідок самовільного зайняття 1,0 га земель сільськогосподарського призначення, що розташовані на території Сумської області, відповідно ПКМУ від 09.09.2020 № 800 «Про внесення змін до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок становить 3173 грн та орієнтовний розмір шкоди, внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок сільськогосподарського призначення загальною площею 611,8779 га, що розташовані на території Сумської області становитиме близько 1941488,58 грн. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на посіви, слідчим суддею взято до уваги документи, долучені до письмових заперечень представників ДП «ДГ АФ «Надія» Інституту сільського господарства Північного Сходу НААНУ, при цьому судом не надано відповідної оцінки документам, які були подані до суду разом з клопотанням прокурора у кримінальному провадженні.

06.01.2022 до Роменського міськрайонного суду Сумської області з клопотанням про арешт майна звернулася слідча СВ Роменського районного ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_8 , яке обґрунтувала тим, що у кримінальному провадженні № 0000374 від 05.12.2021 за ч. 2 ст. 197-1 КК здійснюється досудове розслідування за фактом самовільного зайняття земельними ділянками службовими особами ДП «ДГ АФ «Надія» Інституту сільського господарства Північного Сходу НААНУ. Під час досудового розслідування встановлено, що службові особи ДП «ДГ Агрофірма «Надія» ІСГПС НААНУ, достовірно знаючи, що дані підприємства не мають державних актів на право володіння чи право користування земельними ділянками комунальної (державної) власності сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Перехрестівського старостинського округу Роменської міської ради Сумської області з відповідними кадастровими номерами, не маючи державної реєстрації прав на таке нерухоме майно за підприємством, організували посів на них сільськогосподарських культур.

Зважаючи на те, що вказане вище майно є речовим доказом у справі, його вартість перевищує 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, чинне законодавство України передбачає лише один шлях визначення порядку зберігання речових доказів це передача майна Національному агентству в управління ним для реалізації або передачі в управління за договором у порядку та на умовах, визначених ст. 1, 9, 19-24 ЗУ «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів».

Ухвалою слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13.01.2022 відмовлено в задоволенні клопотання слідчої, оскільки потреби досудового слідства виправдовують накладення арешту на майно, орієнтована вартість якого більше ніж у 14 разів перевищує орієнтовну суму шкоди, тобто не обґрунтована співмірність застосування такого втручання.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду, приймаючи до уваги те, що учасники процесу в судове засідання не з`явились, та не заявляли клопотання про розгляд справи за їх участю, до початку апеляційного розгляду від прокурора ОСОБА_9 надійшла письмова заява про розгляд апеляційної скарги у його відсутність, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд кримінального провадження у відсутності сторін, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону (ч. 4 ст. 405 КПК).

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, а ч. 3 цієї статті регламентовано, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним ст. 98 цього Кодексу (матеріальні об`єкти та документи, які були знаряддям вчинення злочину, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та інше).

Відповідно п. 1-3, 5-6 ч. 2 ст. 173 КПК, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, зокрема повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою злочину (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п. 3-4 ч. 2 ст. 170 КПК); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного та третіх осіб.

Розглянувши клопотання про арешт майна, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про відсутність законних підстав для накладення арешту на майно, умотивувавши своє рішення належним чином, що відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і вимогам кримінального процесуального закону.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя в повній мірі дотримався вимог ст. 170-173 КПК, з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а саме правову підставу для арешту майна та можливість використання цього майна як доказу у кримінальному провадженні.

Так, СВ Роменського РВП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК, за фактом самовільного зайняття земельними ділянками службовими особами ДП «ДГ АФ «Надія» Інституту сільського господарства Північного Сходу НААНУ, в ході якого слідча звернулась з клопотанням про арешт посівів сільськогосподарської культури кукурудзи врожаю 2020 року на земельних ділянках комунальної (державної) власності за межами населених пунктів на території Перехрестівського старостинського округу Роменської міської ради з відповідними кадастровими номерами із забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування даним майном.

Мотивуючи своє рішення, слідчим суддею було вірно встановлено, що ДП «ДГ АФ «Надія» Інституту сільського господарства Північного Сходу НААНУ тривалий час використовують вказані земельні ділянки у своїй господарській діяльності по вирощуванню сільськогосподарських культур, вказана юридична особа є підприємствами з державною формою власності.

Під час розгляду клопотання слідчої не встановлено, що у ДП «ДГ АФ «Надія» Інституту сільського господарства Північного Сходу НААНУ будь-яким чином вилучались передані їм державою у оперативне господарське управління земельні ділянки, які у послідуючому, нібито державне підприємство самовільно зайняло. Підозра у кримінальному провадженні ніякій службовій (чи фізичній) особі не повідомлялась і з наданих органом досудового розслідування матеріалів не убачається причетності службових осіб юридичної особи до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК, земельні ділянки і сільгосппідприємство знаходяться у власності держави, що викликає розумний сумнів у обґрунтованості підозра щодо вчинення певними особами кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Також колегія суддів враховує можливе настання негативних наслідків при накладенні арешту на майно для його власника підприємства з державною формою власності, а у зв`язку з цим, і для держави, оскільки арешт посівів може призвести до псування урожаю та заподіяння, у зв`язку з цим збитків вже державі, тому не існує сукупності розумних підозр вважати, що майно є доказом кримінального правопорушення, і метою арешту є забезпечення збереження речових доказів.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора те, що є необхідність у накладенні арешту на вказане майно, оскільки розмір шкоди, завданої державі внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок становитиме близько 1941488,58 грн, то колегія суддів не може прийняти їх до уваги, оскільки вони суперечать вимогам кримінального процесуального закону та фактичним обставинам кримінального провадження.

Відповідно ч. 2 ст. 131 КПК, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, а згідно ч. 3 ст. 132 цього Кодексу застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Вирішуючи питання щодо законності і обґрунтованості арешту майна, колегія суддів враховує і сталу прецедентну практику ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Згідно ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно рішення ЄСПЛ у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, де вказувалися на порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у якому констатовано, що «кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

В рішеннях ЄСПЛ від 09.06.2005 у справі «Бакланов проти Російської Федерації», від 24.03.2005 у справі «Фрізен проти Російської Федерації», наголошується, що «перша та найбільш важлива вимога ст. 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним».

Таким чином, колегія суддів вважає, що у клопотанні слідчого не доведено наявності підстав для арешту посіву сільськогосподарських культур та необхідності накладення на них арешту, а також те, що майно, яке слід арештувати, відповідає критеріям, зазначеним у ч. 3 ст. 170 КПК, оскільки з огляду на правову підставу накладення арешту на майно та з метою реалізації функцій судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні слідчому судді належить під час розгляду клопотання слідчого, прокурора з`ясовувати та перевіряти, чи такий засіб забезпечення кримінального провадження є виправданим втручанням у право власності особи, тобто «передбачений законом», здійснюється в «інтересах суспільства», та враховувати розумне співвідношення пропорційності між засобами та метою, «яка має бути реалізована будь-якими засобами, що застосовуються державою, в тому числі тими, які спрямовані на встановлення контролю за використанням особою своєї власності» (рішення у справі «Боржонов проти Російської Федерації», §§57-63).

Вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна у спосіб, що може призвести до надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, не відповідає приписам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 170, 172, 173 КПК.

Слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що досягти легітимної мети за допомогою інших заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, ніж арешт її майна, цілком можливо, а пропоновані слідчим обмеження стосовно майна є занадто надмірними і не пропорційними, ніж це необхідно для реалізації поставленої мети, тому це рішення слідчого судді є законним, обґрунтованим і належним чином вмотивованим, внаслідок чого підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13.01.2022 щодо відмови в арешті майна залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4