Провадження № 1-кп/761/1493/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , законного представника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_10 , їх захисника ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_13 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 120 181 001 000 108 95 від 11.10.2018 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 187 КК України,
у с т а н о в и в :
Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Обвинувачені утримується під вартою, дія вказаного запобіжного заходу спливає 09.06.2019. Однак, закінчити судовий розгляд до вказаної дати не вбачається можливим, у зв`язку з цим суд у відповідністю з ч. 3 ст. 331 КПК України у порядку судового контролю постановив на обговорення сторін кримінального провадження питання доцільності продовження строку дії вказаного запобіжного заходу.
Прокурор наполягала на необхідності продовження тримання обвинувачених під вартою, оскільки, на її думку, продовжує існувати суттєва ймовірність непроцесуальної поведінки обвинувачених, яка унеможливить подальший розгляд справи та ухвалення остаточного рішення у ній.

Зокрема, державний обвинувач зазначила, що існує значна ймовірність вчинення обвинуваченими дій, спрямованих на переховування від суду з метою уникнення покарання, що їм загрожує у разі визнання їх винуватими в інкримінованих діях, здійснення незаконного впливу на потерпілих та свідків, знищення чи спотворення речей та документів, що мають доказове значення у кримінальному провадженні.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_4 вважали зазначені прокурором ризики необґрунтованими, наполягали на відсутності підстав для продовження строку тримання їх під вартою.

Обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 просили змінити ОСОБА_6 та ОСОБА_4 тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.

Захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_5 підтримали думку своїх підзахисних, тому просили у продовженні строку дії застосованого до них запобіжного заходу відмовити та застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням ОСОБА_6 та ОСОБА_4 під вартою.

Законний представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8 підтримала думку обвинуваченого та його захисника.
Захисники ОСОБА_11 та ОСОБА_13 просили суд змінити обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_4 запобіжний захід на більш м`який.

Суд, заслухавши сторони кримінального провадження, дослідивши матеріали судового провадження, дійшов висновку про таке.

У силу ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.
На стадії судового розгляду питання продовження строку дії запобіжного заходу безпосередньо пов`язано з встановленням обов`язкової наявності двох складових - чи є достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу.
При цьому обґрунтованість підозри не піддається процесуальній оцінці через те, що особі висунуте обвинувачення і суд за наслідками дослідження доказів має вставити поза розумним сумнівом доведеність вини особи.
Таким чином, вирішуючи доцільність подальшого утримання особи під вартою, суд має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки цієї особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Статтею 9 КПК на суд покладений обов`язок під час розгляду кримінального провадження керуватися рішеннями Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), оскільки з моменту ратифікації Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Держава Україна та її органи влади взяли на себе зобов`язання визнати юрисдикцію Європейського Суду з прав людини, керуватись його рішеннями та при вирішенні будь-якого питання діяти через призму визнання людини та її прав та свобод найвищою цінністю.

Прецедентне право Європейської конвенції з прав людини сформулювало підстави, за наявності яких допускається безперервне тримання особи під вартою.

До таких підстав, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Тірон проти Румунії» прецедентне право Конвенції відносить наявність ризику, що особа не прибуде до суду, ризик, що після звільнення особа вчинить дії, спрямовані на переховування від правосуддя, вчинить інше кримінальне правопорушення або буде причиною суспільного безладу.
Так, ризик переховування обвинуваченого від суду, крім суворості покарання, має оцінюватись також з урахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити цей ризик, або продемонструвати, що він наскільки незначний, що не виправдовує попереднє ув`язнення особи.
Вказаний ризик підлягає врахуванню у світлі таких чинників, як характер людини, його моральні принципи, місце мешкання, робота, сімейні зв`язки та будь-які інші зв`язки з країною, у якій ведеться її переслідування.
Небезпека того, що обвинувачений буде чинити перешкоди належному проведенню судового процесу, має підкріплюватися фактичними доказами.
Згідно з практикою ЄСПЛ серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Надаючи оцінку реальності існування ризику того, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_4 переховуватимуться від суду, суд бере до уваги, що ймовірність такої поведінки обвинувачених є достатньо високою.

На користь існування вказаного ризику слід віднести відсутність у обвинувачених достатніх вагомих стримуючих чинників, які б мінімізували ймовірність вчинення обвинуваченими дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.

На теперішній час будь-які обставини, які б спростували попередні висновки суду, не наведені.

Наявність у обвинувачених певних сімейних зв`язків та постійного місця реєстрації не переважують вищевикладених ризиків до такого ступеню, щоб повністю виключити ризик переховування обвинувачених від суду.

Крім того, відповідно до ст. 178 КПК суворість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі доведення їх винуватості у вчиненні інкримінованого злочину є обов`язковою для оцінки судом обставиною при вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу.

Співставлення негативних для обвинувачених наслідків переховування у вигляді їх покарання після можливого затримання у подальшому, з засудженням, у разі доведення прокурором їх винуватості, до покарання у найближчій перспективі доводять, що цей ризик залишається достатньо високим.

Суд не може залишити поза увагою ризик незаконного впливу обвинувачених на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, додаткової актуальності цьому ризику додає той факт, що судовий розгляд фактично перебуває на початковій стадії, у зв`язку з цим залишається недослідженим значний масив доказів, у тому числі не допитані свідки, потерпілі.

За наслідками встановлених у судовому засіданні обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку про наявність факторів, які передбачені ч.1 ст. 194 КПК, що дає підстави для визнання доцільним продовження строку тримання обвинувачених під вартою.

При цьому відповідно до положень ч.4 ст. 183 КПК України суд вважає за доцільне не визначати розмір застави, оскільки ОСОБА_6 . ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні злочину із застосуванням насильства.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 180, 181, 194, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :
Продовжити строк дії застосованого до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 29 липня 2019 року включно.

Продовжити строк дії застосованого до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 29 липня 2019 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1