22 вересня 2022 року
Справа № 932/5377/22
Провадження №1-кс/932/2738/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська Бакуменко А.В.., за участю секретаря судового засідання Сусла А.О., прокурора Марченко С.А., слідчого Герасименко М.А., захисника Стадниченко В.Ю., підозрюваного ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого слідчого відділу Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, старшого лейтенанта поліції Герасименко М.А. погоджене з прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра Марченко С.А. про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Дніпропетровськ, маючого середню освіту, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч.2 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська звернулась сторона обвинувачення із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_1 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч.2 ст. 289 КК України.

В провадженні СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001708 від 17.09.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189, ч.2 ст. 289 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 12.09.2022 року приблизно о 22 год. 30 хв. перебуваючи біля будинку № 511-а/1 по вул. Передовій у м. Дніпрі, у ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_2 виник спільний злочинний умисел, спрямований на здійснення вимоги передачі чужого майна, а саме грошових коштів, з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, за попередньою змовою групою осіб. В якості об`єкта свого злочинного посягання ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_2 обрав ОСОБА_3 ..

Далі, ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_2 реалізуючи свій спільний злочинний умисел до кінця, спрямований на вимагання грошових коштів від потерпілого ОСОБА_3 з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, 12.09.2022 приблизно об 22 годині 30 хвилин підійшли до потерпілого ОСОБА_3 та пред`явили останньому вимогу стосовно передачі на їх користь грошових коштів у розмірі 80000,00 гривень, після чого висловили потерпілому погрозу заподіяння тілесних ушкоджень у разі невиконанні пред`явленої ними вимоги.

Далі, ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_2 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, спрямований на вимагання грошових коштів від потерпілого ОСОБА_3 з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, діючи за попередньою змовою групою осіб, призначили потерпілому зустріч для передання грошових коштів у розмірі 80000,00 гривень, на 19.09.2022 о 17:30 годині за місцем їх проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 на що потерпілий, хвилюючись за своє життя та здоров`я, був вимушений погодитись.

У подальшому, зустрівшись з потерпілим ОСОБА_3 19.09.2022 приблизно о 17 годині 30 хвилин, за місцем мешкання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_2 , повторно висловили потерпілому вимогу стосовно передачі на їх користь грошових коштів у розмірі 80000,00 гривень, на що потерпілий ОСОБА_3 погодився та передав вказані грошові кошти.

ОСОБА_2 на час вчинення вказаного злочину було відомо, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, який офіційно оприлюднено у встановленому законом порядку, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, котрий було продовжено відповідними Указами Президента, останній раз Указом від 12.08.2022 року № 573/2022, який офіційно оприлюднено у встановленому законом порядку, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Також встановлено, що 12.09.2022 приблизно о 22 годині 30 хвилини (більш точний час органом досудового розслідування невстановлений), знаходячись за адресою м. Дніпро, вул. Передова буд 511-а/1, у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник злочинний умисел спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом. З метою заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знаходячись за вищевказаною адресою потрапивши у дорожньо-транспортну пригоду використовуючи психічну вразливість потерпілого ОСОБА_3 змусили його виконувати їх вимоги.

Так, 12.09.2022 приблизно о 22 годині 30 хвилин (більш точний час органом досудового розслідування невстановлений), знаходячись за адресою м. Дніпро, вул. Передова буд 511-а/1, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 побачили автомобіль марки ВАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , VIN-номер: НОМЕР_2 , який належить потерпілому ОСОБА_3 та визначив його предметом свого злочинного посягання.

19.09.2022 року ОСОБА_1 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

20.09.2022 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

21.09.2022 ОСОБА_1 повідомлено про зміну підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189, ч.2 ст. 289 КК України.

Для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у сторони обвинувачення виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного.

Сторона обвинувачення зазначає про наявність ризиків, передбачених п. п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Враховуючи викладене просять слідчого суддю обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без альтернативи внесення застави.

Прокурор у судовому засіданні доводи клопотання підтримав та наполягав на його задоволенні.

У судовому засіданні підозрюваний просив застосувати більш м?який запобіжний захід аніж тримання під вартою.

Захисник Стадниченко В.Ю. у судовому засіданні просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час, обґрунтував свої вимоги ти, що стороною обвинувачення наявність ризиків не доведена. ОСОБА_1 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має цивільну дружину, дитину котра не зареєстрована на його прізвище , однак має його по батькові. Крім того він має постійний дохід бо працює неофіційно.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали, якими обґрунтовуються доводи клопотання, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.

У провадженні СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001708 від 17.09.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189, ч.2 ст. 289 КК України.

В рамках даного кримінального провадження 19.09.2022 року ОСОБА_1 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

20.09.2022 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

21.09.2022 ОСОБА_1 повідомлено про зміну підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189, ч.2 ст. 289 КК України.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставами для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції законними є арешт або затримання, здійснені з метою до провадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Не вдаючись до детальної оцінки дій та винуватості особи, на цій стадії кримінального провадження, слідчий суддя повинен пересвідчитись, що повідомлена підозра є обґрунтованою, тобто такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення у якому її підозрюють.

При цьому, за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, ці докази не повинні бути до такої міри переконливими та очевидними, щоб свідчити про винуватість особи, однак створювати у слідчого судді реальне бачення причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, яке їй інкримінується.

Обґрунтованість підозри, у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189, ч.2 ст. 289 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: заява про вчинення кримінального правопорушення; протокол допиту потерпілого ОСОБА_3 ; протокол огляду від 19.09.2022 року (аудіо-запис); протокол огляду від 19.09.2022 року (Безпечне місто); протокол огляду від 19.09.2022 року (надання грошових коштів ОСОБА_3 ); протокол обшуку від 19.09.2022 року; протокол додаткового допиту потерпілого ОСОБА_3 ; заява від потерпілого ОСОБА_3 ; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі ОСОБА_3 ; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі ОСОБА_3 ; протокол допиту свідка ОСОБА_4 ; протокол допиту свідка ОСОБА_5 ; протокол огляду від 20.09.2022 року за участу ОСОБА_5 ; протокол допиту потерпілого ОСОБА_6 ; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі ОСОБА_6 ; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі ОСОБА_6 ; протокол пред`явлення предмету для впізнання за участі ОСОБА_6 ; заява про вчинення кримінального правопорушення (заволодіння транспортним засобом); протокол допиту потерпілого ОСОБА_3 ..

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_1 із вчиненням кримінального правопорушення, яке йому інкримінуються, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених статтею 2 КПК України.

Метою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та затримання особи є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування.

В обґрунтування необхідності обрання запобіжного заходу, саме тримання під вартою, сторона обвинувачення зазначила, що є достатньо підстав вважати, що існують ризики, вважати, що підозрюваний ОСОБА_1 може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо наявності ризиків, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Прокурором зазначено наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме , що ОСОБА_1 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Наявність даного ризику обґрунтовує ти, що ОСОБА_1 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності, за який передбачено виключно покарання у виді позбавлення волі, то підозрюваний може умисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду як на території України так і поза її межами з метою уникнення від відповідальності.

При цьому , жодних фактичних доказів на підтвердження своїх доводів суду не надав, так судом встановлено, що ОСОБА_1 має цивільну дружину, має постійне місце мешкання та реєстрації, на території України діє заборона виїзду чоловіків за межі України, тому слідчий суддя вважає недоведеним наявність даного ризику.

Однією з обставин, яка має враховуватись судом при оцінці ризику переховування, є суворість покарання, яке загрожує особі у випадку визнання її винною. Як неодноразово зазначав Європейський суд у своїх рішеннях, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня. («Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43). Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторам

Щодо незаконного впливу на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, то, також ніяких доказів на підтвердження цього стороною обвинувачення не надано, крім того , запобігти спілкуванню та впливу на свідків та потерпілого можливо і покладенням обов?язку щодо заборони такого спілкування. Жодних заяв від потерпілого щодо того, що на нього здійснювався якийсь тиск суду не надано.

Щодо можливості вчинення іншого кримінального правопорушення, то сторона обвинувачення його підтверджує відсутністю у ОСОБА_1 офіційного прибутку, однак слід зауважити, що останній жодного разу до кримінальної відповідальності не притягувався, а відсутність офіціального прибутку не може свідчить підтвердженням можливого подальшого скоєння кримінальних правопорушень. .

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 постанови Пленуму ВСУ від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строку тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Виходячи з п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позбавлення свободи - захід настільки суровий, що виправдати його можна лише у разі, коли інші, менш суворі заходи були розглянуті й визнані недостатніми для того, щоб забезпечити особисті або державні інтереси, які вимагають такого тримання під вартою.

Між тим клопотання не містить переконливого обґрунтування припущень слідчого про наявність у підозрюваного наміру переховуватись та перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України. Доводи, які зазначені в клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не знайшли свого підтвердження, а відтак є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя набуває висновку про те, що клопотання не підлягає задоволенню.

А з урахуванням обставин справи, особистості підозрюваного, того факту, що він має постійне місце роботи до нього слід застосувати запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного та тяжкості пред`явленої йому підозри та може забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.176-178, 182, 183, 193,194 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого слідчого відділу Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, старшого лейтенанта поліції Герасименко М.А. погоджене з прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра Марченко С.А. про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення.

Обрати підозрюваному ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши останньому залишати житло, окрім випадків необхідної евакуації або з метою запобігти загрозі життю чи здоров`ю, з 19 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 2 (два) місяці, в межах строку досудового розслідування, тобто з 21 вересня 2022 по 21 листопада 2022 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_1 такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду; не відлучатись із м. Дніпра, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Встановити дію ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до 00 год. 00 хв. 21.11.2022 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на ГУНП в Дніпропетровській області, старшого слідчого слідчої групи у даному кримінальному провадженні та старшого групи прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні.

Вручити копію цієї ухвали підозрюваному та прокурору негайно після її оголошення.

Попередити підозрюваного, що в разі невиконання покладених, згідно ухвали слідчого судді, обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід, зокрема, тримання під вартою.

Роз`яснити підозрюваному, що працівники Національної поліції з метою контролю за її поведінкою, мають право з`являтися в її житло в будь-який час, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань виконання покладених на неї обов`язків.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Подача апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя А.В. Бакуменко