Справа № 201/5684/22
Провадження № 1-кс/201/1979/2022
УХВАЛА
Іменем України

26 серпня 2022 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі судового засіданні ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу 2-го управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_3 , погодженого заступником начальника відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби Донецької обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000194 від 02.05.2022 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, та за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Суть клопотання.
Слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, обґрунтовуючи його тим, що слідчим відділом 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000194 від 02.05.2022 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, та за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

24.05.2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, однак останньому повідомлення про підозру особисто не вручено, внаслідок не встановлення його точного місцеперебування на території будь-якого населеного пункту, де органи державної влади України здійснюють свої повноваження. Встановлено, що ОСОБА_5 переховується від органів досудового розслідування на тимчасово окупованій території Донецької області.

30.05.2022 підозрюваний ОСОБА_5 оголошений в розшук у зв`язку з тим, що останній переховується від органів досудового розслідування та суду на території, що тимчасово підконтрольна представникам т.зв. «ДНР» та окупаційним військам РФ з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Відповідно до інформації Держфінмоніторингу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, та встановлено набуття ОСОБА_5 права власності на об`єкти нерухомого майна (квартири, земельні ділянки, торгівельний майданчик), а саме:

- на правах спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу володіє 1/2 частки земельної ділянки площею 0,25 га, за адресою АДРЕСА_1 ;

- на правах спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу володіє 1/2 частки земельної ділянки площею 0,1232 га, за адресою АДРЕСА_1 ;

- на правах спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу володіє 1/2 частки домоволодіння площею 115,3 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 ;

А також ОСОБА_5 має рахунки в банківських установах, а саме:

-АТ «Ощадбанк» (МФО 300465) НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ;

-АТ КБ «Приватбанк» (МФО 305299) НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ;

-АТ «ПУМБ» (МФО 334851) НОМЕР_5 ;

-АТ «Універсал Банк» (МФО 322001) НОМЕР_6 ;

-АТ КБ «Приватбанк» (МФО .

Відповідно реєстраційної картки Транспортного засобу ОСОБА_5 належать:

- причеп BURSTNER білого кольору, 1991 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_7 VIN. WBU3911TNM2128311який належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_5 відповідно СВІДОТСТВА ПРО РЕЄСТРАЦІЮ ТРАНСПОРТНОГО ЗАСОБУ серії НОМЕР_8 ;

- легковий автомобіль HYUNDAI I10, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 VIN. НОМЕР_10 , який належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_5 відповідно СВІДОТСТВА ПРО РЕЄСТРАЦІЮ ТРАНСПОРТНОГО ЗАСОБУ серії НОМЕР_11 ;

- легковий автомобіль DAEWOO TICO, 1997 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_12 VIN. НОМЕР_13 , який належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_5 відповідно СВІДОТСТВА ПРО РЕЄСТРАЦІЮ ТРАНСПОРТНОГО ЗАСОБУ серії НОМЕР_14 .

Згідно ч.1 ст.111 КК України, Державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, - карається позбавленням волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

ч. 2. Ті самі діяння, вчинені в умовах воєнного стану, - караються позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Оскільки, санкція ч. 2 ст. 111 КК України передбачає конфіскацію майна, то з метою забезпечення можливої конфіскації майна, слідчий просив накласти арешт на власність підозрюваного.

Позиції сторін.
В судове засідання слідчий надав клопотання, в якому клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Власник майна у судове засідання у відповідності до ч. 2 ст. 172 КПК України не викликався.

Процесуальні питання.
Відповідно до ст. 107 КПК України повне фіксування кримінального провадження за допомогою технічного засобу не здійснювалося.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали кримінального провадження, клопотання та додані до нього слідчим документи, приходить до наступного висновку.

Норми КПК України, які застосовуються при вирішенні клопотання.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів після його надходження до суду.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких дізнавачем (слідчим, прокурором) вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону. А отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи: (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є притаманний всім статтям Конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор, відповідно до п. 2, 3 ч. 3 ст.132 КПК України не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у право власності, про який ідеться в клопотанні, або може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається з клопотанням.

Згідно із ст. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Встановлені слідчим суддею обставини
Як свідчать матеріали клопотання, слідчим відділом 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000194 від 02.05.2022 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, та за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент Російської Федерації (далі - РФ) ОСОБА_6 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п.п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

15.03.2022 Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 14.03.2022 №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким передбачено його продовження з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

21.04.2022 Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 19.04.2022 №259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким передбачено його продовження з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб.

Так, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці ЗС РФ шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснили окупацію частини території України, у тому числі здійснюють частковий контроль за територією м. Маріуполя Донецької області, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

До участі у військовій агресії Російської Федерації проти України керівництвом окупаційної адміністрації РФ задіяно створені на тимчасово окуповані території Донецької області не передбачені законом збройні формування.

З метою створення окупаційної адміністрації в м. Маріуполі Донецької області, за вказівки невстановлених представників РФ, у районних центрах та містах на території Донецької області, де органи влади України тимчасово не здійснюють своїх повноважень, створюються не передбачені законодавством України так звані «державні адміністрації». З метою надання вигляду законності діяльності вказаним структурним підрозділам, керівниками «ДНР» прийнято ряд документів із ознаками нормативності, проте які є нікчемними відповідно до законодавства України, зокрема:

- так званою Конституцією «ДНР» від 14.05.2014, у ст. 54 якої вказано, що адміністративно-територіальними одиницями «ДНР» є райони та міста республіканського значення;

- так званою Постановою «Ради міністрів ДНР» «Про введення державних адміністрацій на звільнених територіях Донецької народної республіки» № 32-6 від 08.09.2014, у якій зазначається, що Голови «державних адміністрацій» в адміністративно-територіальних одиницях призначаються розпорядженням Голови ради міністрів «ДНР»;

- так званим Указом «Голови ДНР «Про прийняття тимчасового (типового) положення про місцеві адміністрації Донецької народної республіки» № 13 від 19.01.2015, відповідно до якого, з метою «нормального функціонування та життєдіяльності підприємств та організацій, розташованих на звільненій території», тобто території, яка перебуває під контролем учасників терористичної організації «ДНР»;

На підставі вказаних документів, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та інших нормативно-правових актів, на території м. Маріуполь Донецької області, яка є невід`ємною складовою частиною території України, так званим Указом голови «ДНР» «Про адміністрацію міста Маріуполь» № 108 від 31.03.2022 незаконно створено місцеву адміністрацію міста Маріуполь»,

Досудовим розслідуванням встановлено, що 12.11.2020 відповідно до ст. 49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ОСОБА_5 набув статусу депутата Маріупольської міської ради Донецької області 8 скликання від політичної партії «Опозиційна платформа За життя».

Починаючи з 24.02.2022 (точна дата та час органом досудового розслідування не встановлена), ОСОБА_5 будучи депутатом Маріупольської міської ради Донецької області 8 скликання, діючи умисно та за власною ініціативою, з метою завдання шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, встановив контакти з невстановленими на даний час особами представниками іноземної організації іноземної держави, а саме ЗС РФ та іншим воєнізованими формуваннями РФ, для надання останнім допомоги у проведенні підривної діяльності проти України в умовах воєнного стану, а саме вчинення активних дій спрямованих на забезпечення діяльності окупаційної адміністрації держави-агресора на території м. Маріуполя Донецької області.

Далі, після встановлення ОСОБА_5 контактів з невстановленими військовослужбовцями та іншим воєнізованими формуваннями РФ, 04.04.2022, ОСОБА_5 , діючи умисно, на виконання злочинних завдань від представників ЗС РФ та інших воєнізованих формувань РФ, з метою завдання шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, та надання представникам ЗС РФ та інших воєнізованих формувань РФ допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, приймав участь в проведенні зібрання так званих «представників громади» м. Маріуполя у будівлі комунального закладу «Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №53 Маріупольської міської ради Донецької області» за адресою: м. Маріуполь, вул. Пилипа Орлика, 79, під час проведення голосування підтримав висування ОСОБА_7 кандидатом на посаду так званого «Голови адміністрації міста Маріуполь» та подальше звернення до керівництва «ДНР» про призначення ОСОБА_7 так званим «Головою адміністрації міста Маріуполь».

На підтримку вказаного заходу, так званим Головою «ДНР» ОСОБА_8 виданий указ № 123 від 06.04.2022 «Про главу адміністрації міста Маріуполь», яким ОСОБА_7 призначений на посаду так званого «Голови адміністрації міста Маріуполь».

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 з початку квітня поточного року (точна дата та час органом досудового розслідування не встановлена) обіймає посаду заступника голови окупаційної адміністрації м. Маріуполя з фінансово-бюджетних питань (відповідає за виплату заробітних плат, фінансові розрахунки «адміністрації», закупівлі товарів та послуг, координує свою діяльність з так званим «казначейством ДНР») та здійснює вербувальну діяльність щодо мешканців м. Маріуполя для залучення їх у формуванні окупаційної влади м. Маріуполя.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_5 , будучи депутатом Маріупольської міської ради 8 скликання від партії «Опозиційна платформа За життя», в умовах воєнного стану вчинив перехід на бік ворога і сприяв представникам РФ у формуванні окупаційної влади в м. Маріуполі після чого, був призначений на посаду «заступника голови адміністрації міста Маріуполя» так званим «головою адміністрації міста Маріуполя» ОСОБА_7 .

24.05.2022 керівником Донецької обласної прокуратури ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, однак останньому повідомлення про підозру особисто не вручено, внаслідок не встановлення його точного місцеперебування на території будь-якого населеного пункту, де органи державної влади України здійснюють свої повноваження. Встановлено, що ОСОБА_5 переховується від органів досудового розслідування на тимчасово окупованій території Донецької області.

30.05.2022 підозрюваний ОСОБА_5 оголошений в розшук у зв`язку з тим, що останній переховується від органів досудового розслідування та суду на території, що тимчасово підконтрольна представникам т.зв. «ДНР» та окупаційним військам РФ з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

30.05.2022 підозрюваний ОСОБА_5 оголошений в розшук у зв`язку з тим, що останній переховується від органів досудового розслідування та суду на території, що тимчасово підконтрольна представникам т.зв. «ДНР» та окупаційним військам РФ з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Відповідно до інформації Держфінмоніторингу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, та встановлено набуття ОСОБА_5 права власності на об`єкти нерухомого майна (квартири, земельні ділянки, торгівельний майданчик), а саме:

- на правах спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу володіє 1/2 частки земельної ділянки площею 0,25 га, за адресою АДРЕСА_1 ;

- на правах спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу володіє 1/2 частки земельної ділянки площею 0,1232 га, за адресою АДРЕСА_1 ;

- на правах спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу володіє 1/2 частки домоволодіння площею 115,3 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 ;

А також ОСОБА_5 має рахунки в банківських установах, а саме:

-АТ «Ощадбанк» (МФО 300465) НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ;

-АТ КБ «Приватбанк» (МФО 305299) НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ;

-АТ «ПУМБ» (МФО 334851) НОМЕР_5 ;

-АТ «Універсал Банк» (МФО 322001) НОМЕР_6 ;

-АТ КБ «Приватбанк» (МФО .

Відповідно реєстраційної картки Транспортного засобу ОСОБА_5 належать:

- причеп BURSTNER білого кольору, 1991 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_7 VIN. WBU3911TNM2128311який належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_5 відповідно СВІДОТСТВА ПРО РЕЄСТРАЦІЮ ТРАНСПОРТНОГО ЗАСОБУ серії НОМЕР_8 ;

- легковий автомобіль HYUNDAI I10, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 VIN. НОМЕР_10 , який належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_5 відповідно СВІДОТСТВА ПРО РЕЄСТРАЦІЮ ТРАНСПОРТНОГО ЗАСОБУ серії НОМЕР_11 ;

- легковий автомобіль DAEWOO TICO, 1997 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_12 VIN. НОМЕР_13 , який належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_5 відповідно СВІДОТСТВА ПРО РЕЄСТРАЦІЮ ТРАНСПОРТНОГО ЗАСОБУ серії НОМЕР_14 .

Згідно ч.1 ст.111 КК України, Державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, - карається позбавленням волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

ч. 2. Ті самі діяння, вчинені в умовах воєнного стану, - караються позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна.

Висновки
На думку слідчого судді, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України.

Згідно ч.1 ст.111 КК України, Державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, - карається позбавленням волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої. Частина 2. Ті самі діяння, вчинені в умовах воєнного стану, - караються позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна.

Слідчий довів, що дійсно існують обставини щодо можливого відчуження майна, яке належить підозрюваному, третім особам, що в подальшому може зашкодити забезпеченню можливої конфіскації майна.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України з метою забезпечення у майбутньому виконання рішення суду в частині конфіскації майна, на думку слідчого судді, існує необхідність у накладенні арешту на майно, яке перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_5 .

Беручи до уваги вище викладені факти і обставини, на думку слідчого судді, накладення арешту необхідне, оскільки існують вагомі ризики у відчуженні та переоформленні вище зазначеного майна, його умисного пошкодження, що призведе до втрати майна та/або може сприяти вчиненню нових злочинів, в тому числі, пов`язаних з оформленням, переоформленням права власності на вищевказане майно або його умисне знищення чи пошкодження.
Враховуючи, що санкція ч. 2 ст. 111 КК України передбачає конфіскацію майна, з урахуванням положень ч.ч. 5, 10 ст. 170 КПК України, необхідно забезпечити його збереження для можливої його конфіскації як виду покарання, в порядку п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, до прийняття остаточного рішення по справі шляхом накладення арешту.

Тому, дослідивши матеріли клопотання та надані суду матеріали кримінального провадження, слідчий суддя вважає клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки дані, викладені у матеріалах кримінального провадження дають підстави для висновку, що з метою забезпечення кримінального провадження, виконання завдань та вимог кримінального провадження, попередження подальших злочинних дій власника майна, пов`язаних з переоформленням права власності на вищевказане майно, накладання арешту на зазначене майно є необхідним.

Згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких дізнавачем (слідчим, прокурором) вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Таким чином, у клопотанні слідчого належним чином розкрито, яке відношення зазначене майно має саме до цього кримінального провадження, у зв`язку з чим процесуальний статус зазначеного у клопотанні майна як речового доказу є визначеним відповідно до вимог ст. 98 КПК України, оскільки постановою слідчого вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази слідчий суддя вважає їх належними та допустимими, їх сукупність та взаємозв`язок між ними достатній для прийняття процесуального рішення про арешт майна.

Слідчий довів, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.

Завдання, для виконання якого слідчий звертається із клопотанням, може бути виконане.

Незастосування арешту майна може привести до настання наслідків, що перешкоджатимуть збереженню речових доказів.

За таких обставин слідчий суддя вважає, що зазначене в клопотанні майно може бути використане як речовий доказ у вказаному кримінальному провадженні.

Згідно із ст. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно з ч. 4 статті 173 КПК, у разі задоволення клопотання про арешт майна слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання, в ухвалі слідчого судді зазначається про заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Слідчий суддя звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.).

Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, передача в позику, знищення, переробка і т. ін.).

У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості. Причому інколи всі разом або деякі з них можуть належати і не власнику, а іншому володільцю майна, наприклад, довірчому власнику майна, орендатору тощо. На відміну від прав власника, правомочності іншого законного володільця, навіть зі схожими правомочностями власника, не тільки не виключають прав самого власника на це майно, а й зазвичай виникають із його волі і в передбачених ним межах (наприклад, договір найму, договір управління майном).

Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.

Отже, правомочності власника та межі здійснення ним прав встановлені законом.

На переконання слідчого судді, будь-які умисні дії щодо майна включаються в поняття «розпорядження» - правомірності власника.

Слідчим доведено, що майно, мова про яке йдеться в клопотанні, має значення для досягнення цілей кримінального провадження у вигляді можливої його конфіскації як виду покарання, що обумовлюють необхідність обмеження (арешту) у виді заборони розпорядження майном. А тому в цій частині клопотання підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя прийшов до висновку, що з метою збереження речового доказу застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт нерухомого майна шляхом заборони розпорядження, заборони вчинення реєстраційних дій, є необхідним та достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки сприятиме досягненню мети швидкого, повного, неупередженого досудового розслідування, а також запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків, зокрема, привести до неправомірного вибуття майна з власності.

Слідчий суддя визнає, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання неправомірного вибуття майна з власності та забезпечення кримінального провадження, та слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Керуючись ст.ст. 110, 168-169, 170-173 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу 2-го управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_3 задовольнити частково.

Накласти арешт шляхом заборони розпорядження на майно, яке перебуває у власності підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_15 ), а саме:

-1/2 частки земельної ділянки площею 0,25 га, за адресою АДРЕСА_1 ;

-1/2 частки земельної ділянки площею 0,1232 га, за адресою АДРЕСА_1 ;

-1/2 частки домоволодіння площею 115,3 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 ;

-причеп BURSTNER білого кольору, 1991 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_7 VIN. WBU3911TNM2128311який належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_5 відповідно СВІДОТСТВА ПРО РЕЄСТРАЦІЮ ТРАНСПОРТНОГО ЗАСОБУ серії НОМЕР_8 ;

-легковий автомобіль HYUNDAI I10, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 VIN. НОМЕР_10 , який належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_5 відповідно СВІДОТСТВА ПРО РЕЄСТРАЦІЮ ТРАНСПОРТНОГО ЗАСОБУ серії НОМЕР_11 ;

-легковий автомобіль DAEWOO TICO, 1997 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_12 VIN. НОМЕР_13 , який належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_5 відповідно СВІДОТСТВА ПРО РЕЄСТРАЦІЮ ТРАНСПОРТНОГО ЗАСОБУ серії НОМЕР_14

Накласти арешт шляхом заборони розпорядження грошовими коштами на рахунках в банківських установах, а саме:
-АТ «Ощадбанк» (МФО 300465) НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ;

-АТ КБ «Приватбанк» (МФО 305299) НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ;

-АТ «ПУМБ» (МФО 334851) НОМЕР_5 ;

-АТ «Універсал Банк» (МФО 322001) НОМЕР_6 ;

-АТ КБ «Приватбанк» (МФО .

Заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень», в тому числі, але не виключно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, що перебувають у трудових відносинах з виконавчими органами сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районної у місті Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктами та будь-яким державним реєстратором державним та приватним нотаріусам, державним виконавцям вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно вищевказаних об`єктів нерухомого майна.

Відділу реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про цю ухвалу.

Заборонити уповноваженим особам ДП «Сетам» (, м. Київ, вулиця Стрілецька, будинок 4-6) на час проведення досудового розслідування проводити будь-які дії щодо реалізації нерухомого майна, зазначеного в цій ухвалі.

Зобов`язати посадових осіб Головного сервісного центру МВС України (регіональних/територіальних сервісних центрів МВС України) чи інших уповноважених посадових осіб державних органів влади чи місцевого самоврядування внести відповідні дані щодо зміни правового статусу арештованого майна, а також надати інформацію (витяг) щодо внесення вказаних відомостей.

В задоволенні інших вимог клопотання відмовити.

У відповідності до ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особами, що були відсутні при її проголошенні, в той же строк з моменту отримання її копії. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.
Підстави для скасування арешту майна визначені в ст. 174 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1