КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/3783/2022 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 183 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2022 року місто Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, з використанням відеоконференцзв`язку з Державною установою «Київський слідчий ізолятор», апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах підозрюваної ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 вересня 2022 року,

за участю:
прокурора ОСОБА_10 ,

підозрюваної ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14.09.2022 року задоволено клопотання слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_11 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні - заступником начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях з кіберзлочинності управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням посягань на кібербезпеку держави Департаменту організації та процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, що посягають на функціонування економіки та кібербезпеку держави, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_12 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10.11.2022 року включно, з визначенням розміру застави у межах 835 (вісімсот тридцять п`ять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить в сумі 2 000 000 (два мільйони) грн., із визначенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі її внесення щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, уродженки м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянки України, неодруженої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

яка підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали кожен окремо апеляційні скарги з доповненнями в інтересах ОСОБА_9 .

Захисник ОСОБА_7 у поданій апеляційній скарзі з доповненнями в інтересах підозрюваної ОСОБА_9 просив скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14.09.2022 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо ОСОБА_9 запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі, домашній арешт у певний період доби з 23.00 год. до 06.00 год., із визначенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України або ж зменшити розмір застави.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що слідчий у повідомленні про підозру не зазначив, як обставини вчинення ОСОБА_9 відносно наявних потерпілих кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України так і обставини вчинення будь яких дій у складі злочинної організації під час вчинення тяжких чи особливо тяжких злочинів, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ст. 255 КК України. А також, ні слідчий ні прокурор не зазначили, обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

ОСОБА_13 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується з місця навчання, тобто наявні обставини, які доводять можливість застосування щодо ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу.

Слідчим суддею визначено непомірний розмір застави, оскільки враховуючи наявні відомості в матеріалах провадження, які вказують на відсутність виключності випадку, можливо визначити розмір застави в межах п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Захисник ОСОБА_6 у поданій апеляційній скарзі з доповненнями в інтересах підозрюваної ОСОБА_9 просила скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14.09.2022 року та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання про застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що на час затримання ОСОБА_9 правових підстав, передбачених ст. 208 КПК України не існувало, тобто слідчий суддя повинен був відмовити у задоволенні клопотання.

Повідомлення про підозру ОСОБА_9 є необґрунтованим, побудованим лише на показаннях потерпілих, які належним чином не перевірені. Крім того, слідчий суддя не звернув увагу, що в матеріалах провадження відсутнє процесуальне рішення прокурора про розсекречення процесуальних документів, а також направлення прокурору НСРД для здійснення прокурорського нагляду за їх законністю.

Захисник також вказує, що Печерський районний суд міста Києва не був утворений у законний спосіб та немає статусу органу державної влади.

Захисник ОСОБА_8 у поданій апеляційній скарзі з доповненнями в інтересах підозрюваної ОСОБА_9 просив скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14.09.2022 року та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання про застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що слідчий суддя без належних та допустимих доказів наявності обґрунтованої підозри застосував щодо ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оголошена підозра фактично ґрунтується на показаннях потерпілих. Ризики про які зазначає слідчий у клопотанні є безпідставними, ОСОБА_9 була незаконно позбавлена волі, оскільки підстав передбачених ст. 208 КПК України не існувало.

Слідчий суддя надав лише 20 хвилин для конфіденційного спілкування між захисником та підзахисною, однак вказані вимоги були порушені.

Також захисник зазначає, що слідчий суддя не звернув увагу на відсутність в матеріалах провадження процесуального рішення прокурора про розсекречення процесуальних документів, а також направлення прокурору НСРД для здійснення прокурорського нагляду за їх законністю.

Слідчий суддя не роз`яснила підозрюваній ОСОБА_9 її права, як того вимагає кримінально процесуальне законодавств та залишила заявлені відводи без розгляду. Також, захисник стверджує про фальшування оскаржуваної ухвали, оскільки слідчий суддя за 5 хвилин не міг проголосити повний текст ухвали.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваної та захисників, зокрема, ОСОБА_6 підтримала подану свою апеляційну скаргу та захисника ОСОБА_8 , просила їх задовольнити, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 підтримала частково, адвокат ОСОБА_7 підтримав подану апеляційну скаргу, апеляційні скарги інших захисників підтримав частково, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
З матеріалів, наданих до апеляційного суду вбачається, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000336 від 28.04.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1,2 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години ЗО хвилин 24 лютого 2022 року на 30 діб, строк дії якого продовжувався Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 на 30 діб, № 259/2022 від 18.04.2022 на 30 діб, № 341/22 від 17.05.2022 на 90 діб та № 2500-ІХ від 15.08.2022 року на 90 діб.

Орган досудового розслідування зазначає, що усвідомлюючи бажання громадян України надавати благодійну допомогу Збройним Силам України, ОСОБА_14 , на початку березня 2022 року, перебуваючи у місті Києві, діючи умисно, з корисливих мотивів, вирішив заволодіти їх майном шляхом обману, через діяльність благодійних організацій.

З метою реалізації свого умислу ОСОБА_15 розробив план злочинне: діяльності, який передбачав діяльність колл-центру, працівники якого вводили в оману громадян України щодо здійснення фінансово-матеріальної підтримки Збройних Сил України та з цією метою переконували громадян України перераховувати кошти на рахунок благодійно: організації, підконтрольної ОСОБА_15 . Після надходження коштів на рахунок благодійної організації ОСОБА_16 планував заволодівати отриманими грошима, не здійснюючи благодійну діяльність.

Розуміючи, що вчинення подібних особливо тяжких корисливих злочинів вимагає чітких і узгоджених дій, значної кількості людей, маючи намір здійснювати такі діяння протягом тривалого періоду часу, ОСОБА_16 вирішив створити злочинну організацію, якою він особисто мав керувати. Будучи обізнаним з благодійною діяльністю, ОСОБА_16 прийняв рішення в обов`язковому порядку залучити до діяльності злочинної організації діючу та зареєстровану у встановленому законом порядку благодійну організацію, її службових осіб та інших учасників.

На виконання свого плану зі створення злочинної організації та з метою спільного заволодіння грошовими коштами громадянин України ОСОБА_16 до її складу залучив ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , та ОСОБА_22 , яка була керівником діючої Благодійної Організації «БФ Гаряча лінія життя».

ОСОБА_16 , як організатор, повинен був проводити інструктажі усіх учасників групи перед вчиненням злочинів та керувати їх діями під час реалізації злочинного плану, схваленого усіма учасниками групи. Також, ОСОБА_16 мав забезпечувати злагодженість дій усіх учасників, здійснював пошук потенційних потерпілих, розподіляв між членами злочинної організації грошові кошти, отримані внаслідок вчинення шахрайських дій, брав безпосередню участь у створенні фіктивного відеоматеріалу, який у подальшому відправляли потерпілим для звітування перед ними щодо перерахованих коштів для закупівлі амуніції Збройним Силам України.

Слідчий зазначає, що для переконання оточуючих у здійсненні благодійної діяльності та необхідності надати фінансову допомогу Збройним Силам України (у виді добровільних пожертв), а також для забезпечення можливості отримувати благодійні внески від необмеженого кола осіб, до діяльності злочинної організації ОСОБА_16 залучив благодійну організацію «БФ Гаряча лінія життя» (), у якої відкрито банківський рахунок « НОМЕР_1 ».

На вказаний рахунок, потерпілі мали добровільно переводити благодійні внески у грошовій формі на різні суми, якими у подальшому заволодівали члени злочинної організації.

ОСОБА_16 у створеній ним злочинній організації розподілив ролі її учасників, зокрема на ОСОБА_9 , як на активного учасника злочинної організації, покладені обов`язки із пошуку та залучення до складу організації інших учасників, проведення співбесід з ними.

Усіх учасників злочинної організації ОСОБА_16 проінформував про свої злочинні наміри та плани групи, необхідність виконання його доручень, як її організатора, бажаючи об`єднати свої зусилля з іншими учасниками для досягнення єдиного злочинного результату - протиправного збагачення від вчинення шахрайських дій, а саме: заволодінь грошовими коштами громадян України, які останні перераховували, як благодійну допомогу Збройним Силам України.

Кожен з учасників окремо, у тому числі ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 , ОСОБА_9 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 та інші, надавши свою згоду на участь у розробленому злочинному плані ОСОБА_23 , заздалегідь, тобто до початку вчинення кримінальних правопорушень, домовились про їх спільне вчинення, таким чином увійшли до злочинної організації.

Досудовим розслідуванням також встановлено, що створена ОСОБА_16 злочинна організація відрізнялася стійкістю, стабільністю функціонування, чітким розподілом функцій серед усіх її учасників, досконалою структурою, високим ступенем внутрішньої організованості, в тому числі ієрархією і дисципліною, а також постійністю форм і методів злочинної діяльності.

Усі учасники злочинної організації перебували тривалий час у тісних відносинах, централізовано і неухильно підпорядковувалися вимогам ОСОБА_24 , який неодноразово приїздив до місця вчинення протиправних дій, а саме до офісних приміщень, а також організовував збори учасників злочинної організації, з метою координації та надання подальших вказівок щодо протиправних дій, спрямованих на вчинення злочинів.

Члени злочинної організації дотримувались правил конспірації при підготовці та вчиненні злочинних дій: придбали нові засоби зв`язку, при спілкуванні з потенційними потерпілими змінювали власні імена, використовували заздалегідь підготовлені фіктивні фото та відео матеріали з повідомленнями про збір коштів та подальшу допомогу Збройним Силам України.

Зазначена злочинна організація, починаючи з початку березня 2022 року посягала на право власності фізичних осіб.

За час існування створеної ОСОБА_16 злочинної організації, її учасниками, з відома і схвалення всіх її членів, які діяли спільно, з єдиним умислом на досягнення злочинного результату, відомого їм усім, було здійснено заволодіння шляхом обману (шахрайство) грошовими коштами ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 та інших осіб на загальну суму 8 725 409 грн., тобто вчинено особливо тяжкі злочини, передбачені ч. 4 ст. 190 КК України.

Так, ОСОБА_9 , в період з 07.03.2022 року по 11.07.2022 року включно в невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, реалізуючи заздалегідь розроблений злочинний план направлений на заволодіння грошовими коштами потенційних потерпілих, один із учасників створеної ОСОБА_40 злочинної організації разом із іншими її членами ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 , ОСОБА_9 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 та інші, діючи з прямим умислом, спрямованим на заволодіння чужим майном, вчинене злочинною організацією, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, використовуючи засоби соціальної інженерії та заздалегідь підготовлені мобільні телефони із застосуванням умов конспірації, що полягали у зміні імен та умови маскування, здійснювали пошук довірливих громадян, яким повідомляли про нібито збір коштів для потреб Збройних Сил України, внаслідок чого, дівчина, з різних абонентських номерів зателефонувала потерпілим, повний перелік яких зазначений у клопотанні, та повідомила, що вона являється представником Благодійної організації «БФ «Гаряча лінія життя» та про те, що вони збирають кошти на придбання військового спорядження та амуніції для підрозділів Збройних сил України.
Свідомі громадяни України, будучи введеними в оману та не припускаючи про дійсні наміри одного із учасників створеної ОСОБА_40 злочинної організації, направлені на заволодіння їх майном, а саме: коштами, які перебували на їх банківських рахунках, погодилися на пропозицію вказаної особи, та здійснювали перекази на рахунок фонду, відкритий у АТ КБ «Приватбанк» розрахунковий рахунок « НОМЕР_2 » кожний на відповідну суму, сумарно на 8 725 409 грн.
Отриманими від злочинної діяльності коштами, організатор злочинної організації ОСОБА_40 спільно з учасниками створеної ним злочинної організації: ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 , ОСОБА_9 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 та інші розпорядився на власний розсуд.
12.09.2022 року ОСОБА_9 затримана в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України.
12.09.2022 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України.
13.09.2022 року слідчий в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_41 за погодженням із прокурором у кримінальному провадженні - заступником начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях з кіберзлочинності управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням посягань на кібербезпеку держави Департаменту організації та процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, що посягають на функціонування економіки та кібербезпеку держави, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_12 звернулася до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах досудового розслідування, строком на 60 діб, з визначенням розміру застави у межах 835 (вісімсот тридцять п`ять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить в сумі 2 000 000 (два мільйони) грн., із визначенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі її внесення.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14.09.2022 року клопотання слідчого задоволено та застосовано щодо ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10.11.2022 року включно, з визначенням розміру застави у межах 835 (вісімсот тридцять п`ять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить в сумі 2 000 000 (два мільйони) грн., із визначенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі її внесення.
Під час розгляду зазначеного клопотання слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України.
Посилання захисників, що в матеріалах провадження відсутні докази, які б підтверджували обґрунтованість оголошеної ОСОБА_9 підозри, колегія суддів відхиляє, оскільки орган досудового розслідування довів, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах, до яких долучено ряд документів на підтвердження.
А саме: протоколи допиту потерпілих ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_44 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , в яких вони повідомляють обставини вчинення відносно них кримінальних правопорушень, щодо заволодіння належними їм грошовими коштами; протокол огляду матеріалів тимчасового доступу до рахунку Благодійної Організації «БФ «Гаряча Лінія Життя»; протокол огляду відеозапису в якому відображена зустріч організаторів та учасників злочинної групи; протокол допиту свідка ОСОБА_45 від 17.08.2022 року; протокол впізнання проведено зі свідком ОСОБА_46 відповідно до якого він впізнає ОСОБА_9 ; протоколом за результатами проведення НСРД, аудіо-, відеоконтроль особи № 14/19-1967/вс та та інші, що містяться у матеріалах справи.

Крім того, колегія суддів наголошує на тому, що слідчий суддя на даному етапі кримінального провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах дані у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України.

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що доводи захисників стосовно необґрунтованості підозри ОСОБА_9 не знайшли свого підтвердження та не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_9 до вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень в клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Отже, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_9 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Стосовно доводів захисників про відсутність підстав для затримання ОСОБА_9 в порядку ст. 208 КПК України слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Як і будь-яке позбавлення свободи за пунктом 1 статті 5 Конвенції, затримання згідно з підпунктом «c» має бути «законним» і проводитися «відповідно до процедури, встановленої законом». Ці два вирази по суті посилаються на національне законодавство та встановлюють обов`язок дотримуватися його матеріальних та процесуальних норм (див. рішення у справі «Мерабішвілі проти Грузії» [ВП] (Merabishvili v. Georgia) [GC], заява № 72508/13, пункт 186, від 28 листопада 2017 року).
Відповідно до ст. 208 КПК України, уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України; якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого статтями 255, 255-1, 255-2 КК України.

ОСОБА_9 підозрюється зокрема і у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255 КК України, що відповідно п. 4 ч. 1 ст. 208 КПК України є підставою для затримання останньої без ухвали слідчого судді.

Вказаних вимог закону та строків передбачених ст. 211 КПК України орган досудового розслідування відносно ОСОБА_9 дотримався, колегія суддів зазначає, що сторона захисту може скористатися своїм правом та подати скаргу до слідчого судді в порядку ст. 206 КПК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_9 , на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній у разі визнання її винною у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень та конкретні обставини кримінального провадження.

Відповідно до пункту 3 статті 5 Конвенції органи державної влади повинні переконливо продемонструвати обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке. Вимога до посадової особи, яка відправляє правосуддя, надати відповідні та достатні підстави для затримання, окрім наявності обґрунтованої підозри, застосовується вже під час ухвалення першого рішення про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Крім того, вирішуючи, чи слід звільнити чи тримати особу під вартою, органи державної влади зобов`язані розглянути альтернативні запобіжні заходи. Обґрунтування, які можуть вважатися «відповідними» та «достатніми», включають небезпеку переховування, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризики змови, повторного вчинення злочину або спричинення порушення громадського порядку, а також необхідність захисту затриманого (див. рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» [ВП] (Buzadji v. the Republic of Moldova) [GC], заява № 23755/07, пункти 87, 88 та 102, ЄСПЛ 2016 (витяги). Ці ризики повинні бути належним чином обґрунтовані, і міркування органів державної влади з цих питань не можуть бути абстрактними, загальними або стереотипними (див. згадане рішення у справі «Мерабішвілі проти Грузії» (Merabishvili v. Georgia), пункт 222). Таким чином, ризик переховування не може оцінюватися виключно на підставі тяжкості можливого покарання; його слід оцінювати з урахуванням інших факторів, таких як характер обвинуваченого, моральні якості, майновий стан, зв`язки з країною та міжнародні контакти (там само, пункт 223).

Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_13 , перебуваючи на волі та усвідомлюючи передбачене законодавством за вчинення інкримінованих їй кримінальних правопорушень покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, а також знищити чи спотворити речі та документи, що мають значення для встановлення обставин вчинення злочинів, у зв`язку з чим, слідчий суддя обґрунтовано вказав, що більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної та запобігти зазначеним ризикам.

В сукупності із вищевикладеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону, колегією суддів враховуються дані, які характеризують особу підозрюваної, зокрема на які посилаються захисники, тобто обставини, передбачені ст. 178 КПК України, проте, погоджується з висновками слідчого судді про неможливість застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, враховуючи обставини кримінального провадження.

Крім того, потрібно врахувати також і ту обставину, що кримінальні правопорушення вчинені під час військового стану відносно громадян України, які намагалися допомогти державі шляхом добровільних фінансових пожертвувань Збройним Силам України задля перемоги над окупантами.

Доводи захисників, за змістом апеляційних скарг, про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відсутність обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження. Отже, твердження про незаконність висновків суду щодо необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 є безпідставними, оскільки суперечать наявним у матеріалах провадження доказам, які містять фактичні дані на підтвердження наведених слідчим суддею в ухвалі обставин.

Крім того, як встановлено колегією суддів апеляційного суду, обставини підозри судом з`ясовані в тій мірі, в якій закон на даному етапі кримінального провадження вимагає від слідчого судді. Так з положень п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України вбачається, що при застосуванні запобіжного заходу слідчий суддя перш за все має переконатися в наявності доказів про вчинення підозрюваною кримінального правопорушення, в якому вона підозрюється, закон не вимагає щоб докази були повними, але вони повинні бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений в застосуванні того чи іншого запобіжного заходу.

При цьому слідчий суддя місцевого суду не знайшов у висновках, які зробив орган досудового слідства, чогось очевидно необґрунтованого чи довільного. Не виявлено таких обставин і колегією суддів апеляційного суду.

Доводи захисників про не долучення процесуальних рішень прокурора про розсекречення процесуальних документів чи направлення останньому НСРД для здійснення прокурорського нагляду за їх законністю, не є правовою підставою для скасування оскаржуваного рішення слідчого судді, оскільки до клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу додаються копії матеріалів, якими останні обґрунтовують доводи клопотання, які на думку колегії суддів були в достатній кількості надані, крім того, чинний кримінальний процесуальний Закон не містить обов`язкової вимоги щодо долучення вищезазначених документів про які зазначають захисники.

Що стосується доводів стосовно непомірного розміру застави, визначеного слідчим суддею, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки вирішенню питання про необхідність тримання особи під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Згідно ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах:

1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Як зазначено в ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

При визначенні розміру застави до уваги може братися розмір шкоди, що спричинив підозрюваний («Mangouras v. Spain» ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) п.п. 81, 92, рішення 28.09.2010 року).

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя правильно, з урахуванням та в межах вимог ст. 182 КПК України, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, оцінивши також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_13 , дані про її особу та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також загальну суму майнової шкоди (збитків) завданих потерпілим, визначив останній заставу у межах 835 (вісімсот тридцять п`ять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить в сумі 2 000 000 (два мільйони) грн., що зможе належним чином забезпечити виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків у випадку внесення застави.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого визначення слідчим суддею розміру застави є безпідставними.

Доводи апелянта про незаконність створення Печерського районного суду міста Києва не можуть бути прийняті колегією суддів, оскільки не відносяться до компетенції суду апеляційної інстанції.

На підставі наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням слідчого судді місцевого суду щодо необхідності задоволення клопотання слідчого, оскільки він довів обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_9 перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене згідно норм кримінального процесуального закону з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість інші доводи та твердження захисників, про які йдеться в поданих апеляційних скаргах, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення поданих апеляційних скарг без задоволення, а оскаржуваної ухвали слідчого судді без змін.

Керуючись ст. ст. 176 178, 182, 183, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 вересня 2022 року, якою задоволено клопотання слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_11 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні - заступником начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях з кіберзлочинності управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням посягань на кібербезпеку держави Департаменту організації та процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, що посягають на функціонування економіки та кібербезпеку держави, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_12 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10.11.2022 року включно, з визначенням розміру застави у межах 835 (вісімсот тридцять п`ять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить в сумі 2 000 000 (два мільйони) грн., із визначенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі її внесення щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах підозрюваної ОСОБА_9 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3