Справа №577/3369/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/828/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 грудня 2021 року, відносно

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою освітою, пенсіонера, розлученого, інваліда ІІІ групи, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 грудня 2021 року, яким ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч 1 ст. 286 КК України, в яких:

- захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 просила вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 грудня 2021 року відносно ОСОБА_11 скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалити новий вирок, яким закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_11 за вказаним обвинуваченням за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення;

- прокурор просив вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 грудня 2021 року відносно ОСОБА_11 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним за ч.1 ст.286 КК України та призначити покарання у виді 5 місяців арешту без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Даним вироком ОСОБА_11 визнано винним за ч. 1 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді арешту строком 5 (п`ять) місяців.

Початок строку відбування покарання визначено рахувати з моменту затримання за вказаним вироком.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь фінансового управління Конотопської міської ради 7310 (сім тисяч триста десять) грн. 56 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_9 .

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 7135 (сім тисяч сто тридцять п`ять) грн. 50 коп. матеріальної шкоди та 10 000 (десять тисяч) грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 11 652 грн. 12 коп.

Скасовано накладені ухвалами слідчого судді арешти та долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_7 вказувала, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки і відхилив повністю аргументи ОСОБА_11 на підтвердження їх невідповідності.

Вказувала, що під час досудового розслідування справи та в судовому засіданні ОСОБА_11 свою вину у скоєнні вищевказаного злочину не визнав, наполягав на своїй невинуватості, цивільні позови по справі теж не визнав, дав правдиві покази, в яких пояснив, що він не порушував ПДР.

Зазначала, що обвинувачений вказав, що під час буксування його автомобіля ВАЗ 2106 д.н. НОМЕР_1 , водієм ОСОБА_12 на іншому автомобілі ВАЗ 2108 д.н. НОМЕР_2 , саме водій ОСОБА_12 порушив ПДР, бо рухався по центру дороги на великій швидкості близько 60 км/год. Побачивши велосипедистку ОСОБА_9 застосував різке гальмування до свого автомобіля, а ОСОБА_11 гальмування не застосував, бо воно не працювало. За таких умов ОСОБА_11 вивернув свій автомобіль на зустрічну смугу, де в зустрічному напрямку рухалась ОСОБА_9 . Потерпіла перечепилась через невиділений за вимогами ПДР трос буксування автомобіля, перелетіла через цей трос, пошкодила його автомобіль та впала на дорогу, при цьому вона отримала тілесні ушкодження. Велосипедистка ОСОБА_9 теж своєчасно не побачила буксу вальний трос, що зчеплював два автомобілі і не змогла уникнути зіткнення.

Вказувала, що трос буксування водія ОСОБА_12 ніяким чином не був виділений, тобто ОСОБА_12 під час буксування порушив вимоги п.23.3 ПДР. Крім того ОСОБА_12 в порушення вимог п.23.4, 23.8 не перевірив справність гальмівної системи та рульового керування автомобілю ОСОБА_11 .

Звертала увагу суду на те, що на вказані порушення ПДР судово-автотехнічні експерти, що виконали експертизи від 10.04.2021, 11.04.2019, 15.04.2021 та від 26.06.2019 року зовсім не звернули уваги. Але дані порушення ПДР з боку водія ОСОБА_12 могли суттєво сприяти тому, що сталась дорожньо-транспортна пригода 26.03.2019 року в селі Курилівка між зазначеними учасниками дорожнього руху.

Зазначала, що ОСОБА_11 в своїх показах зазначив, що під час буксування його автомобіля звернути на обніжок він не міг. Там в той час стояв автомобіль з бочкою. Бажаючи уникнути зіткнення, він змушений був повернути свій автомобіль лише на зустрічну смугу руху, де і сталося ДТП та постраждала велосипедистка ОСОБА_9 , пояснив, що винуватцем вказаного ДТП є ОСОБА_12 .

Вказувала, що такі ж покази надала суду свідок ОСОБА_13 , яка знаходилась в автомобілі ВАЗ 2106 поряд з ОСОБА_11 , але суд не взяв до уваги її покази. Ці покази могли істотно вплинути на вирок суду.

Вважала, що таким чином ОСОБА_11 підтвердив, що його вини у вказаному ДТП не має, за відсутності його вини у вищевказаній ДТП цивільні позови по справі не підлягають задоволенню.

Зазначала, що при постановці вироку суд першої інстанції не врахував всіх відомостей стосовно обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_11 раніше не судимий, є особою похилого віку досяг 70 років, має фізичні вади, є інвалідом ІІІ групи, має поганий стан здоровя, на його утриманні є син ОСОБА_14 інвалід ІІ групи з дитинства, його співмешканка ОСОБА_13 теж інвалід ІІ групи, вони потребують матеріальної та фізичної допомоги ОСОБА_11 , за місцем проживання обвинувачений характеризується позитивно, обтяжуючих обставин по справі не має.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор не оспорюючи вирок суду в частині встановлених фактичних обставин та обґрунтованості висновків про доведеність вини ОСОБА_11 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, вважала вирок таким, що підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вказувала, що відповідно до санкції ч.1 ст.286 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом визначене як обов`язкове, а не альтернативне. Однак, суд вказаних вимог закону про кримінальну відповідальність не дотримав та призначаючи ОСОБА_11 покарання, не зазначив про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Зазначала, що як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_11 водійських прав не отримував, а відповідно не може бути позбавлений цього права.

Звертала увагу суду на те, що при ухваленні вироку суд не вказав у зв`язку з чим він не призначив додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Крім того, 21 лютого 2022 року від представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 надійшли заперечення на апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 , в яких вона просила відмовити прокурору та захиснику обвинуваченого ОСОБА_11 адвокату ОСОБА_7 в задоволенні їх апеляційних вимог в повному обсязі.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції 26 березня 2019 року близько 12 год. 10 хв. ОСОБА_12 , керуючи автомобілем ВАЗ 2108 д.н. НОМЕР_2 по вул. Новостроївка в с. Курилівка Конотопського району Сумської області, виконував за допомогою гнучкого тросу буксирування автомобіля ВАЗ 2106 д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_11 , який не мав посвідчення водія на право керуванням транспортним засобом відповідної категорії. Буксирування здійснювалося в напрямку місця мешкання ОСОБА_11 по АДРЕСА_1 . Відповідно до вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Рухаючись в районі буд. АДРЕСА_1 , під час руху ОСОБА_12 застосував плавне гальмування свого автомобіля, натомість ОСОБА_11 гальмування не застосував, а у порушення вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, вивернув кермо автомобіля ВАЗ 2106 д.н. НОМЕР_1 на зустрічну смугу руху, де допустив наїзд на велосипедистку ОСОБА_9 , яка рухалася в зустрічному напрямку по краю проїзної частини. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднаної краніоторакальної травми, ЗЧМТ, струсу головного мозку, закритої травми грудної клітки зліва, забою правого плеча, садна правого колінного суглобу, забою правої кисті, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 134 від 04.06.2019 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також закритого перелому IV, V, VII ребер зліва по середньо-пахвовій лінії з незначним зміщенням, що не є небезпечними для життя, але потягнули за собою тривалий розлад здоров`я та відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Згідно висновку судової авто-технічної експертизи № 1304 від 16.07.2019 року ОСОБА_11 , керуючи технічно не справним автомобілем ВАЗ 2106 д.н. НОМЕР_1 , який мав несправності робочої гальмівної системи у вигляді відсутності регулятора гальмівних сил та несправність ходової частини у вигляді установки на одну вісь автомобіля шин різної моделі, допустив порушення вимог Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, а саме: п. 2.1 а водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; п. 10.1 - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. В даній дорожній ситуації дії водія автомобіля ВАЗ 2106 д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_11 , який виїхав на зустрічну смугу для руху, не відповідали вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо- транспортної пригоди і наслідками, що настали. В даній дорожній ситуації ОСОБА_11 мав технічну можливість запобігти виїзду на зустрічну смугу руху та в подальшому наїзду на велосипедистку ОСОБА_9 .

В судове засідання обвинувачений ОСОБА_11 будучи повідомленим належним чином (т.2 а.с.19) не з`явився, причин неявки не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання на іншу дату не подавав.

Колегія суддів не вбачає підстав для повторного відкладення розгляду справи виходячи з такого.

Так, до Сумського апеляційного суду дане кримінальне провадження надійшло 01.02.2022 року. Слухання у справі призначалось двічі - на 21.07.2022 року та на 07.10.2022 року. Про дату час і місце апеляційного розгляду апеляційних скарг обвинувачений ОСОБА_11 був повідомлений, про що свідчать розписки про вручення йому поштових відправлень, однак до Сумського апеляційного суду останній так і не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та про відкладення судового засідання на іншу дату обвинувачений клопотання не подав.

До початку апеляційного розгляду справи захисник ОСОБА_7 акцентувала увагу колегії суддів на відсутності свого підзахисного, однак з урахуванням того, що вимоги апеляційних скарг до погіршення становища обвинуваченого не зводяться, а інші учасники справи вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржували, колегія суддів явку обвинуваченого ОСОБА_11 обов`язковою не визнає, що узгоджується з ч. 4 ст. 405 КПК України, та зважаючи на ст. 28 КПК України, яка зобов`язує суд приймати процесуальні рішення в розумний строк, вважає за необхідне апеляційний розгляд справи провести за безпосередньої участі особи яка подала скаргу, тобто захисника ОСОБА_7 , та без участі обвинуваченого ОСОБА_11

.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 , яка вимоги своєї апеляційної скарги підтримала, просила скасувати вирок та закрити у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, доводи прокурора ОСОБА_6 , яка просила задовольнити апеляційну скаргу прокурора та на підставі ч.5 ст. 74 та ст. 49 КК України, просила звільнити ОСОБА_11 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності , доводи потерпілої та її представника адвоката ОСОБА_8 , які просили в задоволенні апеляційних скарг відмовити та залишити вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження в сукупності з доводами апеляційної скарги колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження прокурором не оспорюється вирок в частині встановлених фактичних обставин та обґрунтованості висновків про доведеність вини ОСОБА_11 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, однак прокурор не погоджувався з тим, що суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_11 покарання не зазначив про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_7 вирок оскаржуєтся повністю.

Так, згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів перевіривши оскаржуваний вирок вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

При цьому, колегія суддів детально перевіривши доводи апеляційнийх скарг як прокурора, так і захисника не вбачає підстав для їх задоволення.

Як вбачається з матеріалів провадження та змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції детально дослідив всі докази, які надавалися стороною обвинувачення та надав таким доказам належну оцінку.

Так, в ході судового розгляду, ОСОБА_11 винним себе не визнав і показав, що 26.03.2019 року близько 11 год. 00 хв. поїхав на автомобілі, який належить сину на пошту, щоб оплатити за світло по квитанції. Сплативши послуги, проїхав до АДРЕСА_1 , автомобіль заглох, сів акумулятор. В цей час їхав ОСОБА_12 , який запропонував йому допомогти. ОСОБА_12 приніс з дому трос, який підчепив до свого автомобіля та його автомобіля. Почали рухатися, він попередив ОСОБА_12 , що оскільки сів акумулятор, то в нього не працюють гальма і попросив їхати повільно по узбіччі. Оскільки він їхав позаду, ніяким чином не міг вплинути на ситуацію, він виявився в сліпій зоні і не бачив велосипедиста ОСОБА_9 . Відбулося зіткнення, потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження. Вину не визнає, оскільки вважає, що винуватий ОСОБА_12 , оскільки він був попереджений, що в нього не працюють гальма. ОСОБА_12 різко загальмував, а він на автомобілі не зміг загальмувати і продовжив рухатися, вивернув кермо, щоб уникнути зіткнення з деревом. В цей час вирвався трос з фаркопу автомобіля ОСОБА_12 . Він побачив велосипедистку ОСОБА_9 , яка рухалася йому на зустріч, почала об`їжджати його автомобіль і зачепилася за трос. Внаслідок чого вона впала на його автомобіль на кришу, розбивши при цьому лобове скло зі сторони водія. З ним їхала цивільна дружина і син. З ОСОБА_12 їхав його брат ОСОБА_15 . Водійське посвідчення не зміг отримати за станом здоров`я. Цивільні позови не визнав.

Допитана судом першої інстанції, потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що 26.03.2019 року близько 12 год. 00 хв. вона поверталася з магазину. З початку їхала по трасі, потім звернула на АДРЕСА_1 , дорога була широка, в гарному стані, по обидва боки вулиці розташовані будинки. Метрів за 450-500 побачила два автомобіля, які рухалися один за одним їй на зустріч. Продовжуючи рух, з`їхала на узбіччя, порівнявшись з першою машиною під керуванням ОСОБА_12 , він пригальмував і в цей час на неї наїхав автомобіль під керуванням ОСОБА_11 Зіткнення відбулося миттєво. Впала, втратила свідомість. Цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_12 пояснив, що 26.03.2019 року повертався з пошти, по дорозі побачив автомобіль ОСОБА_11 , який стояв серед траси. Зупинився, з`ясувалося, що у ОСОБА_11 сів акумулятор, тому автомобіль заглух. Запропонував йому відбуксировати додому, підчепив трос, почали рухатися. Доїхали до повороту на АДРЕСА_1 , там була вибоїна, він пригальмував і побачив, що ОСОБА_11 починає його наздоганяти і ударяється з його автомобілем, автомобіль відкидає в сторону і в цей час збиває ОСОБА_9 , яка їхала на велосипеді. Рухався зі швидкістю 20 км/год. ОСОБА_11 не гальмував, необхідно було постійно тримати гальма.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_13 пояснила, що 26.03.2019 року вона з чоловіком та сином поїхали на машині на пошту, оскільки необхідно було заплатити за електроенергію. Коли поверталися додому, заглухла машина, чоловік намагався завести машину, але йому не вдалося. Під`їхав ОСОБА_12 та запропонував допомогу. Вони погодилися, але вона попередила ОСОБА_12 , що у них машина без гальм. Але ОСОБА_12 їхав дуже швидко, внаслідок чого машина, на якій їхали вони, обігнала машину ОСОБА_12 . І в цей час потерпіла ОСОБА_9 , яка їхала по дорозі назустріч, зачепилася за троса, вдарилася в автомобіль.

Крім пояснень обвинуваченого, потерпілої та свідків, суд дослідив і ряд інших, долучених до матеріалів справи, письмових доказів, зокрема :

- довідку розрахунок про фактичні витрати КНП КМР Конотопська ЦРЛ ім.ак. М.Давидова за березень - квітень 209 року, з якої вбачається, що ОСОБА_9 знаходилася на лікуванні в хірургічному відділенні з 26.03.2019 року по 15.04.2019 року. Витрати на її лікування та обслуговування склали 7310 грн. 56 коп. (а. 8);

- товарні чеки на підтвердження матеріальної шкоди в розмірі 7135 грн. 50 коп. (а. 31 38);

- протокол огляду дорожньо-транспортної пригоди та фототаблицею до нього, згідно яких вбачається, що по вул. Новостроївка в с. Курилівка Конотопського району Сумської області 26.03.2019 року сталося ДТП за участю автомобіля ВАЗ 2108 д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_12 , автомобіля ВАЗ 2106 д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_11 та велосипеда під керуванням ОСОБА_9 (а. 69-74);

- ухвалу слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28.03.2019 року, якою накладено арешт на автомобіль ВАЗ 2106 н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , належить на праві приватної власності ОСОБА_16 (а. 76, 77);

- ухвалу слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27.03.2019 року, якою накладено арешт на автомобіль ВАЗ 2108 н.з. НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , належить на праві приватної власності ОСОБА_17 (а. 78, 79);

- протокол проведення слідчого експерименту та схемою до нього від 03.04.2019 року, згідно яких вбачається, що свідок ОСОБА_12 розповів і показав за яких обставин 26.03.2019 року сталося ДТП, а саме: 26.03.2019 року він під`їхав до свого будинку в с. Курилівка і побачив, що автомобіль ВАЗ 2106 д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_11 стоїть біля подвір`я і останній пояснив, що автомобіль заглух, сів акумулятор. Він запропонував відбуксирувати його автомобіль до будинку. Прикріпивши сцепку стали рухатися по вул. Новостроївка в с. Курилівка. Рухалися зі швидкістю 10-15 км/год. По своїй смузі руху, і з такою ж швидкістю проїхали яму на дорозі по ходу їх руху. Побачив, що водій автомобіля ВАЗ 2106 став зміщуватися ліворуч на зустрічну смугу рух і побачив, що в зустрічному напрямку по своїй смузі руху рухається вулосипедистка ОСОБА_9 зі швидкістю близько 10 км/год. ОСОБА_12 службовим гальмуванням став зменшувати швидкість і зупинятися, змінюючи рух праворуч, а ОСОБА_11 , керуючи автомобілем ВАЗ 2106, рухався по зустрічній смузі руху і здійснив наїзд на ОСОБА_9 (а. 80 83);

- висновок експерта № 134 від 04.06.2019 року, згідно якого у ОСОБА_9 на час госпіталізації у відділення мали місце садна правого коліна. Знаходилась на стаціонарному лікуванні у відділенні 78 КНП КМР КЦРЛ з 26.03.2019 року по 15.04.2019 року з діагнозом: поєднана краніоторакальна травма. ЗЧМТ. Струс головного мозку. Закрита травма грудної клітки зліва. Закритий перелом IV, V, VII ребер зліва. Забій правого плеча. Садна правого колінного суглобу. Забій правої кисті. Згідно заключення рентгенолога: визначається перелом IV, V, VII ребер зліва по середньо-пахвовій лінії з незначним зміщенням. По ступеню важкості садна, ЗЧМТ: струс головного мозку згідно Правил судово-медичного визначення ступеню важкості тілесних пошкоджень відносяться до легких тілесних ушкоджень. Перелом ребер зліва так як не є небезпечним для життя, але потягнули за собою тривалий розлад здоров`я, тому згідно Правил судово-медичного визначення ступеню важкості тілесних пошкоджень відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості (а. 84 86);

- довідки про вартість проведених експертиз, з яких вбачається, що вартість проведеної судової транспортно-трасологічної експертизи становить 572 грн. 00 коп., судової автотехнічної експертизи - 1144 грн. 00 коп. (а. 87, 88);

- висновок судової експертизи технічного стану транспортного засобу №19/119/9-1/85е від 11.04.2019 року та фототаблицею до нього згідно яких на період проведення експертного огляду автомобіля ВАЗ -2106 д.н. НОМЕР_1 встановлено: робоча гальмівна система знаходиться у працездатному стані, але в несправному стані у зв`язку з відсутністю регулятора гальмівних сил; система рульового керування знаходиться у працездатному стані; ходова частина знаходиться у працездатному стані, але в несправному стані у зв`язку з установкою на одну вісь автомобіля шин різної моделі. Несправність робочої гальмівної системи у вигляді відсутності регулятора гальмівних сил та несправність ходової частини у вигляді установки на одну вісь автомобіля шин різної моделі виникли в процесі ремонту і експлуатації автомобіля, що визначає час їх виникнення до дорожньо-транспортної пригоди (а. 89 93);

- висновок судової автотехнічної експертизи № 19/119/9-1/56е від 10.04.2019 року згідно якої встановлено, що на період проведення експертного огляду автомобіля ВАЗ-2108 д.н. НОМЕР_2 встановлено: що робоча гальмівна система знаходиться у працездатному стані, система рульового керування знаходиться у працездатному стані; ходова частина знаходиться у технічно несправному стані (установка на одну вісь автомобіля шин різної моделі), але у працездатному стані (а. 95 99);

- висновок судової автотехнічної експертизи № 19/119/9-1/94е від 15.04.2019 року згідно якої в даній дорожній ситуації водій автомобіля ВАЗ-2106 повинен був дотримуватися техніки водіння автомобіля при буксируванні транспортних засобів і діяти згідно з вимогами пунктів 9.9(г), 23.3, 23.4, 23.8, 2.9(6) Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації водій автомобіля ВАЗ-2108 повинен був дотримуватися техніки водіння автомобіля при буксируванні транспортних засобів і діяти згідно з вимогами пунктів 9.8 (г), 12.7, 12.9(г), 23.8 Правил дорожнього руху України. Водій із задовільним фізичним станом мав можливість забезпечити достатнє сповільнення автомобіля при гальмуванні з непрацездатним вакуумним підсилювачем, зберігаючи траєкторію руху за буксируючим автомобілем і тим самим мав технічну можливість уникнути зіткнення з велосипедистом на зустрічній смузі. Водій автомобіля ВАЗ-2108 своїми діями не міг вплинути на розвиток подій, тому не мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди. Оцінка дій водія автомобіля ВАЗ-2106 ОСОБА_11 відповідно до вимог Правил дорожнього руху України не потребує спеціальних автотехнічних знань і навичок, та може бути виконана судом або спеціальними органами слідства самостійно, відповідно до вимог пункту 2.9(6) ПДР України. В діях водія автомобіля ВАЗ-2108 невідповідностей вимогам пунктів Правил дорожнього руху України, які б знаходилися в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події, не вбачається. Виконати оцінку дій водію велосипеду відповідно до вимог Правил дорожнього руху України, в об`ємі даної експертизи не надається можливим по причині, вказаній в дослідній частині даного питання (а.101 105);

- довідку Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. Бокаріуса, згідно якої вбачається, що вартість проведеної експертизи № 1221 від 26.06.2019 року по матеріалам кримінального провадження № 0000276, склала 4082 грн. 00 коп. та виконана за рахунок державного бюджету України (а. 105);

- висновок судової автотехнічної експертизи № 1221 від 26.06.2019 року по матеріалам кримінального провадження № 0000276 по факту зустрічного зіткнення автомобіля ВАЗ-2106 н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_11 та велосипедиста ОСОБА_9 від 26.06.2019 року, згідно якого вбачається: 1 В даній дорожній ситуації, водій автомобіля ВАЗ-2106 н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_11 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 2.1.а, 2.9.б, 10.1, 23.2.а, 23.3, 23.4, 23.8 Правил дорожнього руху України. 2. В даній дорожній ситуації, водій автомобіля ВАЗ-2108 н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_12 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.23.2.а, 23.3, 23.4, 23.8 Правил дорожнього руху України. 3. В даній дорожній ситуації, технічна можливість запобігання виїзду автомобіля ВАЗ-2106 н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_11 , під час буксирування його автомобілем ВАЗ-2108 н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_12 та подальшому запобіганню наїзду на зустрічного велосипедиста ОСОБА_9 для водія ОСОБА_11 визначалась шляхом виконання ним вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України. 4. В даній дорожній ситуації, діями водія автомобіля ВАЗ-2108 н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_12 не визначалася технічна можливість запобігання зіткнення автомобіля ВАЗ-2106 н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_11 з зустрічним велосипедистом ОСОБА_9 . 5. В даній дорожній ситуації, дії водія автомобіля ВАЗ-2106 н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_11 , який виїхав на зустрічну смугу для руху, не відповідали вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо- транспортної пригоди. Щодо оцінки дій водія автомобіля ВАЗ-2106 н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_11 та чи є в його діях невідповідності вимогам п.п.2.1.а, 2.9.6 Правил дорожнього руху України, в даній дорожній ситуації, не потребує застосування спеціальних технічних знань і може бути виконано слідчим або судом самостійно, з урахуванням проведеного технічного дослідження. 6. В даній дорожній ситуації, в діях водія автомобіля ВАЗ-2108 н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_12 не вбачаються невідповідності вимогам пунктів Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. 7. В даній дорожній ситуації велосипедист ОСОБА_9 не мала технічної можливості запобігти зіткнення з зустрічним автомобілем ВАЗ-2106 н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_11 , тому в діях велосипедиста ОСОБА_9 не вбачаються невідповідності вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з ДТП та наслідками, що настали (а. 107 111);

- протокол проведення слідчого експерименту та схему до нього від 03.07.2019 року згідно яких вбачається, що підозрюваний ОСОБА_11 розповів і показав за яких обставин 26.03.2019 року сталося ДТП, а саме: 26.03.2019 року двигун його автомобіля ВАЗ-2106 перестав працювати і він попрохав ОСОБА_12 на авто ВАЗ 2108 відбуксирувати його до місця проживання. Рухались зі швидкістю 70 км/год. ОСОБА_12 став знижувати швидкість і щоб не допустити зіткнення в задню частину автомобіля ОСОБА_12 і вивернув кермо ліворуч на зустрічну смугу руху, де і здійснив наїзд на велосипедистку ОСОБА_9 (а. 112 114);

- довідку Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. Бокаріуса, згідно якої вбачається, що вартість проведеної експертизи № 1304 від 16.06.2019 року по матеріалам кримінального провадження № 0000276, склала 2826 грн. 00 коп. та виконана за рахунок державного бюджету України (а. 115);

- висновок експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи № 1304 по матеріалам кримінального провадження № 0000276 по факту зустрічного зіткнення автомобіля ВАЗ-2106 н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_11 та велосипедиста ОСОБА_9 від 16.07.2019 року, згідно якого вбачається: 1. В даній дорожній ситуації, водій автомобіля ВАЗ-2106 н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_11 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.2.1.а, 2.9.б, 10.1, 12.7, 23.2.а, 23.3, 23.4, 23.8 Правил дорожнього руху України. 2. В даній дорожній ситуації, водій автомобіля ВАЗ-2108 н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_12 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.12.7, 23.2.а, 23.3, 23.4, 23.8 Правил дорожнього руху України. 3. В даній дорожній ситуації, водій ОСОБА_11 , керуючи автомобілем ВАЗ-2106 н.з. НОМЕР_1 , під час буксирування його автомобілем ВАЗ-2108 н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_12 , мав технічну можливість запобігти виїзду на зустрічну смугу руху та в подальшому наїзду на велосипедистку ОСОБА_9 шляхом виконання ним вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України.4. В даній дорожній ситуації, діями водія автомобіля ВАЗ-2108 н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_12 не визначалася технічна можливість запобігання зіткнення автомобіля ВАЗ-2106 н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_11 з зустрічним велосипедистом ОСОБА_9 . 5. В даній дорожній ситуації, дії водія автомобіля ВАЗ-2106 н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_11 , який виїхав на зустрічну смугу для руху, не відповідали вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо- транспортної пригоди. Невідповідність вимогам п.12.7 Правил дорожнього руху України в діях водія автомобіля ВАЗ-2106 н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_11 , з технічної точки зору, не знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо- транспортної пригоди. Щодо оцінки дій водія автомобіля ВАЗ-2106 н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_11 та чи є в його діях невідповідності вимогам п.п.2.1.а, 2.9.6 Правил дорожнього руху України, в даній дорожній ситуації, не потребує застосування спеціальних технічних знань і може бути виконано слідчим або судом самостійно, з урахуванням проведеного технічного дослідження. 6. В даній дорожній ситуації, невідповідність вимогам п.12.7 Правил дорожнього руху України, в діях водія автомобіля ВАЗ-2108 н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_12 , з технічної точки зору, не знаходиться в причинному зв`язку зустрічного зіткнення автомобіля ВАЗ-2106 н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_11 з велосипедистом. 7. В даній дорожній ситуації велосипедист ОСОБА_9 не мала технічної можливості запобігти зіткнення з зустрічним автомобілем ВАЗ-2106 н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_11 , тому в діях велосипедиста ОСОБА_9 не вбачаються невідповідності вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з ДТП та наслідками, що настали (а. 116 120).

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.94 КПК України, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, керуючись законом, дійшов правильного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що вони є достовірними, належними та допустимими, логічно узгодженими між собою та такими, які переконливо вказують на вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення.

Щодо тверджень захисника про те, що трос буксування водія ОСОБА_12 ніяким чином не був виділений, тобто ОСОБА_12 під час буксування порушив вимоги п.23.3 ПДР, крім того ОСОБА_12 в порушення вимог п.23.4, 23.8 не перевірив справність гальмівної системи та рульового керування автомобілю ОСОБА_11 , то їх колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються висновком судової автотехнічної експертизи № 19/119/9-1/94е від 15.04.2019 року, згідно якої в діях водія автомобіля ВАЗ-2108 невідповідностей вимогам пунктів Правил дорожнього руху України, які б знаходилися в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події, не вбачається.

Доводи захисника про те, що на вказані порушення ПДР судово-автотехнічні експерти, що виконали експертизи від 10.04.2021, 11.04.2019, 15.04.2021 та від 26.06.2019 року зовсім не звернули уваги, але дані порушення ПДР з боку водія ОСОБА_12 могли суттєво сприяти тому, що сталась дорожньо-транспортна пригода 26.03.2019 року в селі Курилівка між зазначеними учасниками дорожнього руху, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки судом були досліджені всі експертизи по даному кримінальному провадженню та надана оцінка даним експертизам.

Щодо тверджень захисника про те, що ОСОБА_11 в своїх показах зазначив, що під час буксування його автомобіля звернути на обніжок він не міг, там в той час стояв автомобіль з бочкою і бажаючи уникнути зіткнення, він змушений був повернути свій автомобіль лише на зустрічну смугу руху, де і сталося ДТП та постраждала велосипедистка ОСОБА_9 , пояснив, що винуватцем вказаного ДТП є ОСОБА_12 , то їх колегія суддів визнає безпідставними, оскільки проведеним досудовим розслідуванням та судовим розглядм кримінального провадження була встановлена вина в даному ДТП саме ОСОБА_11 , а не ОСОБА_12 , з чим погодилась і колегія суддів.

Щодо доводів захисника про те, що такі ж покази надала суду свідок ОСОБА_13 , яка знаходилась в автомобілі ВАЗ 2106 поряд з ОСОБА_11 , але суд не взяв до уваги її покази, а ці покази могли істотно вплинути на вирок суду, то колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції у вироці дав оцінку показам даного свідка та обґрунтував свої висновки.

Щодо тверджень захисника про те, що ОСОБА_11 підтвердив, що його вини у вказаному ДТП не має, за відсутності його вини у вищевказаній ДТП цивільні позови по справі не підлягають задоволенню, то їх колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вина ОСОБА_11 у вказаному ДТП доведена в повному обсязі, в зв`язку з чим цивільні позови також підлягають задоволенню.

Таким чином, судом першої інстанції в повному обсязі була доведена вина ОСОБА_11 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.286 КК України, тому доводи захисника про те, що вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 грудня 2021 року є незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів визнає безпідставними.

Щодо виду і міри призначеного обвинуваченому ОСОБА_11 покарання, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.50 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Як вбачається з матеріалів справи, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_11 покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Зокрема суд врахував те, що ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином. Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_11 , судом не встановлено. Обставин, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_11 , також судом не встановлено.

Також судом було враховано те, що обвинувачений має похилий вік, позитивно характеризується за місцем мешкання, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на психіатричному та наркологічному обліку не перебуває, є інвалідом третьої групи, має хворобливий стан та має на утриманні сина інваліда, думку потерпілої.

Крім цього суд прийняв до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, складену Конотопським районним відділом філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області.

З урахуванням викладеного та враховуючи ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини справи, особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов висновку, що для виправлення обвинуваченого, йому слід призначити покарання у виді арешту, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи захисника про те, що при постановці вироку суд першої інстанції не врахував всіх відомостей стосовно обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_11 раніше не судимий, є особою похилого віку досяг 70 років, має фізичні вади, є інвалідом ІІІ групи, має поганий стан здоровя, на його утриманні є син ОСОБА_14 інвалід ІІ групи з дитинства, його співмешканка ОСОБА_13 теж інвалід ІІ групи, вони потребують матеріальної та фізичної допомоги ОСОБА_11 , за місцем проживання обвинувачений характеризується позитивно, обтяжуючих обставин по справі не має, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки вони були враховані при призначенні покарання обвинуваченому.

Щодо доводів прокурора про те, що при ухваленні вироку суд не вказав у зв`язку з чим він не призначив додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_11 посвідчення водія не отримував (т.1 а.с.65), в зв`язку з чим судом першої інстанції не було призначено додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

При цьому та обставина, що суд у резолютивній частині вироку не вказав, про не призначення додаткового покарання у виді позбавлення обвинуваченого права керувати транспортними засобами не є таким порушенням закону, зокрема неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що безумовно тягне скасування чи зміну в цілому законного судового рішення.

Крім того, слід звернути увагу і на визначені ст. 49 КК України строки давності, що визначають звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Так, санкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає альтернативне покарання у виді штрафа від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

За приписами ст. 12 КК України року, нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

Суд за наявності підстав для звільненя особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою підозрюваного, обвинуваченого, підсудного ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого, підсудного від кримінальної відповідальності.

У такому разі, коли підозрюваний, обвинувачений, підсудний заперечує проти застосування строків давності щодо нього, суд постановляє вирок, призначає винній особі покарання та на підставі ст. 49. ч. 5 ст. 74 КК України звільняє її від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Частина 5 ст. 74 КК України застосовується лише у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності (ст. 49 КК України). Якщо особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою її підставою (закінчення строків давності) і вимагає закрити її, наприклад, за відсутністю події або складу злочину, суд, за наявності для цього підстав, визнає особу винною, ухвалює обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись положеннями ст. 49, ч. 5 ст. 74, ст. 106 КК України.

Враховуючи наведене, а також і те, що протиправні дії, передбачені ч. 1 ст. 286 КК України є нетяжким злочином та вчинені ОСОБА_11 26.03.2019 року, на час розгляду провадження судом апеляційної інстанції з цієї дати минуло більше 3-х років, однак від обвинуваченого ОСОБА_11 , який в судові засідання не з`являвся, заява про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не надходила, тому колегія суддів вважає за необхідне звільнити ОСОБА_11 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі п.2 ч.1 ст. 49 та ч.5 ст. 74 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 грудня 2021року відносно ОСОБА_11 , залишити без зміни, а апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

На підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_11 від призначеного вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 грудня 2021року покарання, у зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4