Справа № 297/838/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

09.05.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ «Закарпатська УВП № 9» матеріали контрольного провадження №11-кп/4806/190/22, за апеляційними скаргами, які подали обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 23 березня 2022 року задоволено клопотання прокурора Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_7 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб без визначення застави, а саме до 22 травня 2022 року включно щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , гр. України, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України кримінального правопорушення.
В ухвалі суду вказується на те, що до Берегівського районного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 332 КК України. Під час розгляду кримінального провадження прокурор звернувся до суду з клопотанням про застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування доводів прокурор посилається на ухвалу слідчого судді Берегівського районного суду від 28.01.2022, якою щодо ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів із визначенням застави у розмірі 65 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 161265 грн, який діє до 28.03.2022. При цьому, як встановлено судом першої інстанції, підозра ОСОБА_5 підтверджується приєднаними до клопотання доказами, передбачені ст. 177 КПК України ризики (переховування від органу досудового розслідування та суду, незаконний вплив на свідків чи інших учасників кримінального провадження, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином), які слугували підставою для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу, не відпали не зменшились і продовжують існувати. Обгрунтовуючи висновок про наявність вказаних вище ризиків, суд першої інстанції взяв до уваги те, що: Закарпатська область межує із чотирма країнами (Польща, Румунія, Словаччина та Угорщина), що дає реальну можливість обвинуваченому покинути територію України поза межами пункту пропуску державного кордону України; інкриміноване ОСОБА_5 діяння відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років із позбавленням права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю на строк до 3 років із конфіскацією майна; у провадженні судів щодо ОСОБА_5 перебувають обвинувальні акти за ст. 345 та ст. 115 КК України. Тому, на переконання суду першої інстанції, стороною обвинувачення доведено ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що інші, більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Разом із тим, суд першої інстанції дійшов висновку про недоцільність визначення розміру застави, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину й щодо нього в різних судах Закарпатської області розглядаються обвинувальні акти, серед яких і за вчинення ним передбаченого ст. 115 КК України кримінального правопорушення. Тому, клопотання прокурора задоволено.
В апеляційних скаргах:
- обвинувачений ОСОБА_5 вказує на те, що ухвала є незаконною. Стверджує, що суд, прийнявши рішення про застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, безпідставно й необґрунтовано скасував раніше визначений йому слідчим суддею розмір застави, чим грубо порушив його законні права та свободи. При цьому, зазначає, що прокурором не доведено необхідності застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. Разом із тим, посилається на те, що в даному кримінальному провадженні порушені його конституційні права, оскільки він повідомлений про підозру 27.01.2022, а відомості про подію внесені до ЄРДР 28.09.2021 і до цього факту відношення не мають, і при цьому, в матеріалах кримінального провадження відсутня постанова слідчого чи прокурора про об`єднання кримінальних проваджень. Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та визначити йому достатній розмір застави для звільнення з-під варти;
- адвокат ОСОБА_6 вказує на те, що ухвала є незаконною. Посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_5 з висновками суду категорично не згідний, вважає, що обраний йому запобіжний захід є занадто суворим і щодо нього можливо застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, а прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст. 177 КПК України ризикам. Разом із тим, зазначає, що обвинувачений ОСОБА_5 під час розгляду клопотання повідомив суду про те, що повністю визнає свою вину та дасть покази на осіб, причетних до скоєння злочину. Вказує і на те, що ОСОБА_5 раніше не судимий та має постійне місце проживання, за яким проживає разом із батьками. Просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 , який підтримав апеляційні скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційних скарг не має.
Апеляційна скарга розглядається у відсутності сторони обвинувачення, неявка якої, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що сторона обвинувачення належним чином повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги. Разом із тим, береться до уваги і те, що апеляційним судом не визнавалась обов`язковість явки прокурора у судове засідання, а обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги без участі прокурора.
Також апеляційний суд звертає увагу на те, що клопотання прокурора ОСОБА_8 про відкладення судового засідання на інший термін надійшло до суду та передано судді-доповідачу після розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.
Висновок суду першої інстанції про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегія суддів вважає належним чином умотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.
Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовано взяв до уваги те, що: Закарпатська область межує із чотирма країнами (Польща, Румунія, Словаччина та Угорщина), що дає реальну можливість покинути територію України поза межами пункту пропуску державного кордону України; інкриміноване ОСОБА_5 діяння відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років із позбавленням права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю на строк до 3 років із конфіскацією майна; у провадженні судів щодо ОСОБА_5 перебувають обвинувальні акти за ст. 345 та ст. 115 КК України.
Разом із тим, суд першої інстанції дав належну оцінку фактам відсутності обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та необхідності проведення судом процесуальних дій, у тому числі й допиту свідків, які наразі судом не допитувалися, а також дослідження доказів.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду про те, що стороною обвинувачення доведено ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування від органу досудового розслідування та суду, незаконний вплив на свідків чи інших учасників кримінального провадження, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином), які слугували підставою для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу під час досудового розслідування та продовжують існувати й на даний час.
Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового провадження та запобігання вищевказаних ризиків, які продовжують існувати, при цьому стороною захисту, в свою чергу, не спростована наявність таких. Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано жодних доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, не ухилятиметься від суду, не впливатиме на свідків чи інших учасників кримінального провадження, не перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.
З огляду на вищевказане, доводи апеляційної скарги захисника про те, що прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст. 177 КПК України ризикам, - колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.
Як такі, що жодним чином не впливають на висновки суду про необхідність застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також не дають підстав для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий та має постійне місце проживання, за яким проживає разом із батьками, а під час розгляду клопотання повідомив суду про те, що повністю визнає свою вину та дасть покази на осіб, причетних до скоєння злочину.
Із цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги й відхиляє і доводи апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_5 з висновками суду категорично не згідний, вважає, що обраний йому запобіжний захід є занадто суворим і щодо нього можливо застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
При оцінці доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що в даному кримінальному провадженні порушені його конституційні права, оскільки він повідомлений про підозру 27.01.2022, а відомості про подію внесені до ЄРДР 28.09.2021 і до цього факту відношення не мають, і при цьому, в матеріалах кримінального провадження відсутня постанова слідчого чи прокурора про об`єднання кримінальних проваджень, колегія суддів зазначає, що на цій стадії судового розгляду (вирішення питання щодо запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 на час судового провадження), як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікації дій обвинуваченого, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті, і вважає, що в матеріалах контрольного провадження наявні докази, які на даному етапі судового розгляду кримінального провадження свідчать про можливу причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованих йому кримінально-караних діянь.
Відхиляючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на свідків чи інших учасників кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, або також порушувати процесуальні обов`язки, однак, обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу підозрюваного, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Крім того, колегія суддів вважає, що, ухвалюючи судове рішення про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції взяв до уваги і положення ст. ст. 182, 183 КПК України, та обґрунтовано не визначив розмір застави, взявши до уваги та надавши належну оцінку тим фактам, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину й щодо нього в різних судах Закарпатської області розглядаються обвинувальні акти, серед яких і за вчинення ним передбаченого ст. 115 КК України кримінального правопорушення.
Тому, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що суд, прийнявши рішення про застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, безпідставно й необґрунтовано скасував раніше визначений йому слідчим суддею розмір застави, чим грубо порушив його законні права та свободи, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не свідчать про порушення прав та свобод ОСОБА_5 , а відтак і не спростовують та не впливають на висновки суду першої інстанції про застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави.
Із цих підстав, необґрунтованими, непідтвердженими та спростованими матеріалами контрольного провадження, апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що прокурором не доведено необхідності застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.
Відхиляючи доводи апеляційних скарг сторони захисту, апеляційний суд звертає увагу на те, що висновки суду про необхідність застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави є обґрунтованими та правильними. Так, на переконання апеляційного суду, саме цей запобіжний захід зможе запобігти настанню вищеописаних ризиків, забезпечить дієвість кримінального провадження та належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 .
При цьому, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційних скарг не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, не свідчать про те, що такі перестали існувати, що в свою чергу унеможливлює зміну ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою без визначення розміру застави на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.
Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційних скарг, доводи яких не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, немає, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.
Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі стороною захисту не вказується.
Разом із тим, апеляційний суд відмовляє у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про скасування йому запобіжного заходу для призову на військову службу до Збройних Сил України, оскільки таке подано з порушенням вимог ст. 616 КПК України, якою передбачено, що з клопотанням про скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, особа, яка тримається під вартою, звертається до прокурора, який за результатами розгляду такого клопотання має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги, які подали обвинувачений ОСОБА_5 та адвокат ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 23 березня 2022 року, якою щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 332 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб без визначення застави, а саме до 22 травня 2022 року включно, залишити без зміни.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про звільнення його з-під варти та направлення до лав Збройних Сил України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :