Номер провадження: 11-кп/813/1071/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02.03.2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Сніжне, Донецької області, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, офіційно не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України у кримінальному провадженні №0001257, внесеному до ЄРДР 27.09.2021 року
установив
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.03.2022 року, постановленою під час судового розгляду кримінального провадження, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 02.05.2022 року без визначення розміру застави відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України у кримінальному провадженні №0001257, внесеному до ЄРДР 27.09.2021 року.

Рішення суду мотивоване тим, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати, а саме, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може здійснити дії на спроби переховування від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, які ще не допитані під час судового розгляду, вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення та застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не здатне запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченого подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що:
- судом не було надано стороні захисту копії клопотання про застосування запобіжного заходу, не було допущено до участі у розгляді клопотання захисника обвинуваченого та в порушенні діючого законодавства залучено судом протиправно залучено адвоката системи БВПД;
-судом не враховано, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, зокрема: постійне місце проживання, сім`ю, має на утриманні малолітню дитину, до затримання був працевлаштований, не враховано позитивні характеристики обвинуваченого;
- жоден ризик прокурором не обґрунтований;
- до клопотання прокурора не додано жодного доказу на обґрунтування підозри;
-судом взагалі не встановлено особу обвинуваченого.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 ставила питання щодо розгляду апеляційної скарги за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , однак у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі рішення Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» 24.02.2022 року введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, доставка обвинуваченого до суду не виконується, в зв`язку з чим розгляд справи за участю обвинуваченого є неможливим.
З урахуванням неможливості безпосередньої участі обвинуваченого під час розгляду апеляційної скарги, апеляційним судом прийнято рішення про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, однак проведення судового засідання у режимі відеоконференції не вдалося, оскільки було відсутнє з`єднання з ДУ «Одеський слідчий ізолятор».
Для забезпечення швидкого та ефективного здійснення правосуддя, а також недопущення порушення прав обвинуваченого та розумних строків апеляційного розгляду, враховуючи рекомендації Ради Суддів України від 02.03.2022 року та наказу Голови Верховного Суду від 04.03.2022 року щодо роботи судів в умовах воєнного стану, згідно з якими не можуть бути відкладними судові засідання, на яких має розглядатися питання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд вважає за можливим та необхідним апеляційний розгляд провести за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , інтереси якого в суді апеляційної інстанції представлені його захисником адвокатом ОСОБА_6 .
Крім того, в судове засідання апеляційного суду не з`явився прокурор, який про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, клопотання про розгляд справи за його відсутності не заявляв.

Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Враховуючи вищезазначене, вислухавши думку захисника обвинуваченого, який вважав за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі прокурора, враховуючи його належне повідомлення про день та час розгляду справи та відсутності клопотання про розгляд справи за його участі, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності прокурора.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції не надав стороні захисту копії клопотання про застосування запобіжного заходу, оскільки суд з власної ініціативи поставив на розгляд питання про доцільність продовження строку тримання обвинуваченому.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Таким чином, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання про доцільність продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому, незалежно від наявності клопотань, є обов`язком суду.

Дослідивши зміст оскаржуваної ухвали, апеляційним судом встановлено, що суд, розглядаючи дане питання, прийняв рішення на підставі вимог ст.331 КПК України, при цьому в ухвалі послався на думки прокурора та сторони захисту, які з`ясовував в судовому засіданні під час вирішення зазначеного питання.

Тобто, судом першої інстанції у відповідності до імперативних вимог ч.3 ст.331 КПК України було за власною ініціативою ініційоване питання про доцільність продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому, що передбачено діючим КПК України.

Частиною 2 ст.331 КПК України встановлено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.199 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.

Не погоджуючись із доводами апеляційної скарги про те, що ризики, на які вказує суд в оскаржуваному рішенні, не підтверджені, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, поєднаного з насиллям, не одружений, офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність в нього міцних соціальних зв`язків, ухиляється від явки до Сніжнянського районного суду Донецької області до, якого було скеровано обвинувальні акти відносно нього за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.152 КК України, тому є достатні підстави вважати, що продовжують існувати ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на свободі може переховуватись від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції що продовжує існувати ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки є достатні підстави вважати, що обвинувачений може на них впливати з метою змінити свої показання у під час судового розгляду для уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, адже потерпілий та свідки безпосередньо судом допитаний не були, а показання, що надавалися на досудовому розслідуванні, не можуть лягти в обґрунтуванні судових рішень, зважаючи на положення ч.4 ст.95 КПК України, а тому такий ризик ще є настільки високими, що у разі зміни обвинуваченому запобіжного заходу на менш суворий, ніж тримання під вартою, це не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно наявності у обвинуваченого міцних соціальних зав`язків, а саме того, що він має сім`ю, має на утриманні малолітню дитину, оскільки на підтвердження цього стороною захисту не надано жодних належних доказів.

Крім того, апеляційний суд відхиляє посилання сторони захисту на те, що обвинувачений має постійне місце проживання та позитивно характеризується, оскільки, враховуючи обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому злочину та перебування на розгляді інших кримінальних проваджень щодо обвинуваченого, зазначене хоча і знижує вищенаведені ризики, але не настільки, щоб надати можливості для обрання відносно нього більш м`якого запобіжного заходу.

Також апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що судом не було допущено до участі у розгляді клопотання захисника обвинуваченого та в порушенні діючого законодавства залучено судом протиправно залучено адвоката системи БВПД, оскільки залучення захисника для проведення окремої процесуальної дії прямо передбачено діючим кримінальним процесуальним законодавством та з урахуванням військової агресії Російської Федерації проти України та введенням в Україні воєнного стану, апеляційний суд вважає правомірним та доцільним залучення судом першої інстанції захисника для захисту інтересів обвинуваченого під час вирішення питання щодо продовження строку застосування до нього запобіжного заходу.
Щодо посилання адвоката ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду на порушення права обвинуваченого на захист у зв`язку з відсутністю можливості надання належної правової допомоги захисником, який був залучений судом для окремої процесуальної дії, апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_7 був представлений в суді адвокатом, який не заявляв клопотань про відкладення розгляду справи з підстав неможливості надання ним належної правової допомоги.
Також не заслуговує на увагу доводи апеляційної скарги про те, що судом не було встановлено особу обвинуваченого, адже саме захисником ОСОБА_6 укладено угоду з ОСОБА_7 про надання йому правової допомоги та виписано відповідний ордер.
Посилання адвоката ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду на те, що ОСОБА_7 виявив бажання приймати участь у захисті України у складі Збройних сил не може братись до уваги, оскільки таке бажання не підтверджено самим обвинуваченим.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги що до клопотання прокурора не додано жодного доказу на обґрунтування підозри, оскільки, як вже було зазначено,судом першої інстанції у відповідності до імперативних вимог ч.3 ст.331 КПК України було за власною ініціативою ініційоване питання про доцільність продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому, що передбачено діючим КПК України.

Крім того,на даному етапі судового розгляду у апеляційного суду відсутні повноваження давати оцінку доказам причетності особи до скоєння інкримінованого їй кримінального правопорушення, адже відповідно до ст. 368 КПК України таке питання в вирішуються судом при ухваленні вироку.

Апеляційний суд звертає увагу на таке.

Частиною другою статті 422-1 КПК України передбачено, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції:

- ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою;

- клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Системний аналіз зазначеної норми закону вказує на те, що під час перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції наділений повноваженнями лише перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з положень п.24 ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання сторони обвинувачення та ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Також, суд першої інстанції обґрунтовано вважав за необхідне не визначати розмір застави, оскільки злочин, який інкримінований обвинуваченому, пов`язаний з застосуванням насильства, що відповідає вимогам п.1 ч.4 ст.183 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції об`єктивно врахував обставини справи, дані про особу обвинуваченого та дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала суду є обґрунтованою та відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Керуючись ст.176, 177, 178,182, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 409, 411, 419, 422-1, 532КПК України, апеляційний суд
постановив
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02.03.2022 року, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, під час судового розгляду відносно обвинуваченого продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4