ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 678/1244/19

Провадження № 11-кп/4820/195/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого за ч.2 ст.125, ч.1 ст.129 КК України ОСОБА_6 , на вирок Деражнянського районного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2021 року, -

в с т а н о в и л а:

Цим вироком, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянинаУкраїни, з середньоюосвітою, пенсіонера, одруженого, утриманцівнемає,раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 125, ч.1 ст. 129 КК України і призначено покарання за:

- ч.2 ст. 125 КК України у виді 1 (одного) місяця арешту;

- ч.1 ст. 129 КК України у виді 2 (двох) місяців арешту.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно, визначено ОСОБА_6 покарання у виді 2 (двох) місяців арешту.

Початок строку покарання ОСОБА_6 зараховано з часу звернення вироку до виконання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 , у відшкодування матеріальної шкоди 750грн. (сімсот п`ятдесят гривень) та моральної шкоди -17000грн (сімнадцять тисяч гривень).

В решті вимог позову відмовлено.

Долю речових доказів вирішено на підставі ст.100КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

За вироком суду, 1 червня 2019 року близько 18 год. обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на території домогосподарства АДРЕСА_1 , під час конфлікту із ОСОБА_8 , що виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, наніс останній один удар металевою частиною молотка, якого утримував у правій руці, в область тім`яної ділянки голови, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді рани шкіри тім`яної ділянки голови, струсу головного мозку, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (не більше 21 доби).

Своїми умисними діями, які виразились у спричиненні умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України.

Окрім цього, 01 червня 2019 року близько 18 год. 20 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи на території домогосподарства АДРЕСА_1 , під час конфлікту із ОСОБА_8 , що виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, тримаючи та розмахуючи молотком, який утримував у правій руці, погрожував останній вбивством, що за вищевикладених обставин викликало у потерпілої реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

Своїми умисними діями, які виразились у погрозі вбивством, за наявності у потерпілої реальних підстав побоюватися здійснення цієї погрози ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.129 КК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати, кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрити на підставі п.3ч.1ст.284 КПК України. В задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_6 відмовити.

Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Судом не дотримані вимоги законодавства, а висновки щодо наявності складу злочинів, передбачених ч.2 ст.125 та ч.1 ст.129 КК України є безпідставними, оскільки жоден із доказів не доводить вини ОСОБА_6 у вчиненні, інкримінованих йому злочинів.

Апелянт стверджує, що показання потерпілої ОСОБА_8 , які вона неодноразово давала в судових засіданнях першої інстанції, мають розбіжності і не відповідають відеозапису з місця події.

Крім того, місце події судом не встановлювалося, відповідні документи на володіння цієї земельної ділянки не досліджувалися судом, тому в рішенні суду зазначено, що події відбулися на території господарства потерпілої, але вказана земельна ділянка не належить потерпілій ОСОБА_8 .

Відеозапис, долучений як доказ до матеріалів кримінального провадження, містить докази того, що ОСОБА_8 наближалася до ОСОБА_6 з палицею, на його попередження «не наближатися» не реагувала. ОСОБА_6 тримав молоток в руках лише для захисту і ніяких маніпуляцій з ним не робив.

Сторона захисту звертає апелянт на те, що лише через три місяці, після події, ОСОБА_8 звернулася із заявою про погрозу, а через два роки в деталях розповіла про вчинений проти неї злочин.

Посилання суду, в оскаржуваному рішенні, на показання свідка ОСОБА_10 , яка є зацікавленою особою, судом взято за основу,проте, такі показання суперечать показанням ОСОБА_6 , які суд виклав не в повному обсязі. Останній пояснював, що ОСОБА_8 , під час сварки, схопила частину листа хвилястого шиферу та вдарила ним крило транспортного засобу, внаслідок чого частина шиферу відкололася і вдарила, останню, по голові, але вона звинуватила ОСОБА_6 в нанесені їй тілесних ушкоджень.

Крім того, свідок ОСОБА_11 підтвердив пояснення ОСОБА_6 , які узгоджуються з слідчим експериментом від 14.09.2019 року, та спростовують причетність молотка, яким ніби-то би ОСОБА_6 наніс удар по голові ОСОБА_8 .

Судом не дослідженні всі обставини заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 та відсутні в матеріалах кримінального провадження докази, що саме молотком нанесено удар по голові потерпілій. Висновки суду ґрунтуються лише на поясненнях ОСОБА_8 та припущеннях.

Згідно з висновком судово-цитологічної експертизи №137 від 18.09.2019 року на молотку не знайдено слідів крові, але суд не надав оцінки даній експертизі, разом з тим, на думку апелянта, вона спростовує вину ОСОБА_6 .

Суд, в оскаржуваному рішенні зазначає, що на місці події не знайдено уламків шиферу, що суперечить відеозаписам слідчого експерименту (00046, 00049), на яких чітко вбачаються уламки шиферу, на які вказує свідок ОСОБА_11 .

Уламки шиферу не вилучалися, експертиза не призначалась на виявлення слідів крові на них.

Суд першої інстанції, при ухваленні вироку, взяв до уваги експертизи № 115 від 17.07.2019 року та №128 від 18.09.2019 року, які містять суперечливі висновки щодо виду і характеру травм і взяті як доказ вини ОСОБА_6 , хоча експертизи №129 від 18.09.2019 року та №130 від 18.09.2019 року залишені без уваги судом, і повністю підтверджують версію захисту.

Апелянт звертає увагу на те, що експерт ОСОБА_12 , який був допитаний в судовому засіданні, показав, що не володів всіма даними щодо отриманих ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, робив висновки на припущеннях. Розбіжність в розмірах рани на голові потерпілої експерт не зміг пояснити, що свідчить про необ`єктивність висновків експертизи.

Не дав суд належної оцінки подряпинам на тракторі, а допустив припущення, без проведення відповідних досліджень, що подряпини могли утворитися від тривалого використання транспортного засобу (експлуатації), що ще раз підтверджує, що вирок суду базується лише на припущеннях.

Не надано відповідної оцінки і поведінці потерпілій, на думку апелянта, оскільки селищна рада зазначила в характеристиці, що ОСОБА_8 торгує горілкою, на неї скаржилися сусіди, яких вона побила, в судовому засіданні вирвала документацію з рук захисника, що свідчить про її агресивну поведінку, схильність до розв`язання конфліктів силовим методом, не вказує на правдивість її показань та не може бути підставою для стягнення на її користь моральної шкоди.

Матеріальна шкода, яку призначено до стягнення на користь ОСОБА_8 є безпідставною, оскільки в матеріалах справи відсутнє направлення, останньої, на проходження обстеження.

Апелянт переконаний, що суд порушив норми КПК України, не в повній мірі дослідив всі обставини та докази, провів розгляд кримінального провадження однобічно, взяв за основу лише ті докази, які свідчать на користь потерпілої, але які суперечать іншим доказам, зробив безпідставні висновки та призначив стягнення матеріальної та моральної шкоди, які не ґрунтуються на доказах.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та його захисника, на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у них доводи, думку прокурора, потерпілої та її представника, які заперечили щодо її задоволення, частково дослідивши докази, в порядку ч.3ст.404 КПК України, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілої, відповідають фактичним обставинам справи і грунтуються на наведених у вироку доказах.
Так, обвинувачений ОСОБА_6 , в суді першої інстанції та в апеляційному суді, винуватість у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях заперечив. Зазначив, що у вечірній час 01.06.2019 року, зібравши із сім`єю сіно, розмістили його на причепі трактора, який мав намір доставити за місцем проживання. В той час, коли, перебуваючи за кермом трактора, проїжджав по території будинку інтернату, що поруч із домогосподарством, де проживає ОСОБА_8 , остання вибігла назустріч та намагалася перешкодити проїзду транспортного засобу,проте, він продовжував рух. Помітив як ОСОБА_8 , біля будинку, віднайшла частину листа хвилястого шиферу, розміром 1м х 1м. та взявши до рук підбігла до трактора і вказаним шифером вдарила в ребро крила транспортного засобу, внаслідок чого частина шиферу, близько 25см, відкололась і вдарила останню по голові. Після цього, потерпіла пішла до будинку, а згодом, тримаючи в руках металеву трубу, вибігла до трактора, який продовжував рухатися. Злякавшись такої поведінки останньої, сприйнявши трубу як загрозу для власного здоров`я, взяв з кабіни молоток, з метою заспокоїти потерпілу та вийшов з трактора.Тримаючи в правій руці молоток, вказував потерпілій, яка із металевою трубою (палкою) в руках наближалася до нього, що вб`є її. Потерпіла, демонструючи свою голову, звинувачувала його у нанесенні тілесних ушкоджень, проте будь-яких ушкоджень не бачив, а на лобі останньої були сліди крові. Коли потерпіла викинула трубу (палку) та відступила, повернувся до кабіни трактора і продовжив рух. При цьому зауважив, що за конфліктом спостерігав його син ОСОБА_11 , який йшов праворуч, позаду трактора, та підійшов до нього з ОСОБА_8 по завершенню конфлікту. Також на подвір`ї потерпілої перебувала дочка останньої, яка здійснювала відеозапис події за допомогою телефону. Пояснив, що з ОСОБА_8 , до цих подій, перебував у нормальних відносинах та про наявність у неї підстав обмовляти його не відомо, однак остання є конфліктною особою, неодноразово наносила тілесні ушкодження іншим односельцям.
Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_6 у вчиненні, зокрема, проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, його винуватість підтверджується наступними доказами.
Показаннями в суді першої та апеляційної інстанції потерпілої ОСОБА_8 , яка підтвердила, що у час та місці, зазначеному в обвинувальному акті, між нею та ОСОБА_6 виник конфлікт з приводу неправомірної поведінки останнього, що полягала у проїзді ним трактором через її подвір`я. На зауваження обвинувачений не реагував, у зв`язку з чим стала на шляху трактора, проте він продовжував рухатися на неї. Оскільки спереду трактора розміщувалася лопата (ковш), стала на неї ногами та руками трималася за інші деталі трактора, ОСОБА_6 продовжив рухатися ще близько 4м., після чого, зіскочивши, впала поруч із частиною шиферу, який взяла у руки. В цей час ОСОБА_6 , зупинивши трактор, вийшов з кабіни, та тримаючи в правій руці молоток наніс один удар його пласкою, металевою частиною в область тім`яної частини ділянки голови та намагався нанести ще один удар, на що вона руками стримала молоток, в такий спосіб уникла удару. Тоді ж дочка ОСОБА_13 , яка перебувала на подвір`ї, підбігла до них та намагалася припинити конфлікт. Побачивши як з місця удару по чолу тече кров, пішла до криниці промити рану, а коли повернулася ОСОБА_6 продовжував стояти з молотком в руці та неодноразово висловлював її адресу погрози вбивством. Дочка, злякавшись поведінки ОСОБА_6 розпочала здійснювати відеозапис подій за допомогою власного мобільного телефону та кликати на допомогу, тоді ж підійшов син обвинуваченого. Після цього, обвинувачений сів у трактор та поїхав, а дочка викликала поліцію та швидку допомогу. З приводу отриманої травми, перебувала на стаціонарному лікуванні у Летичівській ЦРЛ та до цього часу несе витрати на лікування. Син обвинуваченого неодноразово телефонував та пропонував грошові кошти, проте обвинувачений не намагався примиритися та відшкодувати заподіяну шкоду, в зв`язку з чим заявлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченого моральної та матеріальної шкоди підтримує в повному обсязі. Зауважила, що дійсно, коли після нанесення обвинуваченим удару, повернулася, щоб показати останньому рану на голові, взяла в руки дерев`яного прута, проте, коли побачила як той розмахуючи молотком, погрожує вбивством там же викинула його, злякавшись такої поведінки.
З показань свідка ОСОБА_10 слідує, що 01.06.2019 року, у вечірній час, вона перебуваючи за місцем проживання своєї матері ОСОБА_8 у с. Новокостянтинів Летичівського району Хмельницької області, почула звук трактора, який, як виявилося, рухався по їх подвір`ю, яке на той час не було повністю огороджене. Мати вибігла та висловила ОСОБА_6 зауваження з приводу проїзду без дозволу через її господарство, та в подальшому стала обличчям до трактора, а ОСОБА_6 , який перебував за кермом, продовжував рухатись. Тоді ж мати стала на ковша, який знаходився попереду трактора та тримаючись проїхала кілька метрів, після чого зіскочивши, впала. В той час, ОСОБА_6 зупинив трактор та з молотком накинувся на матір, нанісши один удар в голову, а після замахнувся з метою нанесення наступного удару, проте мати вчепилась у його руку. Злякавшись, взяла мобільний телефон та здійснювала відеозйомку. Бачила як мати зняла хустку з голови і там була кривава рана, ОСОБА_6 продовжував їй висловлювати погрози вбивством, тримаючи в руці молоток. Тоді ж, до них підійшов син обвинуваченого ОСОБА_14 , який йшов на зустріч трактору, після чого ОСОБА_6 , сівши у трактор, поїхав з місця події. Зауважила, що у ОСОБА_6 не було підстав захищатися з допомогою молотка, оскільки вони, вдвох з матір`ю, не представляли для нього загрози. В ході досудового розслідування кримінального провадження дізналась про звинувачення ОСОБА_6 , в адресу матері, з приводу пошкодження останньою шифером транспортного засобу. Бачила як мати підняла шифер з землі і тримала в руках, оскільки він розміщувався на її шляху, проте удари по трактору не наносила.
З показань свідка ОСОБА_15 слідує, що вона у літню пору 2019 року, в якості лікаря, прибула, за викликом у с. Новокостянтинів Летичівського району, до помешкання, яке знаходиться поруч із будинком-інтернатом. Там же здійснювала огляд жінки у якої була неглибока рана голови, йшла кров, остання скаржилася на сильний головний біль, нудоту, в зв`язку з чим, була доставлена у приймальне відділення Летичівської ЦРЛ. Зі слів жінки, якою виявилась потерпіла у даному кримінальному провадженні, відомо, що травму наніс сусід за допомогою молотка.
Крім того, об`єктивно винуватість ОСОБА_6 у вчиненні цього проступку , підтверджується даними:
- заяв ОСОБА_8 від 01.06.2019 року та 03.09.2019 року, згідно якими, остання, просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 , який 01.06.2019 року наніс їй тілесні ушкодження та після цього погрожував вбити (а.с.9, 150 Т.2);
- протоколу огляду з фототаблицею, з яких слідує, що домогосподарство АДРЕСА_1 , від 26.06.2019 року,є частково огородженим, так від вулиці відгороджене металевою сіткою, із західної сторони межує з господарством №56 та територією «будинку пристарілих». Між домогосподарствами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 відгороджено металевою сіткою, а від території «будинку пристарілих» частково стовбцями із залізобетону, воротами та хвірткою.Часткова огорожа наявна також із північної сторони домогосподарства, що межує із фруктовим садом «будинку пристарілих». Біля металевих воріт наявна частина шиферу неправильної форми, розмірами 1м х 0,4м. на якому при огляді не виявлено слідів фарби, крові і т.п. Біля хвіртки наявний слід від протектора шини схожий на ялинку (а.с.31-36 Т.2);
- додаткового огляду та фототаблиць вказаного домогосподарства від 04.09.2019 року,з якого вбачається, що здійснено заміри території господарства ОСОБА_8 і там же виявлено та вилучено шматок шиферу із нерівними краями довжиною 1 м. без зазначення розміру його ширини, без нашарувань біологічного походження (а.с.172-183 Т.2);
- відеозапису, яким зафіксовано частину встановленого конфлікту, який зафіксований за допомогою мобільного телефону марки «Iphone 7»IMEI НОМЕР_1 із збереженням на DVD-диск № DR5F60-50014. З лівої сторони від трактора ОСОБА_6 , утримуючи в правій руці молоток, який неодноразово опускаючи до низу підносить вверх та при цьому повторює слово «заб`ю» в адресу потерпілої ОСОБА_8 , яка наближається до нього, тримаючи в правій руці палку, яку кидає біля обвинуваченого та вказуючи на голову, звертає увагу на заподіяні ним тілесні ушкодження та виступаючу там же кров. Особа, яка здійснює відеозапис кличе на допомогу, тоді як ОСОБА_6 повертається до кабіни трактора зі словами «маєш щастя, що так». При цьому, на траві поблизу трактора, на рівні лівого переднього колеса причепу, розміщується частина хвилястого шиферу (а.с.37-40 Т.2);
- протоколу огляду та фототаблицею до нього мобільного телефону марки «Iphone 7»IMEI НОМЕР_1 від 16.07.2019 року, який добровільно надала ОСОБА_13 , в ході якого на вказаному пристрої виявлено відеозапис, тривалістю 42 секунди від 01 червня 06год. 29хв. з конфліктом, який мав місце між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 (а.с.62-66 Т.2);
- висновку судово-медичної експертизи №105 від 26.06.2019 року, з якого слідує, що у ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді рани шкіри тім`яної ділянки голови, струсу головного мозку, що могли утворитися від щонайменше одноразової травмуючої дії тупого твердого предмету, не виключено в строк та при обставинах вказаних в ухвалі суду про призначення судово-медичної експертизи та відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що призвели до короткочасного розладу здоров`я (не більше 21 доби). Можливість утворення виявлених тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту не виключається (а.с. 15-16 Т.2);
- слідчого експерименту з участю потерпілої ОСОБА_8 та відеозаписом означеної слідчої дії від 26.06.2019 року, з яких вбачається, що під час проведення слідчої дії потерпіла продемонструвала, як 01.06.2019 року, на території власного домогосподарства, під час конфлікту з ОСОБА_6 , останній за допомогою молотка наніс їй один удар в тім`яну частину голови (а.с.21-23 Т.2);
- висновку додаткової судово-медичної експертизи №108 від 27.06.2019 року, відповідно до якого, можливість утворення тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_8 , за обставин вказаних нею, під час слідчого експерименту 26.06.2019р., не виключається (а.с. 28-30 Т.2);
- слідчого експерименту, з участю свідка ОСОБА_13 та відеозаписом слідчої дії від 16.07.2019 року, в ході якого, остання, продемонструвала, як 01.06.2019 року, під час словесного конфлікту, між матір`ю ОСОБА_8 та сусідом, останній, за допомогою молотка наніс один прямий удар в область голови потерпілої (а.с.69-71 Т.2);
- додаткової судово-медичної експертизи № 115 від 17.07.2019 року, з якої слідує, що утворення тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_8 , за обставин, вказаних свідком ОСОБА_13 , під час слідчого експерименту 16.07.2019року, не виключається (а.с.76-77 Т.2);
- висновку додаткової судово-медичної експертизи № 128 від 18.09.2019 року, з якого вбачається, що вірогідніше за все,травмуючий предмет, яким було спричинено рану шкіри, діяв, на праву тім`яну ділянку голови, під прямим кутом (близько 90?), так як, при ударі, під гострим кутом (ковзному), біля країв рани мали б утворитися смуги осаджень, про які у медичній документації зазначень немає.
Крім того, у наданій для проведення судово-медичної експертизи, медичній документації, на ім`я ОСОБА_8 , лікарі, які проводили її обстеження, не описали індивідуальні морфологічні особливості рани, лише діагностовано її як забійну, в зв`язку з чим встановити, яким саме травмуючим предметом нанесено рану шкіри не представляється можливим (а.с. 56-58 Т.3 ).
В суді першої інстанції, вказані висновки судово-медичних експертиз експерт ОСОБА_12 підтримав та пояснив, що медична документація на ім`я потерпілої надавалася слідчим. Забійна рана тім`яної частини голови могла утворитися у потерпілої внаслідок удару як гострого так і плаского предмета. При цьому, зауважив, що не обов`язково, в силу удару молотком в область голови може мати місце перелом кісток черепа.
Даними протоколу обшуку та відеозапису слідчої дії від 12.09.2019 року, з яких слідує, що в домогосподарстві по АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 виявлено та вилучено молотки, серед яких наявний молоток, який використовував, останній, під час конфлікту з потерпілою (а.с. 4-11 Т.3).
Даними протоколу огляду транспортного засобу трактора ЮМЗ-6КМ, держ. знак НОМЕР_2 , згідно якого він,має червоний колір з білимкабіни та синього кольору бік. Передні колеса мають протектор у вигляді повздовжніх порізів різної форми, задні з протектором шин у виді ялинки (а.с. 43-54 Т.2).
При цьому, місцевий суд критично оцінив показання свідка ОСОБА_11 , який є сином обвинуваченого, який вказував про свою присутність, під час конфлікту батька з потерпілою.
Свідчення обвинуваченого та даного свідка є суперечливими. Так, обвинувачений вказував, що ОСОБА_11 слідував за трактором з його правої сторони за 20 метрів позаду, все бачив, однак не втручався в конфлікт. Разом з тим, зважаючи, що трактор рухався із причепом, який був навантажений сіном, а конфлікт мав місце ліворуч від транспортного засобу, останній фізично позбавлений був можливості спостерігати за подіями. В свою чергу, свідок ОСОБА_11 стверджував, що рухався в аналогічний спосіб, проте ліворуч від трактора і бачив як потерпіла вдарила куском шиферу по трактору. Разом з тим, потерпіла та свідок ОСОБА_13 стверджували, що син обвинуваченого прийшов під кінець конфлікту, зі сторони дороги, що територіально знаходилась спереду транспортного засобу. Про те, що свідок ОСОБА_11 з`явився на місці події по завершенню конфлікту, в той час, коли свідок ОСОБА_13 кликала на допомогу, свідчить відеозапис, з чим погоджується колегія суддів.
Свідчення ОСОБА_16 , яка є дружиною обвинуваченого та очевидцем вказаних подій не була, лише приходила після конфлікту до домогосподарства потерпілої, місцевий суд обґрунтовано визнав такими, які не мають доказового значення, що також, на думку колегії суддів, є правильним.
Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що наявність пошкоджень транспортного засобу, ЮМЗ-6КМ ( а.с. 43-54 Т.2), з лівої сторони на висоті 1,9м. на склі наявна подряпина точкового типу, нижче даного пошкодження, на крилі, на висоті 173см від землі, а саме зафіксована подряпина неправильної форми, які були виявлені, в ході огляду транспортного засобу 26.06.2019 року, при цьому вказаним трактором, який перебуває у володінні ОСОБА_16 близько 15-20 років, і яким він користується часто, не свідчать про безумовне спричинення їх потерпілою.
Зазначені докази узгоджуються з іншими наведеними письмовими і речовими доказами по справі, а тому суд першої інстанції обґрунтовано не знайшов підстав ставити їх під сумнів. При перевірці матеріалів кримінального провадження, по даному епізоду, встановлено, що судом досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного його вирішення.
Ці, та інші, наведені у вироку докази, по даному епізоду, переконливо свідчать про те, що ОСОБА_6 умисними діями, які виразились у спричиненні умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, вчинив кримінальне правопорушення(проступок), передбачене ч.2 ст.125 КК України.
Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.125 КК України є правильною.
Висновки суду щодо оцінки доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 , за вказаним епізодом, на що є посилання в апеляційній скарзі, належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а вирок суду, в частині визнання винним ОСОБА_6 за ч.2 ст.125 КК України, відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.
Згідно з положеннями ст.94 КПК України суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вказаних вимог закону місцевим судом дотримано в частині вищевказаного епізоду, надано обґрунтовану оцінку як кожному окремо взятому доказу, так і доказовій базі в цілому.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Отже, застосовуючи вказаний стандарт доказування, в цій справі, суд обґрунтовано врахував сукупність доказів у комплексі.
Упродовж розгляду справи місцевий суд, з`ясувавши, передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмету доказування, встановив факт вчинення злочину й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_6 за ч.2 ст.125 КК України.
Всупереч твердженням сторони захисту, фактичні дані, які покладено в основу вироку та на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст.125 КК України, отримані в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані, в силу ст.84 КПК України, є доказами у кримінальному провадженні. Переконливих аргументів, які би свідчили про протилежне, та про істотне порушення судом приписів ст.94 цього Кодексу, обвинуваченим та його захисником не наведено.
З огляду на викладене, доводи сторони захисту про те, що в основу вироку покладені недопустимі докази позбавлені підстав.
Посилання в апеляційній скарзі апелянта на те, що показання потерпілої ОСОБА_8 , які вона неодноразово давала в судових засіданнях першої інстанції, мають розбіжності і не відповідають відеозапису з місця події, спростовуються вищенаведеними доказами, які визнані судом першої інстанції допустимими, і які, в сукупності, підтверджують вину ОСОБА_6 в умисному нанесенні тілесних ушкоджень потерпілій і підстав не довіряти їм не має.
Твердження в апеляційній скарзі про те, що місцевим судом не встановлювалися відповідні документи на володіння земельною ділянкою, на якій відбулися події, не впливають на законність ухваленого судом рішення і на доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні цього проступку.
Твердження сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що свідок ОСОБА_11 підтвердив пояснення ОСОБА_6 , які узгоджуються зі слідчим експериментом від 14.09.2019 року, та заперечують причетність молотка, яким ОСОБА_6 наніс удар по голові ОСОБА_8 , не приймаються до уваги, оскільки як зазначалось вище, показання свідка ОСОБА_11 , є суперечливими із свідченнями обвинуваченого, на що є посилання у своїх висновках суду.
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції взяв до уваги лише показання потерпілої ОСОБА_8 , незважаючи на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, які б вказували, що тілесні ушкодження потерпіла отримала саме від удару молотком по голові, висновки експертиз не містять такої інформації, є безпідставними, так як відеозапис, наданий ОСОБА_13 , свідчить про поведінку ОСОБА_6 , під час конфлікту з ОСОБА_8 , який перебував в стані агресії, неодноразово, демонструючи молоток в руці. При цьому на звинувачення потерпілої та свідка ОСОБА_13 щодо нанесення ним тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 не реагував, не вказував про те, що такі тілесні ушкодження потерпіла спричинила собі сама, зокрема, за допомогою шматка шиферу чи вдаряючись головою об виступаючі деталі трактора. Висловлювання обвинуваченого в сторону потерпілої, які мали місце наприкінці конфлікту, з констатацією настання сприятливих наслідків для останньої, свідчать про його причетність до нанесення тілесних ушкоджень. Підстав не вірити потерпілій щодо механізму отримання нею тілесних ушкоджень, колегія суддів не вбачає.
Твердження сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції при ухвалені вироку керувався експертизами № 115 від 17.07.2019 року та №128 від 18.09.2019 року, які містять суперечливі висновки щодо виду і характеру травм і взяті як доказ вини ОСОБА_6 , хоча експертизи №129 від 18.09.2019 року та №130 від 18.09.2019 року залишені без уваги судом, і повністю підтверджують версію захисту, крім того, експерт ОСОБА_12 , в судовому засіданні, показав, що не володів всіма даними щодо отриманих ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, робив висновки на припущеннях, розбіжність в розмірах рани на голові потерпілої експерт не зміг пояснити, що свідчить про необ`єктивність висновків експертизи, спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами. Крім того, вказані висновки судово-медичних експертиз експерт ОСОБА_12 підтримав в судовому засіданні першої інстанції. При цьому, пояснив, що медична документація на ім`я потерпілої надавалася слідчим. Забійна рана тім`яної частини голови, могла утворитися у потерпілої внаслідок удару як гострого так і плаского предмета. При цьому, зауважив, що не обов`язково в силу удару молотком в область голови може мати місце перелом кісток черепа. Підстав не довіряти висновкам експертиз та поясненням експерта, який їх надав, не має. Крім того, такі висновки експертиз узгоджуються з іншими доказами у даному кримінальному провадженні та, зокрема, з показаннями потерпілої ОСОБА_8 .
Не призначення експертизи на предмет виявлення слідів крові на уламках шиферу, які, на місці події, не знайдено, не впливає на законність прийнятого судом рішення, оскільки суд обґрунтував свої висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні цього злочину сукупністю інших доказів.
Посилання апелянта на те, що суд не надав належної оцінки подряпинам на тракторі, а допустив припущення, без проведення відповідних досліджень, та те що подряпини могли утворитися від тривалого використання транспортного засобу (експлуатації), базується лише на припущеннях, і не заслуговують на увагу.
Характеристика та поведінка потерпілої ОСОБА_8 , на що є посилання в апеляційній скарзі, не спростовує доведеність вини обвинуваченого у вчиненні цього злочину.
Доводи сторони захисту про те, що суд порушив норми КПК України, не в повній мірі дослідив всі обставини та докази, провів розгляд справи однобічно, взяв за основу лише ті докази, які свідчать на користь потерпілої, але які суперечать іншим доказам, зробив безпідставні висновки та призначив стягнення матеріальної та моральної шкоди, які не ґрунтуються на доказах, не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції всі докази у даному кримінальному провадженні були ретельно дослідженні, визнанні законними і допустимими, судом апеляційної інстанції перевірені, і які в сукупності доводять вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
В апеляційній скарзі є посилання захисника обвинуваченого на інші аргументи, які не потребують детального аналізу суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. При цьому колегія суддів виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994 року, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява № 4909/04, § 58).
На думку колегії суддів, у цьому провадженні надані відповіді на всі вагомі аргументи, поданої апеляційної скарги, по епізоду вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
Разом з тим, висновки суду про вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.1 ст.129 КК України, у погрозі вбивством, за наявності у потерпілої реальних підстав побоюватися здійснення цієї погрози, на думку колегії суддів, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
У відповідності до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ст. 92 КПК України, обов`язок доказування цих обставин покладається в даному випадку на слідчого, прокурора.
Стаття 62 Конституції України передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Як зазначалось вище, відповідно до ст. 94 КПК України суд оцінює сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідно процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Диспозиція статті 129 КК України передбачає погрозу вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.
Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення характеризується прямим умислом: винний усвідомлює, що погрожує вбивством, що ця погроза здатна викликати у потерпілого побоювання за своє життя, і бажає цього.
Оцінивши докази по епізоду погрози вбивством, та наявних підстав у потерпілої побоюватись цих погроз, у їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що в діях ОСОБА_6 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України, оскільки судом не встановлено, що у потерпілої були реальні підстави побоюватися цієї погрози, яка, в даному випадку, не супроводжувалася якимись його діями, що свідчать про реальність погрози вчинити вбивство.
Для визнання погрози вбивством реальною, суду необхідно було встановити, що винний вчинив такі дії, які давали б потерпілій підстави побоюватися її здійснення, і що поведінка винного, його стосунки з потерпілою об`єктивно свідчили про реальність погрози.
З досліджених апеляційним судом доказів, допиту обвинуваченого, потерпілої, переглянутого відеозапису, слідує, що ОСОБА_6 , тримаючи в руці молоток, крім сказаного ОСОБА_8 «заб`ю», ніяких дій, які б давали потерпілій підстави побоюватися здійснення цієї погрози не вчиняв.
За показаннями ОСОБА_6 , в суді апеляційної інстанції, до цього випадку, у нього з потерпілою були нормальні стосунки, наміру позбавити її життя не було. Взяв в руки молоток, злякавшись її поведінки, так як ОСОБА_8 наближалась до нього з металевою трубою чи палкою, тому сказав, що заб`є її. Потерпіла звинувачувала його в нанесенні тілесних ушкоджень та показувала свою голову, де на лобі були сліди крові. Коли вона викинула(трубу)палку та відступила, повернувся до трактора та продовжив рух.
З переглянутого апеляційним судом відеозапису вбачається, що ОСОБА_6 , утримуючи в правій руці молоток, який неодноразово опускаючи до низу підносить вверх та при цьому повторює слово «заб`ю» в адресу потерпілої ОСОБА_8 , яка наближається до нього, тримаючи в правій руці палку, яку кидає біля обвинуваченого та показує голову, звертає увагу на заподіяні ним тілесні ушкодження та виступаючу кров. Після чого, ОСОБА_6 повертається до кабіни трактора, зі словами «маєш щастя, що так».
З показань потерпілої ОСОБА_8 , в суді першої та апеляційної інстанції, після конфлікту з ОСОБА_6 , вона пішла до криниці помити рану, а коли повернулася, обвинувачений стояв з молотком в руці та висловлював погрози вбивством в її адресу. Її дочка почала здійснювати відеозапис на телефон, тоді ж підійшов син ОСОБА_6 , після чого останній сів в трактор і поїхав.
Колегія суддів вважає, що по вказаному епізоду, з показань потерпілої не вбачається, що у неї були реальні підстави побоюватися, висловленої обвинуваченим погрози вбивством і така, в даному випадку, не супроводжувалася якимись діями, що свідчать про її реальність.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що в діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129КК України(проступку).
За таких обставин, згідно з положеннями п.2 ч.1 ст.409 КПК України вирок суду, в частині засудження ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129КК України, підлягає скасуванню, із закриттям кримінального провадження на підставі п.2ч.1ст.284КПК України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129КК України(проступку).
З огляду на викладені обставини, наведені доводи в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , по епізоду його обвинувачення за ч.1 ст.129 КК України є слушними, частково заслуговують на увагу, а дослідженні в судовому засіданні апеляційної інстанції докази не підтвердили винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначеним покаранням у відповідному виді та розмірі та вважає за необхідне звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання у виді одного місяця арешту на підставі ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ч.1ст.70КК України за сукупністю кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріальна та моральна шкода, яку призначено до стягнення на користь ОСОБА_8 є необґрунтованою, колегія суддів відхиляє, з таких підстав.
Згідно з ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Частинами 1 і 2 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стаття 23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Конвенція із захисту прав людини й основних свобод закріплює положення про те, що визнання достоїнства, властивого всі членам суспільства, є основою волі, справедливості й загального миру. Ці ідеї відображені в Конституції й законах України, а право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадянина й законних інтересів юридичних осіб.
Вирішуючи питання про цивільний позов, суд першої інстанції позовні вимоги, в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнив частково, стягнувши з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 у відшкодування матеріальної шкоди 750грн. (сімсот п`ятдесят гривень) та моральної шкоди -17000грн (сімнадцять тисяч гривень)..
Обґрунтовуючи розмір завданої матеріальної шкоди, потерпіла ОСОБА_8 , в суді першої інстанції, вказувала, що з приводу отриманих тілесних ушкоджень перебувала на стаціонарному лікуванні у Летичівській ЦРЛ, відчувала фізичний біль та страждання, змушена була проходити медичне обстеження та лікування, у зв`язку з чим вимушена була нести додаткові витрати на придбання ліків та медичне обстеження.
На підтвердження даних витрат потерпілою в суді першої інстанції було надано підтверджувальні документи, які були дослідженні, оцінені.
Так, потерпілою на підтвердження витрат на лікування було надано суду копії фіскальних чеків (а.с.35-38 Т.1).
Згідно епікризу хворої ОСОБА_8 , складеного лікарем Летичівської ЦРЛ, остання, в період з 02.06.2019 року по 11.06.2019 року знаходилась на стаціонарному лікуванні з приводу забійної рани тім`яної ділянки голови, ЗЧМТ, струсу головного мозку. З цього приводу проведено лікування, здійснювалось КТ.
Про таке також свідчить висновок ТОВ «Діагностичний центр «ПОЛЛАР» від 11.06.2019 року.
З цього приводу потерпілою здійснювалась оплата за проведення вказаного обстеження, про що надано фіскальний чек від 11.06.2019 року на суму 750 грн. (а.с.35 Т.1), що підлягає компенсації за рахунок обвинуваченого.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Судом встановлено, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого, потерпілій ОСОБА_8 спричинено легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, із врахуванням характеру правопорушення, обставин, за яких ОСОБА_6 заподіяв потерпілій тілесні ушкодження, глибини фізичних та душевних страждань потерпілої, характеру заподіяних тілесних ушкоджень, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках потерпілої, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану.
Ці фактичні обставини справи на думку колегії суддів давали суду підстави для часткового задоволення цивільного позову, в частині матеріального та морального відшкодування, з викладеною у вироку мотивацією, з чим повністю погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
З урахуванням викладених обставин, вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_6 слід змінити, скасувати його в частині засудження ОСОБА_6 за ч.1 ст.129КК України і провадження у справі, в цій частині, закрити, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю в його діях складу цього злочину та на підставі п.2 ч.1ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_6 від покарання за ч.2 ст.125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 407,409, 418 КПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Деражнянського районного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 змінити, скасувавши його в частині засудження ОСОБА_6 за ч.1 ст.129КК України і провадження у справі, в цій частині, закрити, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю в його діях складу цього злочину.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст. 125КК України до покарання у виді 1 (одного) місяця арешту.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ч.1ст.70КК України за сукупністю кримінальних правопорушень.

На підставі п.2 ч.1ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_6 від покарання за ч.2 ст.125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

В решті вирок залишити без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2