Справа № 712/4306/22
Провадження №1-кс/712/2028/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2022 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
слідчого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000986, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 31.05.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, про накладення арешту на майно, -

В С Т А Н О В И В:
Прокурор відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на корпоративні права ТОВ «ФКТН АГРО ПЛЮС» (код 41963147 індекс 19008, Черкаська область, Соснівський р-н., м. Черкаси, вул. Смілянська, 115, кв. 10 у вигляді частки у статутному капіталі що становить 1000 грн. яка складає 100 % корпоративних прав, які належать ОСОБА_4 , із забороною відчуження, розпорядження та/або користування ними, заборонити державним реєстраторам, нотаріусам, акредитованим суб`єктам здійснення будь-яких реєстраційних дій щодо ТОВ «ФКТН АГРО ПЛЮС» у тому числі державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, зазначених в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (та в установчих документах товариства одночасно), які пов`язані зі зміною розміру статутного капіталу.

Клопотання мотивоване тим, що до Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області надійшла заява ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_4 протягом 2018-2022 р. шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами заявника, в результаті чого заподіяв значної шкоди.

01.02.2018, між адвокатом ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір про надання правової допомоги №3. В додатковій угоді №1 від 01.02.2018 сторони погодили конкретні завдання, так ОСОБА_4 доручив адвокату ОСОБА_5 здійснювати юридичний супровідйого участі

в електронних торгах з купівлі-продажу права вимоги до боржника.

В пункті 2.2. додаткової угоди сторони передбачили, що за надання послуг, передбачених даним Договором, ОСОБА_4 зобов`язався сплатити готівкою або на розрахунковий рахунок адвоката ОСОБА_5 наступні грошові кошти: 1% від права вимоги до боржника, що складає 13955,48 грн., у випадку, якщо ОСОБА_4 не виграє на торгах; або 10% (десять відсотків) від ціни продажу права вимоги на електронних торгах у випадку, якщо ОСОБА_4 стане переможцем цих торгів.

За наслідком надання правової допомоги ОСОБА_4 виграв електронні торги та вартість послуг адвоката склала 10% від ціни продажу права вимоги на електронних торгах, що в грошовому виразі становило 141368, 96 грн., про що сторони, 26.03.2018 підписали акт виконаних послуг.

За умовами додаткової угоди №1 ОСОБА_4 зобов`язався оплатити мої послуги протягом 30 календарних днів з дати підписання акта наданих послуг, тобто до 26.04.2018.

Однак у встановлений строк своїх зобов`язань не виконав. В процесі перемовин із адвокатом ОСОБА_5 , ОСОБА_4 пояснював, що він створив в лютому 2018 року підприємство ТОВ «ФКТН АГРО ПЛЮС» (; місцезнаходження: 19008, місто Черкаси, вул. Смілянська, буд.115, кв.102) та з метою здійснення підприємницької діяльності йому потрібні кошти.

У зв`язку із чим запропонував адвокату ОСОБА_5 залишити йому грошові кошти в сумі 141368,96 грн., щоб він міг використати їх у своїй підприємницькій діяльності та обіцяв за чотири роки повернути йому вдвічі більшу суму.

12.05.2018 сторони уклали нову додаткову угоду №2 до договору про надання правової допомоги №3 від 01.02.2018 року. За змістом цієї угоди сторони домовилися про відстрочення сплати боргу в сумі 141368,96 грн. строком на 4 роки та ОСОБА_4 зобов`язався сплатити ОСОБА_5 додатково кошти в сумі 35000 грн. на рік, а всього за 4 роки 140000 грн. Строк відстрочки спливав 12.05.2022 року. ОСОБА_4 зобов`язався сплатити грошові кошти в сумі 281368,96 грн. протягом п`яти календарних днів, тобто до 17.05.2022.

Проте, ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 281368,96 грн. У визначений термін не повернув, жодних грошових переказів або інших умов погашення боргу із 2018 року не здійснив.

В переговорах із адвокатом ОСОБА_5 , ОСОБА_4 повідомив, що 14.04.2022, він уклав договір купівлі-продажу 40 % корпоративних прав ТОВ «ФКТН АГРО ПЛЮС», своєму знайомому, про що складено акт приймання-передачі частки в статутному капіталі який був укладений

на виконання договору та підписи сторін були завірені у нотаріуса

Крім того, 04.05.2022, ОСОБА_4 , уклав ще один договір на продаж 15% корпоративних прав ТОВ «ФКТН АГРО ПЛЮС».

Водночас, через воєнний стан здійснення перереєстрації корпоративних прав на деякий час призупинене, у зв`язку із чим в реєстрі юридичних осіб відомості про зміну власників частки в статутному капіталі ТОВ «ФКТН АГРО ПЛЮС» не змінено, тому ОСОБА_4 являється 100% власником в статутному капіталі ТОВ «ФКТН АГРО ПЛЮС»

Саме за виручені кошти від продажу частки в статутному капітали ОСОБА_4 хотів розрахуватися із адвокатом ОСОБА_5 .

Так, в своєму допиті, адвокат ОСОБА_5 , пояснив, що йому достеменно відомо, що товариство з обмеженою відповідальністю «ФКТН АГРО ПЛЮС» уклало договори оренди землі з кількома територіальними громадами Житомирської області. Право оренди є майновим правом, тобто майном, яке має свою цінність. Тобто, виглядає так, що ОСОБА_4 , не бажаючи віддавати йому борг та знаючи, що він можу стягнути борг в судовому порядку, вчинив дії, спрямовані на приховування свого майна корпоративних прав на товариство

з обмеженою відповідальністю «ФКТН АГРО ПЛЮС». Такі обставини наводять на обґрунтоване припущення, що ОСОБА_4 не планував сплачувати кошти адвокату ОСОБА_5 за надані послуги та за відстрочку сплати боргу, а зловживаючи його довірою фактично привласнив ці кошти.

П. ґ, ч. 5 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», передбачено, що для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю подаються такі документи , акт приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю

Визначення корпоративних прав надано у ч. 1 ст. 167 Господарського кодексу України. Це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Велика Палата Верховного Суду в справі № 906/1336/19, зазначила, що акт приймання-передачі частки є документом, що відображає волевиявлення сторін щодо передання володіння від учасника товариства до набувача частки.

Момент набуття права на частку у статутному капіталі (права власності) та момент набуття права з частки (права участі в господарському товаристві) різняться і можуть не збігатися у часі. Укладення правочину з відчуження частки у статутному капіталі є правовою підставою набуття права на частку (права власності на частку), а тому момент набуття права на частку може визначатися умовами такого правочину. Водночас моментом переходу корпоративних прав із частки у статутному капіталі, яка була передана іншій особі, є юридичний факт реєстрації в державному реєстрі зміни складу учасників за актом приймання-передачі, наданим однією зі сторін.

У вказаному кримінальному провадженні адвоката ОСОБА_5 визнано потерпілим, що підтверджено пам`яткою про права потерпілого від 01.06.2022.

Одночасно ним заявлено цивільний позов на суму 351 368, 96 грн.

Так, якщо корпоративні права, які наразі перебувають у праві власності ОСОБА_4 будуть відчужені до прийняття рішення в даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 не зможе відшкодувати ту майнову шкоду, яка завдана протиправними діями ОСОБА_4 .

Отже, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, і вимоги пункту 2 частини 3 статті 132 КПК України виконані.

Так, з метою запобігання можливості приховування, використання, передачі, відчуження ОСОБА_4 майна належного йому на праві власності, а також з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення вчиненим ОСОБА_4 вбачається необхідність у накладенні арешту на зазначене майно із забороною відчуження чи в будь-який інший спосіб розпорядження зазначеним майном.

Таким чином арешт майна викликаний необхідністю відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просив суд його задовольнити.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя вважає, що дане клопотання не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Статтею 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів, 2) спеціальної конфіскації, 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

В судовому засіданні встановлено, що слідчим відділом Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000986, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.05.2022, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області надійшла заява ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_4 протягом 2018-2022 р. шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами заявника, в результаті чого заподіяв значної шкоди.

У вказаному кримінальному провадженні адвоката ОСОБА_5 визнано потерпілим, що підтверджено пам`яткою про права потерпілого від 01.06.2022.
Одночасно ним заявлено цивільний позов на суму 351 368, 96 грн.

В клопотанні прокурор зазначає, що якщо корпоративні права, які наразі перебувають у праві власності ОСОБА_4 будуть відчужені до прийняття рішення в даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 не зможе відшкодувати майнову шкоду, яка завдана протиправними діями ОСОБА_4 .
Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
З матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_4 не пред`явлена підозра в кримінальному провадженні № 0000986, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.05.2022, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Також відповідно до узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 КПК України, повідомлено про підозру або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особами, обвинувальний акт щодо яких передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями, підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.

В даному випадку жодній особі у вказаному кримінальному провадженні не пред`явлено підозри.

В даному випадку слідством не доведено, відповідно до ст. 170 КПК України, в рамках даного провадження необхідності накладення арешту.
Відповідно до положень ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Обов`язок доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого чи прокурора також і ч. 3 ст. 132 КПК України.

Надаючи оцінку доводам клопотання необхідно враховувати, що одним з принципів кримінального провадження є недоторканність права власності, відповідно до якого позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом (ст.16 КПК).

Варто звернути увагу, що однією із загальних засад кримінального провадження визначено змагальність сторін (ст. 22 КПК), яка передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, а суд лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Таким чином, саме учасник кримінального провадження, за клопотанням якого накладається арешт на майно в рамках кримінального провадження, зобов`язаний подати докази на підтвердження обґрунтованості обставин для застосування такого заходу забезпечення.

Таким чином, відсутні підстави для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт, оскільки стороною обвинувачення не надано достатніх підстав для висновку, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, а мета кримінального провадження не може бути досягнута і без застосування таких процесуальних заходів.

При цьому, необхідно звернути увагу на те, що накладення арешт на майно на підставі наведених у клопотанні підстав порушить «справедливий баланс» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини та юридичної особи.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, декларованого ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слідчий суддя зважає на те, що суспільний інтерес у даному кримінальному провадженні не є виправданим, оскільки накладення арешту на майно фактично призведе до обмеження у здійсненні діяльності ТОВ «ФКТН АГРО ПЛЮС» без достатніх підстав, передбачених законом. При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Як вбачається зі змісту клопотання слідчого, будь-яких даних на обґрунтування законності підстав накладення арешту на майно, які б відповідали меті та завданням арешту та свідчили про наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, воно не містить.

При цьому, необхідно звернути увагу на те, що накладення арешту на майно на підставі наведених у клопотанні підстав порушить «справедливий баланс» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини та юридичної особи.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Керуючись ст. ст. 98, 100, 131, 132, 167, 170, 171, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000986, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 31.05.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, про накладення арешту на майно залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1