ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2022/22 Справа № 185/2636/17 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2022 року про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000018 стосовно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Павлоград Дніпропетровської області, без місця реєстрації та проживаня, раніше судимий: 29.08.2016 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю:
в режимі відеоконференції:
захисника ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2022 року клопотання прокурора задоволено та продовжено ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 29 серпня 2022 року включно без визначення розміру застави.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції, зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії особливо тяжких злочинів та за який законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, а також враховано особу обвинуваченого, а саме те, що останній раніше судимий, офіційно не працевлаштований, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не має постійного місця мешкання та реєстрації що свідчить про відсутність у нього стійких соціальних зв`язків та підтверджує наявність ризиків того, що ОСОБА_6 побоюючись можливого покарання може переховуватись від суду, а також вчинити нові кримінальні правопорушення.
З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з її незаконністю та необґрунтованістю та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує на те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжувався 35 разів, обвинувачений утримується під вартою з 05.01.2017 року, що з урахування положень ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону №838-VIII від 26.11.2015 року) становить 11 років позбавлення волі, з можливого застосування покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років 2 місяці, що вказує на надмірну тривалість утримання обвинуваченого під вартою.
Також зазначає, що прокурор останні пів року подає аналогічні за змістом клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, не наводячи будь-яких підстав, з яких вважає, що ризики, передбачені п.п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та не перестали існувати, що, на його думку, свідчить про формальний підхід сторони обвинувачення до порядку продовження запобіжного заходу та впевненість у його продовженні судом.
Вказує, що перебуваючи під вартою більше 5 років, обвинувачений ОСОБА_6 зробив для себе належні висновки та не має намірів переховуватись від суду, здійснювати незаконний вплив на потерпілу та свідків або вчиняти нові злочини.
Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні захисник підтримав подану ним апеляційну скаргу та з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Інші учасники апеляційного перегляду про час та дату апеляційного провадження повідомлені належним чином, клопотань про їх особисту участь до суду не надходили, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України апеляційний суд здійснює розгляд без їх участі.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції не у повному обсязі дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону з огляду на таке.
Вироком Павлоградського районного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому остаточне покарання, з урахуванням ст. 71 КК України, у виді позбавлення волі на строк 11 років 3 місяці.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року вирок Павлоградського районного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2019 року стосовно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України скасовано з підстав істотного порушення норм КПК України та призначено новий розгляд в суді першої інстанції. При цьому, вказаний вирок не було скасовано у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості (ч. 1 ст. 414 КПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 416 КПК України, при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.
Таким чином, у зв`язку з тим, що вирок суду першої інстанції не було скасовано з підстав, передбачених ч. 1 ст. 414 КПК України, максимальне покарання, яке може бути призначене ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, не може перевищувати 11 років 3 місяців позбавлення волі.
В той же час, як слідує з матеріалів контрольного провадження та реєстру матеріалів досудового розслідування, ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на підставі ухвали слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2017 року, який відраховується з 04 січня 2017 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону №838-VIII від 26.11.2015 року), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вказаний Закон втратив чинність 21 червня 2017 року, що з огляду на положення ст. 5 КК України та правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 р. у справі №663/537/17, вказує на те, що дія вищезазначеного Закону розповсюджується на осіб, які вчинили кримінальні правопорушення до 21 червня 2017 року.
Таким чином, з огляду на ту обставину, що обвинуваченому ОСОБА_6 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, яке мало місце 03 січня 2017 року, тобто до втрати чинності Закону №838-VIII від 26.11.2015 року, останній станом на день розгляду апеляційної скарги перебуває в місцях попереднього ув`язнення 5 років 6 місяців 10 днів, що, в перерахунку, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону №838-VIII від 26.11.2015 року) складає 11 років та 20 днів.
Тобто можливий максимальний строк покарання, призначений судом першої інстанції у разі визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, за умови подальшого тримання обвинуваченого під вартою та з урахуванням положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції закону від 26.11.2015 року № 838-VIII, майже закінчився.
Проте правова природа запобіжних заходів те мета їх застосування є відмінною від мети кримінального покарання і такі заходи повинні застосовуватись через існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Перевіривши висновки суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів доходить висновку, що продовжує існувати ризик переховування обвинуваченого від суду, проте з огляду на майже відбуте ним покарання такий ризик істотно знижується і запобігти його настанню можливо шляхом застосування іншого запобіжного заходу, зокрема особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Таким чином, апеляційний суд враховує всі зазначені вище обставини, в тому числі і тяжкість кримінального правопорушення, проте для запобігання встановленому ризику та для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого достатнім буде застосувати до нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції має бути скасована з постановленням нової ухвали.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2022 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України відмовити.
Застосувати стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України строком до 29 серпня 2022 року, покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою на визначений час до суду;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;
- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні;
- повідомляти суд про зміну місця проживання.
Обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , письмово під підпис повідомити про покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з-під варти негайно.
Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора.
Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання направити прокурору та до ДУ Дніпровська установа виконання покарань №4 для виконання.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали оголосити 19 липня 2022 року о 10 годині 20 хвилин.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3