Справа №577/2755/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/323/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
Іменем України

18 жовтня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми у режимі відеоконференції кримінальне провадження № 577/2755/20 за апеляційними скаргами представника потерпілих ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08.09.2020, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , раніше не судима

визнана винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України,

сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_12 ,

обвинуваченої ОСОБА_13 ,

установила:

В поданих апеляційних скаргах:

- представник потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_14 просить вирок суду скасувати в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та прийняти у цій частині нове рішення, яким цивільні позови задовольнити і стягнути: з ОСОБА_13 на корить ОСОБА_10 500000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, 5000 грн в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу, а також стягнути на користь ОСОБА_10 з ПАТ «УПСК» 13844,10 грн витрат на поховання, 883,84 грн витрат матеріальних збитків на мотоцикл «DEFIANT DT 110», д. р. н. НОМЕР_1 та 1000 грн витрат на залучення оцінювача; з ОСОБА_13 на корить ОСОБА_11 500000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, 5000 грн в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що звернення потерпілих до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування відносить не до обов`язкового досудового врегулювання спору, а є позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка не виключає права потерпілого звернутися відразу до суду за захистом своїх. Сума регламентної виплати складає 28338 грн на кожну із потерпілих, чого явно не достатньо для відшкодування визначеної судом суми моральної шкоди 200000 грн, суд мав прийняти рішення про виплату потерпілим різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Крім того, судом першої інстанції було зроблено не правильні висновки про неучасть захисника під час досудового розслідування, адже дані про захисника були в обвинувальному акті, що само по собі підтверджує участь представника під час досудового розслідування, а тому сума відшкодування витрат на правову допомогу має бути збільшена;

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_15 також просить скасувати вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілих і прийняти нове рішення, яким стягнути: з ОСОБА_16 на користь потерпілої ОСОБА_10 14727,94 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 200000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди; з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_11 200000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, оскільки суд першої інстанції дійшов не правильного висновку, що звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування відноситься не до обов`язкового досудового врегулювання спору, а є позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка не виключає права потерпілого звернутися до суду за захистом своїх. Посилання суду у своєму рішенні на правовий висновок ВП ВС у справі № 755/18006/15 від 04.07.2018 є помилковим, оскільки він стосується інших правовідносин, а саме переходу права вимоги до страховика в порядку суброгації.

У запереченні захисник обвинуваченої ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_17 просить вирок суду у повному обсязі залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора та представника потерпілих без задоволення.

Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08.09.2020 ОСОБА_13 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, та їй призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування т/з строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК, звільнена від відбування основного покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 3 роки. На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК покладені обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Стягнуто з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_11 2500 грн витрат на правничу допомогу, а на користь ОСОБА_10 1000 грн (суму франшизи) та 2500 грн витрат на правничу допомогу.

Згідно вироку, ОСОБА_13 12.06.2020 близько 13:10, керуючи автомобілем «DACIA SANDERO» р. н. НОМЕР_2 та рухаючись вул. Євгена Коновальця у м. Конотопі Сумської області в напрямку центра міста, перебуваючи в районі перехрестя вул. Є. Коновальця, вул. Садова, вул. Братів Лузанів та вул. Миколи Амосова у м. Конотопі, виконуючи виїзд на дорогу з круговим рухом, порушила вимоги 10.1, 16.12 ПДР, не надала перевагу в русі мотоциклу «DEFIANT DT 110», р. н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_18 , який рухався через вказане перехрестя зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, в результаті чого відбулося їх зіткнення і ОСОБА_18 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи представника потерпілих ОСОБА_12 , потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , які підтримали свої апеляційні скарги, доводи прокурора ОСОБА_9 , який підтримав свою апеляційну скаргу, доводи обвинуваченої ОСОБА_13 про залишення вироку суду без змін, а апеляційних скарг без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги представника потерпілих та прокурора підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційних скаргах представника потерпілих та прокурора не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційних скарг про неправильне вирішення судом першої інстанції цивільного позову потерпілих, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими і такими, що заслуговують на увагу.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок, а п. 3 ч. 1 ст. 408 цього Кодексу передбачено випадки зміни вироку, зокрема у разі збільшення сум, які підлягають стягненню, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Підставою для зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження (п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК). Судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо, серед іншого, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності (п. 1, 4 ч. 1 ст. 411 КПК).

Судом першої інстанції цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди був задоволений частково і на користь ОСОБА_11 стягнуто 2500 грн витрат на правничу допомогу, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_13 , ПАТ «УПСК» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди також судом першої інстанції був задоволений судом першої інстанції також частково і на користь ОСОБА_10 стягнуто 1000 грн (сума франшизи) та 2500 грн витрат на правничу допомогу, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Як убачається з мотивувальної частині вироку, суд першої інстанції визначив (визнав) розмір заподіяної ОСОБА_11 та ОСОБА_10 моральної шкоди в сумі 200 000 грн кожній, але через те, що останні не звернулись з відповідною заявою до страховика про виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування, вони втратили право на таке відшкодування, як втратили право на відшкодування витрат на поховання в розмірі 14727,94 грн.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність стягнення суми франшизи у розмірі 1000 грн з обвинуваченої та необхідність зменшення сум стягнення витрат на правничу допомогу до 2500 грн кожній з потерпілій, оскільки у кримінальному провадженні був відсутній детальний опис робіт (надання послуг) адвокатом.

Разом з тим, вказані вище висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог потерпілих не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не ґрунтуються на законі.

Зокрема, наводячи свої мотиви, суд першої інстанції безпідставно послався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду (далі ВП ВС), сформульовану у постанові від 04.07.2018 (справа № 755/18006/15-ц), оскільки остання стосувалася питання про наявність можливості у страховика, який виплатив страхове відшкодування на підставі договору добровільного страхування наземних т/з, своєму страхувальнику, самостійно обирати, до кого саме звертатися з вимогою про стягнення суми виплаченого страховиком відшкодування: до винної особи чи у межах ліміту відповідальності страховика, в якого винна особа застрахувала цивільно-правову відповідальність, - до цього страховика. ВП ВС дійшла висновку, що страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене ст. 993 ЦК та 27 ЗУ «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Тобто, правова позиція була сформульована у справі щодо інших фактичних обставин і правових проблем, натомість у даному кримінальному провадженні жодного відшкодування страховиком виплачено не було, більше того останній у своєму відзиві (а. к. п. 128-135) фактично просив взагалі закрити провадження в цій частині.

Таким чином, колегія суддів вважає, що обраний судом першої інстанції підхід ставить у залежність право потерпілих на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи не звернення з заявою до страховика, що призводить до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання їх права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого ст. 128 КПК.

Відповідно ст. 55, 124 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Відповідно ч. 2 ст. 127 КПК, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні, а згідно ч. 1 ст. 128 цього Кодексу особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому КПК (ст. 62 КПК).

Обвинувачена ОСОБА_13 застрахувала свою цивільно-правову відповідальність як власника наземного т/з (а. к. п. 175), внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, заподіяла смерть потерпілому ОСОБА_18 , подія ДТП та наслідки, що настали у виді смерті останнього знаходяться у прямому причинно наслідковому зв`язку. При цьому положення ч. 1 ст. 128 КПК щодо можливості пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні, зокрема, до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за завдану шкоду, треба розуміти як можливість пред`явлення зазначеного позову до будь-якої особи (фізичної або юридичної), яка за законом виконує обов`язок з відшкодування шкоди, завданої обвинуваченою, як це мало місце у випадку з ПАТ «УПСК», яке у свою чергу виступає такою юридичною особою, яка за законом несе цивільну відповідальність перед потерпілими, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди і яка має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити до неї цивільний позов.

Колегія суддів вважає, що залучення ПАТ «УПСК» до участі у кримінальному провадженні як цивільного відповідача узгоджується з вимогами ст. 62, 128 КПК, оскільки обов`язок відшкодування шкоди, завданої ДТП, у тому числі, якщо йдеться про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом протиправного спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини. При цьому застосування положень ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ») у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.

Право потерпілої особи, у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 286 КК, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди, що також узгоджується зі ст. 15, 16 ЦК.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому:

1) ст. 35 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» - шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страховика за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування;

2) п. 36.1 ст. 36 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» - рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

У системному зв`язку зі ст. 36 положення пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації не звертався ані до страховика, ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Крім цього, у пп. 37.1.3 п. 37.1. ст. 37 Закону передбачено іншу підставу для відмови у відшкодуванні невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на його отримання, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Таким чином, у зазначеній нормі втілено загальний принцип недопустимості формального підходу до вирішення питання про здійснення або нездійснення компенсації і надання пріоритету зовнішній формі юридично значущих дій або бездіяльності над їх змістом і наслідками. Адже підставою для відмови у відшкодуванні визнаються не будь-які порушення регламентованої цим законом процедури, а лише ті, що призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру.

Водночас, у межах кримінального провадження за ч. 2 ст. 286 КК факт, обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінального провадження і належать до предмету доказування, а не звернення потерпілих безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню фактичних обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілих до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, попереднє звернення ОСОБА_11 та ОСОБА_10 до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ», не є обов`язковим.

Оскільки цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_13 та ПАТ «УПСК» був заявлений до суду 13.08.2020, а подія кримінального правопорушення мала місце 12.06.2020, то потерпіла здійснила своє волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права у строки, передбачені пп. 37.1.4. ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ», внаслідок чого такий цивільний позов має бути розглянутий судом по суті.

Відповідно ст. 1177 ЦК, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. При цьому потерпіла особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 1, 3 ст. 23 ЦК).

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб; може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ (смерті).

При вирішені позовів про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачам моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Заявлені потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 розмір моральної шкоди у сумі 500 000 грн кожній є явно таким, що не відповідає принципу розумності.

Беручи до уваги те, що загиблий ОСОБА_18 був батьком потерпілій ОСОБА_10 і остання в результаті таких трагічних подій зазнала неповоротних змін у своєму укладі життя (неможливість поспілкуватися, отримати пораду чи іншу будь яку допомогу від загиблого), що вплинуло і на стан самопочуття останньої, глибину фізичних і моральних страждань, їх тривалість, ступінь вини обвинуваченої, а тому колегія суддів приходить до переконання, що 150 000 грн на відшкодування моральної шкоди буде відповідати принципу розумності.

Щодо розміру моральної шкоди ОСОБА_11 , то суд апеляційної інстанції враховує, що загиблий ОСОБА_18 був чоловіком потерпілої, підтримкою та надійною опорою, погіршення її самопочуття, появу тривоги, зміни у звичайному життєвому укладі, а також той факт, що ДТП відбулося неподалік від будинку потерпілої, тому колегія суддів приходить до переконання, що 250 000 грн на відшкодування моральної шкоди буде відповідати принципу розумності.

Позовні вимоги ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_13 та ПАТ «УПСК» 1000 грн суми франшизи не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають, оскільки згідно пп. 12.2 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих не застосовується, так як внаслідок ДТП загинув ОСОБА_18 , внаслідок чого вирок суду першої інстанції в цій частині також є необґрунтованими.

Є необґрунтованим і висновок суду першої інстанції щодо стягнення на користь потерпілих 2500 грн кожній витрат на правничу допомогу, оскільки правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права (рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23рп/2009), і не обмежується лише участю адвоката ОСОБА_12 у 2-х судових засіданнях (04.08.2020 та 07.09.2020) та наявністю акту приймання-передачі наданих послуг. При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Зокрема, суд першої інстанції не звернув уваги на супровідний лист прокурора у кримінальному провадженні (а. к. п. 10), згідно якого до отримання судом обвинувального акту інтереси потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на досудовому розслідуванні представляла адвокат ОСОБА_12 . При цьому обсяг роботи з приводу підготовки та виготовлення цивільних позовів, які були подані в інтересах потерпілих, обґрунтування та надані докази на їх підтвердження вказують на явно активні дії з боку адвоката щодо збирання доказової бази. До кожного із цивільних позовів надано підтвердження зі сплати потерпілими на користь адвоката витрат на правові послуги (а. к. п. 76, 81). Інформації щодо не справжності (фіктивності) оплати у матеріалах кримінального провадження не має, а тому підстав стверджувати, що такого роду виплати не були проведені, колегія суддів не існує.

В цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін, а тому колегія суддів вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої ОСОБА_13 на користь кожної із потерпілих 5000 грн витрат на правову допомогу (ч. 1 ст. 124 КПК).

Підлягають задоволенню також витрати на поховання, а тому колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ПАТ «УПСК» на користь потерпілої ОСОБА_10 13844,10 грн, оскільки згідно ст. 1201 ЦК особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати; допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Відповідно ст. 2 ЗУ «Про поховання та похоронну справу», поховання померлого це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству; намогильні споруди пам`ятні споруди, що встановлюються на могилах та увічнюють пам`ять про померлих, а згідно п. 24 постанови № 6 ПВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості.

Відповідно ч. 4 ст. 12 ЗУ «Про поховання та похоронну справу», суб`єкти господарювання можуть самостійно на підставі звернення осіб, які зобов`язалися поховати померлого, виготовляти та реалізовувати предмети ритуальної належності, якщо вони відповідають державним стандартам та затвердженій вартості, де це передбачено законодавством.

На підтвердження понесених витрат на поховання свого батька ОСОБА_10 потерпіла ОСОБА_10 подала договір про надання ритуальних послуг (а. к. п. 70), договір замовлення (а. к. п. 71), свідоцтво про поховання (а. к. п. 72), чек (а. к. п. 73), товарний чек (а. к. п. 74), акт виконаних робіт (а. к. п. 75).

Відповідно п. 27.4 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ», страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть; загальний розмір відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Є обґрунтованими доводи апеляційних скарг про необхідність стягнення з ПАТ «УПСК» на користь потерпілої ОСОБА_10 883,84 грн витрат на відновлення мотоцикла.

Так, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням т/з, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє т/з, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК). Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК).

Відповідно ст. 1194 ЦК, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а згідно ст. 1192 ЦК розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. При цьому реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК).

Відповідно до пп. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, а згідно ст. 28-29 цього Закону шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням т/з. При цьому страховиком у зв`язку з пошкодженням т/з відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом т/з із урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

На підтвердження понесених витрат ОСОБА_10 подала звіт про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного т/з (а. к. п. 40-48), протокол технічного огляду колісного т/з (а. к. п. 49-50), ремонтну калькуляцію з документами щодо кваліфікації оцінювача (а. к. п. 51-68).

Крім того, позивачем ОСОБА_10 були заявлені вимоги про стягнення 1000 грн витрат на залучення оцінювача, які були підтверджені квитанцією (а. к. п. 69), але ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» не передбачає можливості стягнення такого роду витрат зі страховика, тому ці витрати підлягають стягненню з обвинуваченої ОСОБА_13 на користь ОСОБА_10 у порядку ч. 1 ст. 124 КПК.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок суду в частині вирішення цивільного позову через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, задовольнивши таким чином частково апеляційні скарги представника потерпілих та прокурора.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Апеляційні скарги представника потерпілих ОСОБА_6 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08.09.2020 відносно ОСОБА_19 змінити в частині вирішення цивільного позову потерпілих через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_13 та ПАТ «УПСК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_10 5000 грн витрат на правову допомогу, 1000 грн витрат на залучення оцінювача.

Стягнути з ПАТ «УПСК» на користь ОСОБА_10 150 000 грн моральної шкоди, 13844,10 грн витрат на поховання ОСОБА_18 , 883,84 грн витрат на відновлення мотоцикла «DEFIANT DT 110» д. н. з. НОМЕР_1 .

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_10 до ОСОБА_13 та ПАТ «УПСК» відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_13 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_11 5000 грн витрат на правову допомогу та 250 000 грн моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4