В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2022 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №0000499 від 24.05.2021 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, із середньою освітою, не одруженої, офіційно не працевлаштована, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
02 липня 2021 року приблизно о 16 годині 00 хвилин ОСОБА_5 , знаходилась у приміщенні комунальної квартири АДРЕСА_3 , де у неї виник словесний конфлікт із раніше незнайомою їй потерпілою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин.

Під час конфлікту, діючи з раптово виниклим умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень, переслідуючи мету нанесення тілесних ушкоджень та усвідомлюючи можливість настання наслідків після вчинених дій, ОСОБА_5 , знаходячись у коридорі комунальної квартири навпроти потерпілої ОСОБА_6 , обличчям один напроти одного, нанесла один удар кулаком в ділянку лобу з правої сторони, потім тримаючи однією рукою за волосся потерпілу ОСОБА_6 іншою рукою нанесла один удар в ділянку лівого вуха та після чого остання вкусила ОСОБА_6 за ліве передпліччя. Після чого нанесла один удар кулаком потерпілій ОСОБА_6 в ділянку грудей ліворуч, при цьому ОСОБА_8 хапала за праве передпліччя ОСОБА_6 .

Внаслідок вказаних дій потерпілій ОСОБА_6 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: садини на лівій вушній раковині у ділянці козелку, синці у ділянці проекції зовнішнього кінця правої надбрівної дуги, на ліктьовій поверхні правого передпліччя у верхній та середній третині, на попередній поверхні лівого плеча у середній третині, на тильній поверхні лівої кисті у ділянці проекції 3-ї п`ясної кістки, на передній грудній клітини у ділянці ребра, садина та синці на поверхні лівого передпліччя. Ці ушкодження утворилися від дії тупих предметів, індивідуальні особливості діючих поверхонь яких не відобразились, з місцем прикладання сили відповідно до локалізації ушкоджень, синці за механізмом удару або удару стиснення, садно та садно на тлі синця за механізмом удару тертя, та, враховуючи їх морфологічні ознаки, могли бути отримані у строк вказаний у постанові. За ступенем тяжкості: синці та садна викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п.2.3.2 «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Такі дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину в пред`явленому їй обвинуваченні визнала повністю, щиро покаялася в скоєному злочині, погодилася із кваліфікацією вчиненого нею діяння, та щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення надала пояснення як зазначено вище. Цивільний позов не визнала в повному обсязі. Вибачилася перед потерпілою ОСОБА_6 .

Враховуючи те, що обвинувачена та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, провів судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченої, потерпілої як цивільного позивача, та дослідивши матеріали на підтвердження позовних вимог, вивченням матеріалів що характеризують особистість обвинуваченої, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

За таких обставин, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_5 скоїла кримінальне правовпорушення - проступок та кваліфікує її дії відповідно за ч. 1 ст. 125 КК України, що виразилося в умисному легкому тілесному ушкодженні.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_5 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до кримінального проступку, його наслідки, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліку у лікаря психіатра, нарколога не перебуває, не одружена, не офіційно але працює, має постійне місце реєстрації та проживання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд визнає її щире каяття, що виразилося у повному визнанні своєї вини та правдивої розповіді про всі обставини вчиненого кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, та дотримуючись принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів та враховуючи характер скоєного кримінального правопорушення, помякшуючи та відсутність обтяжуючих покарання обставини, у сукупності із даними, що характеризують особу обвинуваченої, суб`єктивне ставлення ОСОБА_5 до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнала свою провину, висловила жаль з приводу вчиненого, у судовому засіданні у присутності учасників процесу попросила вибачення в потерпілої, та враховуючи, що за приписами ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, суд вважає, що покарання обвинуваченій ОСОБА_5 треба визначити в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України, у виді штрафу.

Таке покарання суд вважає необхідним та достатнім для її виправлення.

Потерпіла ОСОБА_6 заявила позов про стягнення шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, в загальному розмірі 209254,03 грн., яка складається з матеріальної шкоди, в розмірі 9254,03 грн., а також моральної шкоди в сумі 200 000 грн. А також заявила вимоги на відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 23 400 грн.

В судовому засіданні потерпіла та її представник підтримали позовні вимоги. Потерпіла в обгрунтування матеріальної шкоди посилалась на те, що вона лікувалася від отриманих ушкоджень, перебувала на амбулаторному лікуванні, та у подальшому також на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні з діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозку. У зв`язку з цим потерпіла понесла матеріальні витрати на придбання ліків. Також діями обвинуваченої їй було завдано моральної шкоди, яка полягала в тому, що змінився її спосіб життя, емоційний стан, вона почала погано спати, в неї постійнй головні болі, та вона постійно відчуває страх за своє життя та здоров`я.

Обвинувачена та цивільний відповідач ОСОБА_5 та її захисник проти задоволення позовних вимог заперечували в повному обсязі, було подано відзив на позов. Вказували що позовні вимоги не доведені, оскільки лікування від фактично отриманих ОСОБА_6 ушкоджень у виді синців та саден не потребувало проведення лікування та витрат. Діагноз ЗЧМТ, струс головного мозку не підтверджено висновком експертизи. Також не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_5 та хворобами від яких лікувалась ОСОБА_6 . Щодо вимог на відшкодування моральної шкоди вказували, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів в обгрунтування її наявності та розміру.

При вирішенні питання щодо цивільного позову заявленого ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальних проступком, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 328 КПК України, постановляючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє його повністю, частково, або відмовляє в його задоволенні.

Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд керується відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Із роз`яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року вбачається, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Наведені норми права не звільняють потерпілу особу від обов`язку довести обсяг заподіяної шкоди.

Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 9254,03 грн. не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_6 на підтвердження заподіяння їм матеріальної шкоди у розмірі 9254,03 грн. надали чеки та квитанції на придбання медикаментів, копії лікарняних листів, виписку із медичної карти амбулаторного хворого № 1234, консультативний висновок.

Проте, надані докази, не свідчать беззаперечно, що такі витрати були спричинені саме у зв`язку з неправомірними діями ОСОБА_5 та завданням останньою ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку експерта № 09-1009/2021 від 07.07.2021 року потерпілій ОСОБА_6 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: садини на лівій вушній раковині у ділянці козелку, синці у ділянці проекції зовнішнього кінця правої надбрівної дуги, на ліктьовій поверхні правого передпліччя у верхній та середній третині, на попередній поверхні лівого плеча у середній третині, на тильній поверхні лівої кисті у ділянці проекції 3-ї п`ясної кістки, на передній грудній клітини у ділянці ребра, садина та синці на поверхні лівого передпліччя. За ступенем тяжкості: синці та садна викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів.

Діагноз «забій м`яких тканин потилично-скроневої області», що встановлений потерпілій при її зверненні до лікувального закладу, не прийнятий до уваги при встановлені ступені тяжкості, так як встановлений на підставі суб`єктивних факторів та не підтверджується об`єктивними судово-медичними даними наявністю будь-яких ушкоджень (всинець, садноЮ рана тощо) в цій ділянці.

Діагноз «закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку», що встановлено у гр. ОСОБА_6 не має об`єктивного клініко-діагностичного обгрунтування, тобто не підтверджений клінічного спостереження динаміки неврологічного статусу та результатами додаткових інструментальних методів дослідження, що обумовлено вимогами клінічних протоколів надання медичної допомоги хворим з черепно-мозковою травмою. Таким чином даний діагноз не може бути прийнятий до уваги при визначенні ступеню тяжкості.

Як вбачається з виписки із медичної карти амбулаторного хворого № 1234, ОСОБА_6 проходила лікування в період з 21.07.2021 по 30.07.2021, та відповідно до виписки мала ряд основних та супутних неврологічних захворювань.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Належних та допустимих доказів на підтвердження безпосереднього причинного зв`язку між витратами яка понесла ОСОБА_6 на придбання ліків та, які завдані внаслідок дій відповідача ОСОБА_5 матеріали справи не містять.

Тому в цій частині позову слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до переконання, що винними діями обвинуваченої, через вчинене кримінальне правопорушення, потерпілій дійсно спричинено моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню.

Згідно статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у тому числі: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Таким чином, будь-який факт протиправної поведінки щодо особи має наслідком отримання даною особою моральної шкоди, оскільки вона впевнена, що її права є непорушними (ст.21 Конституції України).

Виходячи із зазначених норм Конституції УкраїнитаЦК України, суд вважає, що потерпіла має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок протиправної поведінки обвинуваченої.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Таким чином, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, судом з`ясовано, що за своїм характером кримінальне правопорушення, скоєне стосовно потерпілої, було спрямоване проти здоров`я особи, що є однією із важливіших цінностей та свобод людини охоронюваних державою.

Глибина фізичних та душевних страждань потерпілої, на думку суду, є відчутною, але не критичною. Безперечно особа страждала, протиправні дії відносно неї викликали зміни в її морально-психологічному стані, що внесло в її життя душевний та моральний дискомфорт. Судом встановлено, що потерпілій було заподіяно фізичний біль, що призвело до погіршення здоров`я. Визначаючи ступінь вини заподіювача, суд враховує, що порушення є умисним, оскільки пов`язане з завданням шкоди внаслідок фізичного насильства.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд вважає, що заявлений розмір моральної шкоди в сумі 200 000 грн є непропорційним до обсягу моральних страждань, спричинених потерпілій.
Виходячи із вищезазначеного, враховуючи обставини скоєного кримінального правопорушення, керуючись вимогами розумності і справедливості, суд вважає, що розмір компенсації моральної шкоди, завданої ОСОБА_6 у розмірі 10 000 гривень буде справедливою сатисфакцією потерпілої сторони внаслідок дій неправомірного характеру з боку заподіювача шкоди, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із моральними стражданнями ОСОБА_6 .

Крім того, цивільним позивачем ОСОБА_6 заявлено вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 23400 грн..

Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Потерпілою ОСОБА_6 на підтвердження понесених нею витрат на правову допомогу надано акт виконаних робіт від 28.12.2021 року, квитанції до прибуткового касового ордера від 03 серпня 2021 року на суму 14400 грн., та від 28.12.2021 року на 9000 грн..

Проте, так як цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 задоволено частково, то витрати на правову допомогу необхідно стягнути, відповідно до ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з обвинуваченої ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_6 слід стягнути 1123 гривень 20 копійок витрат на правничу допомогу.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн..

Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 грошові кошти на відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000 (десять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 витрати на правову допомогу у розмірі 1123 (одна тисячв сто двадцять три) грн. 20 коп.

В іншій частині у задоволенні цивільного позову відмовити.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 не обирався.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1