Справа № 5225666/18
Провадження № 1-кп/522/2029/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

здійснивши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі судовий розгляд у кримінальному провадженні №0000567 від 30.05.2017р. на підставі обвинувального акту стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великий Дальник Біляївського району Одеської області, громадянина України, українця, одруженого, маючого середню освіту, не працюючого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6

захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

29.05.2017р., приблизно о 21:30 год., в темний час доби, ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «Деу Нубіра», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та здійснюючи рух по вул. Колонтаївській з боку вул. Мечникова в напрямку вул. Серова в Приморському районі м. Одеси, проявляючи злочинну самовпевненість, порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 «б», 12.3 Правил дорожнього руху України, які передбачають:

п. 1.5 - Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3 - Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування ним у дорозі;

п. 12.3 - У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Порушення ПДД виразилось в тому, що 29.05.2017р., приблизно о 21:30 год., в темний час доби, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Деу Нубіра», реєстраційний номер НОМЕР_1 та здійснюючи рух поблизу розташування будинку № 8 по вул. Колонтаївській, маючи об`єктивну та реальну можливість своєчасного виявлення пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перетинала проїзну частину дороги в невстановленому місці зліва направо за його ходом руху, не урахував дорожню обстановку, не прийняв заходів щодо зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до повної його зупинки перед лінією руху пішохода та продовжив подальший рух в зазначеному режимі. Внаслідок необережних дій водій ОСОБА_4 допустив наїзд передньою частиною кузову керованого ним автомобіля «Деу Нубіра», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_9 , яка від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 627-1837/2017 від 04.07.2017р. встановлено, що смерть ОСОБА_9 знаходиться у прямому причинному зв`язку з наявною у неї відкритою черепно-мозковою травмою у вигляді крововиливів під м`якою оболонкою головного мозку, вогнищ розміжчення і контузійних крововиливів головного мозку, відкритого циркулярного перелому кісток основи черепа. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_9 з`явився набряк головного мозку.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 17-5906 від 14.02.2018р. встановлено, що в умовах даної дорожньо-транспортної пригоди в діях водія автомобіля «Деу Нубіра», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з настанням пригоди, оскільки він мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України не визнав, пояснюючи, що 29.05.2017р. приблизно о 21.30-21.40 годині він рухався по вул. Колонтаєвській в м. Одесі в напрямку автовокзалу. Продовживши рух після зупинки на пішохідному переході, за перехрестям, на дорогу вибігла дівчина, у зв`язку з чим сталася ДТП. Потерпіла бігла зліва направо, але він її побачив лише тоді, коли вона була перед авто, на відстані приблизно 0,5м. і він не встиг відреагувати, у зв`язку з чим збив потерпілу. Потерпіла в момент контакту з автомобілем була розташована правим боком стосовно машини. В момент ДТП потерпіла розмовляла по мобільному телефону, тримаючи його в руках. Їхав ОСОБА_4 зі швидкістю близько 40-45 км/год. Пересувався на лівій смузі дороги, так як права смуга була зайнята припаркованими автомобілями. Після ДТП, обвинувачений ОСОБА_4 зупинив автомобіль, вийшов з машини, викликав карету швидкої допомоги, дочекався медичних працівників, надав пояснення слідчому.

Відповідаючи на запитання учасників процесу, обвинувачений повідомив, що вважає, що потерпіла ОСОБА_9 бігла по дорозі в той момент, коли він її збив. Вважає так у зв`язку з тим, що він її пізно побачив. Вулиці на той момент не були освітлені ліхтарями.

Після ДТП обвинувачений ОСОБА_4 повідомив про пригоду диспетчеру служби таксі, страхову компанію не викликав із за шокового стану.

Про потерпілу та її родичів нічого не дізнавався після ДТП. Вважає, що попередити дорожньо транспортну пригоду не міг. В той момент він віз клієнтку таксі Білоус за визначеною адресою, тому не міг навмисно вбити потерпілу.

Потерпіла ОСОБА_10 ,- матір загиблої ОСОБА_9 в судовому засіданні повідомила, що 29.05.2017р. з 21.00 години вона розмовляла зі своєю донькою по телефону. Спочатку донька зайшла в аптеку, а потім повідомила, що йде до магазину «АТБ». Невдовзі потерпіла ОСОБА_10 почула вереск коліс, після чого зник телефонний зв`язок з донькою. ОСОБА_6 попросила свого сина підійти до «АТБ». Невдовзі з`явився зв`язок на мобільному телефоні її доньки, проте оточуючи люди повідомили по телефону, казали, то що її донька то жива, то мертва. Потім їй зателефонував син та повідомив, що її донька ОСОБА_9 померла.

Приїхавши до м. Одеси, свідок ОСОБА_10 та її чоловік поїхали в СВ по ДТП ГУНП в Одеській області, потім в морг, де опізнали свою доньку.

Потерпіла пояснила суду, що в ході досудового розслідування, обвинувачений ОСОБА_4 поводив себе дуже зухвало. Не допомагав потерпілим, не з`являвся до слідчого, надавав свідчення про те, що їх донька ОСОБА_9 самостійно стрибнула під колеса його автомобілю. Проте, як зазначила свідок ОСОБА_10 , їх донька не могла бігти та стрибати, так як вона в силу хвороби (плоскостопість (вульгусна) рефракційна амблеопія) ходила, як «качечка». Донька була ростом 160 см, та вагою, близько 90 кг.

Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_11 повідомив, що 29.05.2017р. він знаходився біля дружини, коли вона розмовляла із донькою по телефону. Дізнався про подію від дружини ОСОБА_10 . Приїхавши до м. Одеси, він з дружиною поїхали спочатку до слідчого, а потім в морг.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_12 повідомив, що являвся свідком ДТП та бачив, як автомобіль їхав на невисокій швидкості, близько 40 км/год з боку вул. Тираспольська площа в м. Одесі в сторону автовокзалу. Світло фар було вимкнено. Об`їжджаючи припарковані автомобілі водій автомобілю почав набирати швидкість. В цей час потерпіла дівчинка, прогулянковим кроком, не озираючись по сторонам та розмовляючи по мобільному телефону, переходила дорогу. Потерпіла не бігла. Переходила дорогу навскіс, з невеликим кутом. Потерпіла була в темній одежі, проте її було добре видно. Потім свідок ОСОБА_12 відволікся і знов подивився на учасників дорожнього руху, коли почув удар та побачив, як потерпілу перекидало через капот автомобіля зі сторони водія в сторону пасажирів. Водій автомобілю зупинив автомобіль та вийшов. Обвинувачений ОСОБА_4 після ДТП знаходився в шоковому стані, бігав, наче не знав за що схопитись. Вийшовши на вулицю, свідок ОСОБА_12 побачив потерпілу дівчинку, яка стікала кров`ю. Карету швидкої допомоги викликав свідок ОСОБА_12 .

Допитаний в якості свідка ОСОБА_13 повідомив суду, що в той вечір він йшов за потерпілою від вулиці Разумовській в м. Одесі. Потерпіла розмовляла по телефону, та перейшла на протилежну сторону вулиці Колонтаєвській в м. Одесі, але потім, по невідомим причинам, стала повертатись, досить різким кроком, назад на дорогу, на дорозі її вдарив автомобіль і вона впала. Наїзд був в тому місці, де вона лежала на відстані 1-5 метрів. Автомобіль їхав не швидко. Водію загороджували огляд два автомобіля, які були припарковані біля дороги. Фари в автомобілі обвинуваченого ОСОБА_4 були включені, освітлення було слабке. Швидкість автомобілю обвинуваченого, на момент прискорення ним швидкості, при об їзді припаркованих автомобілей, сягала близько 25-30 км/год.

Допитана в якості свідка ОСОБА_14 повідомила, що 29.05.2017р. викликала телефоном таксі, їхала в таксі під керуванням обвинуваченого ОСОБА_4 . Сиділа на задньому сидінні. На перехресті вул. пров. Садіковський в м. Одесі водій зупинив автомобіль, пропустив пішоходів, швидкість була не великою. Потерпіла переходила дорогу зліва направо по вул. Калантаєвській в м. Одесі. Свідок ОСОБА_14 побачила потерпілу вже під час ДТП. Яким чином та з якою швидкістю рухалась потерпіла, свідок ОСОБА_14 не бачила. Відбувся удар капотом з водійської сторони зліва. Дорога була неосвітлена. В автомобілі були включені фари або габаритні вогні. Дальнє світло не було включене.

Водій після ДТП вибіг з машини на дорогу, став викликати карету швидкої допомоги та просив всім викликати швидку допомогу, пояснюючи, що чим більше буде викликів, тим швидше вони приїдуть. Потім дві молоді жінки допомагали потерпілій, одна тримала голову потерпілій, а інша побігла в магазин купити воду. Водій підходив до потерпілої, проте, їй вже надавали допомогу перехожі.

Карета Швидкої допомоги приїхала лише приблизно через 30 хвилин, увесь цей час потерпіла була жива, з нею спілкувалась одна з молодих жінок.

Допитаний в якості свідка експерт автотехнік ОСОБА_15 повідомив, що експерт може розрахувати необхідні дані, лише на підставі тих даних, що йому було надано на час проведення експертизи, проте даних було недостатньо, щоб розрахувати швидкість автомобілю в момент наїзду на пішохода.

Допитаний в якості свідка - експерт ОНДКУ УМВС України в Одеській області ОСОБА_15 повідомив що, не може відповісти на питання щодо швидкості автомобілю в момент або після вчинення дорожньо транспортної пригоди, так як відсутня гальмівна інформація (сліди гальмування).

Також, суд дослідив письмові докази у кримінальному провадженні, надані стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочині, а саме:

-протокол огляду місця події місця ДТП від 29.05.2017р. відповідно до якого в п. 15 розділу «об`єкти, що обмежують оглядовість з робочого місця водія у напрямку руху, праворуч та ліворуч» зазначено праворуч автомобіль;

-висновок експерта №190/17-3395 від 20.07.2017р., відповідно до якого в момент первинного контакту тіло загиблого пішохода ОСОБА_9 було звернено правою бічною поверхнею відносно передньої поверхні бампера автомобіля.

Первинний контакт відбувся між внутрішньою поверхнею лівої гомілки гр. ОСОБА_9 та передньою поверхнею бампера автомобіля в ділянці переднього реєстраційного номерного знаку.

У момент первинного контакту з автомобілем тіло потерпілої знаходилось у вертикальному положенні, обидві нижні кінцівки контактували з елементами дорожнього покриття.

В момент первинного контакту з автомобілем потерпіла перебувала в динамічному стані (рухаючись нешвидким кроком в напрямку зліва-направо відносно руху автомобіля). Слід зазначити, що при наявності у постраждалої природженої патології з боку опорно-рухового апарату, вона не могла пересуватись у темпі бігу.

При закиданні тіла потерпілої на капот автомобіля утворилися сліди і пошкодження на автомобілі, які можливо віднести до утворення їх у результаті контакту з об`єктом, який не має рівноміцних металу кромок, із залишенням характерних для контакту з тілом людини пологих деформацій.

Під час даного подальшого контакту з автомобілем могло розпочатись формування переломів кісток черепу ОСОБА_9 та внутрішньомозкових ушкоджень.

Надалі відбулося падіння постраждалої з автомобіля та її контакт з дорожнім покриттям. На даному етапі, при відкиданні тіла потерпілої та контакті з елементами дорожнього покриття умовним центром тім`яно- потиличної ділянки голови остаточно сформувалась лінія перелому кісток основи та склепіння черепу, внутрішньомозкові ушкодження та виник крововилив вказаної локалізації. В наступному, внаслідок ковзання тіла потерпілої по дорожньому покриттю з його перекиданням сформувались садна та смуги зсаднення, крововиливи, ушкодження одягу і взуття.

В умовах даної дорожньо-транспортної події визначити експертним транспортно-трасологічним шляхом швидкість руху автомобіля «Деу Нубіра», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у межах транспортно-трасологічного дослідження, не є можливим. Виходячи з суто судово-медичних критеріїв експертизи транспортної травми (контакту з пішоходом легкового автомобіля) швидкість транспортного засобу при закиданні тіла потерпілого на капот повинна становити ніяк не менше ніж 35 км/год, та може бути і вище зазначеного числа.

Тілесні ушкодження у ОСОБА_9 у вигляді крововиливів під м`якою оболонкою головного мозку, вогнищ розміжчення і контузійних крововиливів головного мозку, відкритого циркулярного перелому кісток основи черепа слід вважати несумісними з подальшим життям потерпілої (смертельними). Смерть ОСОБА_9 настала в часовому проміжку секунди-хвилини з моменту заподіяння тілесних ушкоджень;

-постанова про залучення речових доказів автомобіля «Деу Нубіра», реєстраційний номер НОМЕР_1 та заява ОСОБА_4 про отримання на зберігання автомобілю;

-висновок експерта № 627-1837/2017 від 07.06.2017р., відповідно до якого, смерть ОСОБА_9 знаходиться у прямому причинному зв`язку з наявною у неї відкритою черепно-мозковою травмою у вигляді крововиливів під м`якою оболонкою головного мозку, відкритого циркулярного перелому кісток основи черепа. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_9 з`явився набряк головного мозку. Ступінь прояву трупних явищ, встановлених при судово-медичному дослідженні трупа у морзі ООБСМЕ від 30.05.2017р., свідчать про те, що смерть ОСОБА_9 могла настати 29.05.2017р. біля 21.00-22.00 години.

Ушкодження у вигляді саден лобової ділянки праворуч, садна нижнього повіка правого ока, садна носа, садна ділянки носогубного трикутника, крововиливів під м`якою оболонкою головного мозку, вогнищ розміжчення і контузійних крововиливів головного мозку відкритого циркулярного перелому кісток основи черепа складають єдиний нерозривний морфологічний комплекс відкритої черепно-мозкової травми та оцінюватися роздільно не можуть. Таким чином за критерієм небезпеки для життя, згідно з п. 2.1.2 Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень мають ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень.

Зазначені ушкодження утворилися від дії тупого (тупих) предмета (предметів) можливо в наслідок ДТП, індивідуальні особливості яких в ушкодженнях не відобразилися.

Переважна локалізація ушкоджень (голова) виявлених при дослідженні трупа ОСОБА_9 дозволяє припустити, що у момент заподіяння ушкоджень потерпіла була звернена тім`яно потилочною ділянкою голови до травмуючого предмету.

При судово токсилогічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_9 етиловий спирт не виявлений;

-висновок експерта № 17-2426 судової автотехнічної експертизи з дослідження технічного стану автомобілю «Деу Нубіра», реєстраційний номер НОМЕР_1 від 07.07.2017р., відповідно до якого, на момент ДТП рульове управління та гальмівна система автомобіля перебувала в працездатному стані що дозволяло водієві здійснювати рух по наміченій траєкторії, ефективно знижувати швидкість аж до зупинки й не мали несправностей, які б раптово для водія могли обумовити відмову систем, втрату керованості, або відведення автомобіля від заданого водієм напрямку руху;

-висновок №17-2425 судової транспортно трасологічної експертизи по дослідженню слідів і пошкоджень на автомобілі « Деу Нубіра», від 07.07.2017р., відповідно до якого на автомобілі визначається наявність слідів і пошкоджень, які можливо віднести до утворення їх у результаті контакту з об`єктом, який не має рівноміцних металу кромок, із залишенням характерних для контакту з тілом людини пологих деформацій.

Розподіл ушкоджень і ступінь їх вираженості можливо віднести для наступного механізму контактування з пішоходом первинне контактування з центральною стороною фронтальної частини автомобіля на відстані 69…..79 см. від лівої бічної частини з подальшим закидом пішохода на капот автомобіля;

-протокол слідчого експерименту від 25.07.2017р., за участю ОСОБА_4 та потерпілої ОСОБА_10 проведеного на місці ДТП;

-протокол слідчого експерименту від 28.07.2017р. за участю потерпілої ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , та обвинуваченого ОСОБА_4 , проведеного на місці ДТП;

-протокол проведення слідчого експерименту від 12.10.2017р. за участю потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_12 , проведеного на місці ДТП;

-протокол проведення слідчого експерименту від 14.07.2017р. за участю потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_16 , проведеного на місці ДТП;

-висновок № 17-5906 судової експертизи обставин та механізму ДТП від 14.02.2018р., відповідно до якого, в умовах даної пригоди водію автомобіля «Деу Нубіра», ОСОБА_4 з моменту виникнення небезпеки для руху необхідно було негайно прийняти заходи до зниження швидкості руху, аж до зупинки, що передбачено вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України.

В умовах даної дорожньої події в діях водія автомобіля ОСОБА_4 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3. ПДДУ, виконуючі які, водій мав технічну можливість запобігти настання даної дорожньо транспортної пригоди. У даному випадку невідповідності вимогам п. 12.3 ПДР створювали необхідні і достатні умови для настання події і перебували з ним у причинному зв`язку;

-довідка УІАП ГУНП в Одеській області від 14.03.2018р. відповідно до якої ОСОБА_4 не має судимості;

-висновок щодо результатів медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного та іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 30.05.2017р. об 00.35 стосовно ОСОБА_4 , відповідно до якого відомості щодо наявності зазначених показників,- відсутні;

-довідка КУ ООМЦПЗ від 20.03.2018р., відповідно до якої ОСОБА_4 в архіві і по картотеці не значиться;

-довідка КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» від 20.03.2018р., відповідно до якої згідно з даними архіву, реєстратури та картотеки центру на наркологічному обліку не значиться;

-позитивна характеристика на ОСОБА_4 з місця мешкання;

-свідоцтво про народження ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

-свідоцтво про народження ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Крім того, в судовому засіданні судом оголошено висновок експерта № 538-А від 03.08.2020р., призначеного відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Одеси 11.02.2020р. про проведення додаткової автотехнічної та транспортно трасологічної експертизи, відповідно до якого, встановити швидкість руху автомобіля «Деу Нубіра», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент настання події ДТП та відповісти на поставлене питання експертним шляхом не виявляється можливим з причин, зазначених в дослідницькій частині до цього питання (відсутність необхідних вихідних даних, а саме: даних про відстань, яку подалав автомобіль «Деу Нубіра», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в загальмованому стані до місця наїзду на пішохода, або після наїзду до повної зупинки автомобіля).

За таких обставин, суд, проаналізувавши та надавши відповідну оцінку вищевикладеним та безпосередньо дослідженим у судовому засіданні доказам сторони обвинувачення, оцінюючи досліджені в справі і викладені в цьому вироку докази, в результаті їх всебічного, повного і об`єктивного дослідження, приходить до висновку, що докази сторони обвинувачення повно та об`єктивно підтверджують винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, пред`явлене обвинувачення знайшло своє підтвердження в ході проведеного судового розгляду обвинувального акту стосовно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000567 від 30.05.2017р.

Відповідно до ст.95 КПК України суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 цього кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Аналізуючи досліджені судом докази, що надані стороною обвинувачення, суд не приймає до уваги доводи обвинуваченого та його захисника про те, що ОСОБА_4 слід виправдати у пред`явленому обвинуваченні. Доказів, які б спростовували винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, стороною захисту до суду не надано.

Таким чином, причетність обвинуваченого ОСОБА_4 до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України є доведеною в суді прокурором в рамках дотримання принципу змагальності, визначеного ст.22 КПК України, з урахуванням доказів, які були досліджені в ході судового розгляду та оцінені з точки зору їх достатності та взаємозв`язку.

Суд вважає, що дії обвинуваченого органом досудового розслідування вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України, що виразились в порушенні правил дорожнього руху України особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Щодо позиції обвинуваченого та його захисника, обраної під час допиту стосовно відсутності в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, суд вважає її необґрунтованою, оскільки всі вони зводяться до заперечень стороною захисту обставин ДТП.

Посилання сторони захисту, що ДТП трапилось внаслідок того, що потерпіла ОСОБА_9 перебігала дорогу та самостійно стрибнула під колеса автомобілю, яким керував обвинувачений ОСОБА_4 , у зв`язку з чим обвинувачений ОСОБА_4 не встиг зорієнтуватися та не зміг уникнути ДТП, спростовується показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка повідомила, що їх донька не могла б бігти та стрибати, так як вона в силу хвороби ((плоскостопість (вульгусна) рефракційна амблеопія) ходила, як «качечка». Донька була ростом 160 см, та вагою, близько 90 кг. Крім того, допитані в якості свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_13 зазначили, що потерпіла ОСОБА_9 , перетинаючи дорогу, йшла прогулянковим або спішним ходом, при цьому свідок ОСОБА_19 чітко зазначив, що потерпіла не бігла по дорозі. Крім того, відповідно до висновку експерта №190/17-3395 від 20.07.2017р., в момент первинного контакту з автомобілем потерпіла перебувала в динамічному стані (рухаючись нешвидким кроком в напрямку зліва-направо відносно руху автомобіля). Експертом зазначено, що при наявності у постраждалої природженої патології з боку опорно-рухового апарату, вона не могла пересуватись у темпі бігу.

Вказані у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 29.05.2017р. та додатках до нього відомості підтверджують встановлені обставини, щодо місця та обставин дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, відповідно до висновку № 17-5906 судової експертизи обставин та механізму ДТП від 14.02.2018р., вбачається, що в умовах даної пригоди водію автомобіля «Деу Нубіра», ОСОБА_4 з моменту виникнення небезпеки для руху необхідно було негайно прийняти заходи до зниження швидкості руху, аж до зупинки, що передбачено вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України.

В умовах даної дорожньої події в діях водія автомобіля ОСОБА_4 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3. ПДДУ, виконуючі які водій мав технічну можливість запобігти настання даної дорожньо транспортної пригоди. У даному випадку невідповідності вимогам п. 12.3 ПДР створювали необхідні і достатні умови для настання події і перебували з ним у причинному зв`язку.

Кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_4 потягло тяжкі і невідворотні наслідки у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_9 .

Вказані обвинуваченим та його захисником обставини не приймаються судом, та не спростовують вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. В кримінальному проваджені, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000567 від 30 травня 2017 року отримано ряд доказів, що підтверджують вину обвинуваченого та спростовують позицію захисту.

За таких обставин, посилання захисників, що у вказаних діях ОСОБА_4 , відсутній склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, спростовується показами потерпілої, свідків, доказами, дослідженими в судовому засіданні, зокрема, висновками експерта.

Таким чином, пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення суд визнає доведеним і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України.

Доказів, які б вказували на невинуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, під час судового розгляду суду не надано стороною захисту, показань, що спростовують позицію сторони обвинувачення також надано не було.

В п.19 ч.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996р. "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя " зазначається, що згідно ст. 62 Конституції обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально - процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.

Так, в судовому засіданні не здобуто жодних даних, що докази сторони обвинувачення були отримані незаконним шляхом чи з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини, чи не уповноваженою на це особою, чи з іншими порушеннями, передбаченими процесуальним законом.

Оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд прийшов до висновку, що стороною обвинувачення доведено як подію кримінального правопорушення, так і те, що вказане кримінальне правопорушення вчинено саме обвинуваченим ОСОБА_4 .

Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд в дотримання вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2004 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Тому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання суд враховує обставини вчинення та тяжкість злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, санкція якого передбачає визначений вид покарання - позбавлення волі.

За змістом п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

В силу приписів п.3 ч.1 ст. 65 КК України, суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, враховує обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч.2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

За таких обставин, до обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить той факт, що він виховує перебуває двоє малолітніх дітей, а саме ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_18 - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Слід зазначити, що як передбачає ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_20 , є злочином з необережною формою вини, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, також що при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зі ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», враховуючи характеризуючі дані особи винного, який раніше не судимий, характеризується за місцем проживання, виключно позитивно, не перебуває на обліку у лікаря нарколога, психіатра, має постійне місце проживання, з урахуванням пом`якшуючої обставини, що на його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей, відсутності обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, також відношення обвинуваченого до вчиненого, який у вчиненому не розкаявся, позицію потерпілої щодо міри покарання, суд враховує і те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настали тяжкі наслідки у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_9 , моральна та матеріальна шкода потерпілій не відшкодована, поведінку обвинуваченого після вчиненого злочину, суд приходить до висновку про неможливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а тому вважає можливим призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, що буде достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що на переконання суду відповідає тяжкості вчиненого злочину і наслідкам, які настали.

При вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченому у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує, що внаслідок порушення останнім правил дорожнього руху України було спричинено смерть потерпілої ОСОБА_9 , право суду на обрання додаткового покарання, передбаченого санкцією статті, суд приходить до висновку про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Таку міру покарання суд застосовує до обвинуваченого ОСОБА_4 , враховуючи конкретні обставини справи та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, грубість порушень вимог Правил дорожнього руху України, що потягло за собою тяжкі наслідки у вигляді загибелі потерпілої ОСОБА_21 , враховуючи відсутність осуду свого діяння з боку ОСОБА_4 , який, не зважаючи на тривалий час, що пройшов з дня ДТП, не тільки не компенсував спричиненої майнової та моральної шкоди, а навіть не намагався цього зробити; позицію потерпілої, яка втратила свою доньку та просила призначити ОСОБА_4 максимально суворе покарання у виді позбавлення волі, суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме особі обвинуваченого та характеру вчиненого та буде пропорційним порушеному праву і сприятиме його правомірній поведінці та визначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого, попередження нових злочинів.

Стосовно поданого потерпілою ОСОБА_6 цивільного позову суд зазначає наступне.

Так, в даному кримінальному провадженні потерпілою подано цивільний позов до ОСОБА_4 , ОСОБА_22 та «Страхової компанії «Київ Ре» про солідарне стягнення моральної шкоди у розмірі 700000,00 грн. та майнової шкоди у розмірі 108423,69 грн., який вона підтримує у повному обсязі та просила суд його задовольнити.

Директором ТДВ «СК «Київ Ре» ОСОБА_23 надано до суду письмові заперечення, відповідно до яких заявник просить відмовити у задоволенні позовної заяви потерпілої ОСОБА_6 , у тому числі з тих причин, що потерпілою в порушення ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортів» не подано Страховику ТДВ «СК «Київ Ре», ані повідомлення про ДТП, ані заяви про страхове відшкодування, крім того, потерпілою не пред`явлено оригіналу свідоцтва про смерть ОСОБА_9 , що унеможливлює здійснити виплату матеріальної та моральної шкоди у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Крім того, як зазначає ОСОБА_23 в позовній заяві, позивач зазначає, що на виготовлення пам`ятника нею витрачено 42000 грн., однак до позову не додано копії фіскального або товарного чеку, які б підтверджували витрати на спорудження надгробного пам`ятника; не додано позивачем і копій платіжних документів щодо оплати підготовки до поховань на суму 2500 гривень, транспортування загиблої до міста поховання -5000 гривень, придбання вбирання на поховання загиблої 17950 гривень. Витрати на проведення поминальних обідів в сумі 4300 гривень, зазначені в рахунках від 29.05.2017р. та від 03.06.2017р. також не підлягають до відшкодування в якості витрат на поховання, оскільки відповідно до абзацу 17 ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» не відносяться до комплексу заходів, передбачених вищевказаними нормами Закону.

Крім того, ОСОБА_23 зазначено, що відповідно до п. 27.3 Закону, винна особа відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи у тому числі її батькам. Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентованої виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку (3200х12=38400 грн.) Однак ОСОБА_23 вважає, що відсутні підстави для сплати відшкодування за позовом ОСОБА_6 , оскільки Страховиком, жодним чином не було порушено прав та законних інтересів потерпілої особи.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Згідно з положеннями частини 2 статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до частини 1 статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Стаття 62 КПК України передбачає, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Як встановлює ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_22 , власника автомобіля «Деу Нубіра», реєстраційний номер НОМЕР_1 , (водій автомобіля під час ДТП був ОСОБА_4 ) застрахована в ТОВ Страхова компанією ТДВ «СК «Київ Ре» Відповідно до Полісу поліс ОСЦПВВНТЗ №АЕ/8786422 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28.07.2016 року (строк дії з 29.07.2016 року по 28.07.2017 року).

Вартість витрат, понесених з організацією поховання, понесених потерпілим підтверджується: товарним чеком б/н від 03.06.2017р. (ФОП ОСОБА_24 ) на суму 3500 грн., за квитанцією до прибуткового касового ордеру б/н від 02.06.2017р. (ФОП ОСОБА_25 ) на суму 3500 грн., за рахунком фактурою б/н від 02.05.2017р. (дата не коректна до дати ДТП) ФОП ОСОБА_26 ) на суму 8080 гривень, а отже, позов потерпілого до ТОВ «Страхова компанія «Кредо» про відшкодування майнової шкоди підлягає частковому задоволенню на загальну суму 15080 грн., в частині документального підтвердження витрат наданими квитанціями.

Так, не можуть бути задоволені вимоги про стягнення витрат на поминальний обід в сумі 4300 грн., підтверджені рахунками від 29.05.2017р. та від 03.06.2017р., оскільки відповідно до ст. 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" поминальний обід віднесено до церемонії поминання, а не до поховання, а також інші вимоги потерпілого (виготовлення пам`ятника на суму 42000 грн., оплата підготовки до поховань на суму 2500 грн., транспортування загиблої до міста поховання 5000 гривень, придбання вбрання на поховання загиблої на суму-17950 грн.), що не підтверджені належними письмовими доказами.

Крім того, відповідно до п. 27.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.

На підставі викладеного, витрати потерпілої ОСОБА_6 , пов`язані зі сплатою вартості проїзду (проїздні документи на суму 8073,69 грн.) та грошові кошти, витрачені на пожертвування за період проживання в м. Одесі (прибуткові касові ордери на суму -12890 грн.) не підлягають стягненню з ТДВ «СК «Київ Ре».

Також, частковому задоволенню підлягають позовні вимоги потерпілого про стягнення з ТДВ «СК «Київ Ре» моральної шкоди, виходячи із наступного.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 №1961-IV, за змістом якого (ст.ст.9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 19.06.2019 року, 465/4621/16-к зазначила, що для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", не є обов`язковим.

Частина 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регламентує порядок виплати моральної шкоди у зв`язку із смертю потерпілого, а саме: «Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами». Тобто: 3200,00х12=38400,00 грн., де 3200,00 - розмір мінімальної заробітної плати на дату ДТП.

Таким чином, суд вважає необхідним задовольнити частково цивільний позов ОСОБА_6 до ТДВ «СК «Київ Ре» в частині стягнення моральної шкоди - на суму 38400,20 грн., що відповідає нормам п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Щодо вирішення цивільного позову в частині солідарного стягнення з ОСОБА_4 матеріальної шкоди у сумі 108423,69 грн. суд виходить із наступного.

Відповідно до вимог ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

На підставі викладеного, позовні вимоги потерпілої ОСОБА_6 щодо стягнення з ОСОБА_4 на її користь матеріальних витрат на проведення поминальних обідів в сумі 4300 гривень (рахунки від 29.05.2017р. та від 03.07.2017р.), підлягають задоволенню, як аргументовані та такі, що мають документальне підтвердження.

Проте, відповідно до ст. 122 КПК України витрати, пов`язані із участю потерпілих у кримінальному провадженні, залученням та участю перекладачів для перекладу показань підозрюваного, обвинуваченого, потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінетів міністрів України №710 від 1 липня 1996 р. «Про затвердження Інструкції про порядок і розміри компенсації (відшкодування) витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів досудового розслідування, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним спеціалізованим установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів» вбачається, що особам, які не є працівниками підприємств, установ чи організацій, виплачується компенсація (здійснюється відшкодування) за відрив від звичайних занять.

Відповідно до п. 9 Інструкції виплати компенсації (відшкодування) особі за відрив від звичайних занять і за проведену роботу провадяться за постановою (ухвалою) органу, який зробив виклик. У постанові (ухвалі) зазначаються вихідні дані для визначення суми винагороди (конкретний розмір винагороди у межах норм, зазначених у пунктах 2, 3, 5, 6, 6-1 цієї Інструкції, та час, затрачений нею у зв`язку з явкою за викликом і на виконання даного їй завдання).

На підставі викладеного, позовні вимоги потерпілої ОСОБА_6 про стягнення у тому числі з обвинуваченого ОСОБА_4 матеріальних збитків, пов`язаних з витратами на проїзд до м. Одеси, не підлягають розгляду під час винесення судового рішення у виді вироку, та можуть бути розглянуті поза межами судового розгляду обвинувального акту стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України, за заявою потерпілої в порядку ст. 122 КПК України до органів досудового розслідування, прокуратури, суду, тощо про відшкодування зазначених витрат за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Крім того, витрати потерпілої ОСОБА_6 , пов`язані із пожертвуваннями за період проживання в м. Одесі (прибуткові касові ордери на суму - 12890 грн.), не підлягають стягненню з ОСОБА_4 , оскільки дані витрати не пов`язані з майновою шкодою, завданою кримінальним правопорушенням, а є благодійною допомогою.

Щодо вирішення цивільного позову в частині солідарного стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди у сумі 700 000 грн. суд виходить із наступного.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я є найвищою соціальною цінністю.

Загальні положення відшкодування моральної шкоди регламентовані ст.23 ЦК України.

Зокрема, як встановлено ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; а відповідно до ч.2 цієї ж норми закону моральна шкода полягає: п.2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частиною 3 даної норми закону встановлюється: Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити у рішенні відповідні мотиви.

Судом враховується характер неправомірних дій ОСОБА_4 , тяжкість наслідків вчиненого кримінального правопорушення, обставини завдання такої шкоди, що призвели до смерті ОСОБА_9 , а також причинно-наслідковий зв`язок між таким злочинним діянням обвинуваченого та спричиненими наслідками у виді моральної шкоди, заподіяної її матері ОСОБА_6 .

За вказаних обставин, судом, оцінюються моральні страждання, завдані потерпілому внаслідок смерті члена сім`ї, і які не є одномоментними, адже загибель близької людини - спричиняє довгострокову і непоправну душевну біль і тугу від такої втрати.

При цьому, на переконання суду, із врахуванням характеру та обсягу страждань, яких зазнала потерпіла ОСОБА_6 внаслідок вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, характеру немайнових втрат потерпілої, які не можуть бути відновлені, внаслідок смерті її доньки, характеру та тривалості заподіяних їй моральних, душевних, психічних страждань, тяжкості вимушених змін у її житті та ступеня вини обвинуваченого, сума грошового відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_6 підлягає частковому стягненню у розмірі 400 000 грн., що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

За вказаних обставин, розмір моральної шкоди у сумі 700 000 для відшкодування потерпілій, як остання заявила у цивільному позові, - є занадто великим та таким, що не узгоджується із означеними вище засадами розумності, виваженості та справедливості.

Крім того, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідальність, у таких випадках, несе винна особа, яка є водієм автомобіля чи особа, яка керувала таким автомобілем і з вини якої сталася ДТП. Відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, якщо особа під час керування автомобілем мала посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на такий, переданий їй власником чи іншою особою, яка на законній правовій підставі використовує цей транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання майнової шкоди.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що власник автомобілю «Деу Нубіра», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_22 не є особою, яка відповідно до чинного законодавства несе відповідальність за завдання майнової шкоди, а отже цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до ОСОБА_22 як до цивільного відповідача, не може бути пред`явлено в межах кримінального провадження.

Питання речових доказів слід вирішити, керуючись правилами, викладеними в ст. 100 КПК України.

Питання про скасування арешту майна слід вирішити, керуючись правилами, викладеними в ст. 174 КПК України.

Керуючись ст.ст. 366, 367, 368, 369, 370, 371, 373, 374,375, 376, 395, 532 КПК України /в редакції 2012 року/, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 ,- не застосовувся.

Обрати стосовно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до строку набрання чинності вироку суду, поклавши на нього наступні процесуальні обов`язки:

1)не відлучатися із населеного пункту, в якому ОСОБА_4 зареєстрований та проживає чи перебуває, без дозволу суду;

2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Строк дії запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання до набрання вироку суду чинності,- залишити без змін, після чого скасувати, а обвинуваченого направити в місця позбавлення волі для відбування покарання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_6 завдану моральну шкоду у сумі 400000 (чотириста тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_6 завдану матеріальну шкоду у сумі 4300 (чотири тисячі триста) гривень.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КИЇВ РЕ», ідентифікаційний код 33442139, індекс 03150, м. Київ, вул. Анрі Барбюса, буд. 13-Б, (адреса електронної пошти ).на користь потерпілої ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 15080 (п`ятнадцять тисяч вісімдесят) гривень 20 .

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КИЇВ РЕ», ідентифікаційний код 33442139, індекс 03150, м. Київ, вул. Анрі Барбюса, буд. 13-Б, (адреса електронної пошти ).на користь потерпілої ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 38400 (тридцять вісім тисяч чотириста) гривень 20 (двадцять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави- витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням експертизи:

- транспортно-технічної експертизи № 17-2426/51 від 04.07.2017, вартістю 1980.80 грн.;

- транспортно-трасологічної експертизи № 17-2425/51 від 07.07.2017, вартістю 1485.60 грн.;

- судово автотехнічної експертизи № 17-5906 від 14.02.2018 по дослідженню обставин наїзду автомобіля на пішохода, вартістю 2002.00 грн.;

- судово транспортно трасологічної експертизи від 03.08.2020р. № 538-А, вартістю 1961.40 грн.

Речові докази по даному кримінальному провадженню: автомобіль «Деу Нубіра», реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий під зберігальну записку обвинуваченому ОСОБА_4 ,- вважати повернутими за належністю.

Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку суду після його проголошення.

Суддя Приморського
районного суду м. Одеси ОСОБА_1

26.10.2021