Справа № 148/2000/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2022 року м. Тульчин

Тульчинський районний суд
Вінницької області
у складі: судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Тульчина матеріали кримінального провадження № 0000315 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нестерварка, Тульчинський район Вінницька область, зареєстрованого, за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого, за адресою: АДРЕСА_2 , з середньо-спеціальною освітою, одруженого, офіційно не працюючого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 -
ВСТАНОВИВ:
До Тульчинського районного суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт щодо обвинувачення ОСОБА_3 у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, разом з угодою про визнання винуватості, відповідно до якої, з метою уникнути відповідальності за адміністративні правопорушення, передбачені ст. 121, 130 КУпАП, ОСОБА_3 28.09.2021 близько 21:00 год. перебуваючи біля автомобіля марки «ВАЗ 210700-20», державний номерний знак НОМЕР_1 , шо знаходився по вул. М. Лeонтовича, с. Нестерварка, Тульчинський район Вінницька область, висловив пропозицію службовим особам - поліцейському СРПП Тульчинського РВП ГУНП у Bінницькій області сержанту поліції ОСОБА_6 та поліцейському СРПП Тульчинського РВП ГУНП у Bінницькій області старшому сержанту поліції ОСОБА_7 про надання неправомірної вигоди в сумі 3000 грн. за непритягнення його до адміністративної відповідальності за наступних обставин.
Так, 28.09.2021, відповідно до затвердженого начальником Тульчинського РВП ГУНП у Bінницькій області полковником поліції ОСОБА_8 , графіку чергувань по Тульчинському РВП ГУНП у Bінницькій області, поліцейські СРПП Тульчинського РВП ГУНП у Bінницькій області сержант поліції ОСОБА_6 та старший сержант поліції ОСОБА_7 , які згідно з п. 1 примітки до ст. 364 КК України, є службовими особами, посади яких згідно з п. 3 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про Державну службу» відносяться до посад категорії "В", у складі оперативної чергової групи по Тульчинському РВП ГУНП у Вінницькій області, на службовому автомобілі «Renault» моделі «Duster» державний номерний знак НОМЕР_2 , здійснювалося патрулювання прилеглих до м. Тульчина Вінницької області населених пунктів, зокрема с. Нестерварка, Тульчинський район Вінницька область.
В ході патрулювання, працівниками поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по вул. М.Леонтовича, с. Нестерварка, Тульчинський район Вінницька область, на підставі ст. 31, 35 Закону України «Про Національну поліцію» зупинено автомобіль марки «ВАЗ 210700-20», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , який допустив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП, а саме - порушив вимоги п. 9.2 ПДР України, щодо необхідності водія перед перестроюванням, поворотом або розворотом подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку.
У подальшому сержант поліції ОСОБА_6 в межах розмови із зупиненим ним водієм ОСОБА_3 , який знаходився у керованому транспортному засобі, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак aлкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, шо знижують увагy та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС, МОЗ №1452/735 від 09.11.2015, виявив у останнього явні видимі ознаки алкогольного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у зв`язку з чим відповідно ч. 12 розділу II вказаної інструкції, повідомив водія ОСОБА_3 , про необхідність його огляду на стан алкогольного сп`яніння, за допомогою приладу алкотестеру «Драгер», на що ОСОБА_3 відмовився.
Отримавши від водія відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, працівниками поліції, на підставі ст. 30 Закону України «Про Національну поліцію» та ч. 2 п. 5 розділу 1 та розділу 9 «Iнструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015, повідомлено про складання, щодо нього адміністративних матеріалів.
В той же час, ОСОБА_3 , усвідомлюючи що працівники поліції є службовими особами, які згідно зі ст. 255 КУпАП, уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена ст. 121, 130 КУпАП, достовірно знаючи механізм складання та розгляду протоколів про адміністративні правопорушення, розуміючи незаконність своїх дій та достовірно усвідомлюючи факт кримінальної відповідальності за надання неправомірної вигоди службовій особі, оскільки неодноразово був про неї попереджений, діючи умисно, з метою уникнення відповідальності та нескладання відносно нього протоколу про адміністративні правопорушення, у ході розмови висловив словесну пропозицію сержанту поліції ОСОБА_6 , шодо надання йому неправомірної вигоди, а саме грошових коштів в сумі 2000 грн., після чого був вкотре попереджений працівниками поліції, що перебували поряд з ним, про незаконність його дій тапро кримінальну відповідальність за пропозицію надання неправомірної вигоди, на що ОСОБА_3 не відреагував та почав пропонувати поліцейському ОСОБА_6 неправомірну вигоду, вже в сумі 3000 грн., з метою уникнення відповідальності та нескладання відносно нього протоколу про адміністративні правопорушення, на що знову ж таки отримав вiдмову та попередження про кримінальну відповідальність.
В подальшому, вже через певний проміжок часу, під час складання працівниками поліції, відносно ОСОБА_3 матеріалів про вчинення ним адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 КУпАП, як те передбачено ч. 2 п. 5 розділу 1 та розділу 9 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Mіністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015, ОСОБА_3 в період часу з 21:08 по 21:30 год., не звертаючи уваги на неодноразові попередження про кримінальну відповідальність за висловлення пропозиції та надання неправомірної вигоди службовій особі, продовжуючи свій злочинний намір, з метою уникнення адміністративної відповідальності, продовжував висловлювати словесні пропозиції надання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , неправомірної вигоди у вигляді грошових коштiв в сумі 3000 грн., у зв`язку з чим останніми про вказані протиправні дії ОСОБА_3 , повідомлено СОГ Тульчинського РВП ГУНП Вінницькій області.
На досудовому слідстві, 29.10.2021 між сторонами кримінального провадження: прокурором Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_3 , в присутності захисника ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно даної угоди, прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 369 КК України, обвинувачений в повному обсязі сформульованого обвинувачення визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення.
Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та згоди сторін на його призначення. Роз`яснено щодо наслідків укладення та затвердження угоди, передбачених ст. 473, 474 КПК України та невиконання угоди, передбачених ст. 476 КПК України і щодо умисного невиконання угоди про визнання винуватості.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що він цілком розуміє характер обвинувачення, яке йому пред`явлено. Визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, щиро розкаявся, визнав фактичні обставини кримінального провадження, що встановлені досудовим розслідуванням. Крім того, зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угоди. Просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.
Захисник, також просив затвердити угоду про визнання винуватості.
Прокурор у судовому засіданні вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України і КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.
Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши в обвинувачуваного про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили ОСОБА_3 погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого ОСОБА_3 обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 474 КПК України, розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження.
Відповідно до правил ст. 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, яке згідно положень ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів.
Аналізуючи та оцінюючи обставини кримінального провадження та всі докази в їх сукупності, пояснення обвинуваченого, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 , слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 369 КК України надання неправомірної вигоди службовій особі.
Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Суд у порядку ст. 474 КПК України, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_3 , повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, цілком розуміє свої права, визначені ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи, інтереси сторін та інших осіб.
Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що взяті обвинуваченим на себе за угодою про визнання винуватості обов`язки, очевидно можливі для виконання.
Враховуючи викладене, вивчивши надані матеріали, перевіривши угоду про визнання винуватості від 29.10.2021 на відповідність вимогам КПК і КК України, суд дійшов до висновку про наявність всіх правових підстав для її затвердження.
За вчинене кримінальне правопорушення обвинувачений ОСОБА_3 підлягає покаранню, яке відповідає санкції ч. 1 ст. 369 КК України, і яке узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості, а саме, у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Питання речових доказів необхідно вирішити у порядку ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні - відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 369 КК України, ст. 368, 371, 374, 394, 395, 468, 469, 472-475 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 29.10.2021 між прокурором Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000315 по обвинуваченню ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.
Визнати винним ОСОБА_3 , та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.
Речові докази, а саме: оптичний носій інформації DVD-диск з відеозаписами у кількості трьох штук; копію графіку чергувань особового складу Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області на вересень-жовтень 2021 року, який підготовлений начальником сектору моніторингу підполковником поліції ОСОБА_10 та затверджено начальником Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, полковником поліції Василем Костишеним, на 1 арк. в 1 прим.; копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі адміністративного правопорушення на 1 арк. в 1 прим.; копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 099073 залишити при матеріалах кримінального провадження у процесуального керівника Тульчинської окружної прокуратури.
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:
1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;
2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України, угода не може бути укладена.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя Тульчинського районного суду
Вінницької області ОСОБА_1