Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

08 лютого 2022 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача - ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10
представника потерпілих адвоката ОСОБА_11

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000185 від 17.06.2021 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Березнівського районного суду Рівненської області від 01 листопада 2021 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з освітою середньою, одруженого, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, працюючого водієм автотранспортних засобів у ФОП ОСОБА_12 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 286-1 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Березнівського районного суду Рівненської області від 01 листопада 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.286-1 КК України і призначено покарання за ч.4 ст.286-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 10 років.
Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з 17.06.2021 року.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено попередній - тримання під вартою, продовживши дію вказаного запобіжного заходу на 60 днів від дати винесення вироку, тобто до 30.12.2021 року при відсутності інших судових рішень з даного приводу (ухвалою Рівненського апеляційного суду від 20 грудня продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 на 60 днів, до 17.02.2022 року).
Позов ОСОБА_13 , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_13 188 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_17 на користь ОСОБА_13 , яка діє в інтересах ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 88 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_13 , яка діє в інтересах ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 88 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_13 , яка діє в інтересах ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 88 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Позов ОСОБА_8 , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди та шкоди, завданої смертю потерпілого, задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 188 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 88 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , 88 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , 88 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , шкоду, заподіяну смертю батька ОСОБА_21 , у сумі 3 600 грн. на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.
Позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 188 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 188 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні в сумі 4 462 грн. 12 коп.
Арешт на майно, що був накладений відповідно до ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 18.06.2021 року, скасовано.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду 17.06.2021 року в темну пору доби, приблизно о 00 год. 10 хв., водій ОСОБА_6 , в порушення вимог пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - Правила дорожнього руху), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем Volkswagen Tоuran, реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Польща), рухаючись автомобільною дорогою Т 18.11 Клесів - Михалин - Березне - Антонівка, зі сторони с.Балашівка в напрямку с.Михалин, Рівненського району, Рівненської області, в порушення вимог пунктів 12.2 та 12.6 Правил дорожнього руху, зі швидкістю 112-121 км/год., що перевищує максимально допустиму швидкість руху на даній ділянці дороги та швидкість руху, за якої водій матиме змогу зупинити транспортний засіб у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості у межах видимості дороги, в порушення вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати, на заокругленні проїзної частини, поблизу с.Михалин Рівненського району Рівненської області, не впоравшись із керуванням, допустив виїзд транспортного засобу за межі проїзної частини на ліве узбіччя із подальшим перекиданням та наїздом на придорожні дерева.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля Volkswagen Tоuran, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_22 та ОСОБА_21 отримали тілесні ушкодження, у результаті яких загинули на місці події.
Порушення ОСОБА_6 вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху, що вимагає від водія під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху ураховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним перебуває у прямому безпосередньому причинному зв`язку із скоєнням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , не заперечуючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, покликається на незаконність вироку суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.
Вказує, що незважаючи на виключно позитивні характеристики ОСОБА_6 , як за місцем проживання, так і за місцем роботи, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, які його обтяжують, ігноруючи позицію потерпілої ОСОБА_13 , яка підтримала позицію прокурора в частині призначення покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, судом необґрунтовано призначено покарання у виді позбавлення волі ближче до верхньої межі санкції ч.4 ст. 286-1 КК України.
Вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання хоча і не виходить за межі, встановлені санкцією частини статті за інкримінований злочин, однак за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок суворості.
Звертає увагу, що обвинувачений вину у вчиненні злочину визнав повністю, висловив жаль щодо вчиненого, в судовому засіданні приніс вибачення потерпілим, вжив заходів щодо часткового відшкодування шкоди, раніше не притягувався ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності, після скоєння ДТП залишався на місці ДТП та намагався викликати швидку медичну допомогу, чого не вдалося зробити через відсутність покриття мобільного зв`язку, до приїзду поліції та бригади швидкої медичної допомоги залишався на місці події, відсутні дані щодо зловживання ним спиртними напоями чи наркотичними засобами, неналежної його поведінки в побуті та сім`ї, одружений та має на утриманні двоє неповнолітніх дітей.
Просить вирок Березнівського районного суду Рівненської області від 01 листопада 2021 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити. Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.4 ст. 286-1 К України у виді позбавлення волі на строк 7 років. У решті вирок суду залишити без змін.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 представник потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 вказує, що призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином оцінив та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання.
Зазначає, що обгрунтовуючи необхідність призначення ОСОБА_6 міри покарання, ближче до верхньої межі, передбаченої санкцією ч.4 ст. 286-1 КК України, забезпечуючи дотримання принципів індивідуалізації та справедливості покарання, районний суд, зокрема, взяв до уваги характер протиправної поведінки грубість порушень ПДР обвинуваченим, кількість потерпілих та фактичну тяжкість наслідків злочину.
Доводів, які б переконливо спростовували висновки суду першої інстанції у частині призначеного ОСОБА_6 покарання, на думку представника потерпілих, захисник у апеляційній скарзі не зазначив.
Просить апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, вирок Березнівського районного суду Рівненської області від 01 листопада 2021 року без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, потерпілих і представника потерпілих, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого підлягає до задоволення частково з наступних підстав.
Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.4 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило загибель кількох осіб, в апеляційній скарзі захисника в інтересах обвинуваченого не оскаржується, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, тому вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Разом з тим, переглядаючи вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повному обсязі дотримався вимог закону щодо основних засад призначення покарання.
Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
За правилами ст. 65 КК України, суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст. 50 КК України мети покарання ? кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, зобов`язують суд при призначенні покарання належним чином враховувати ці встановлені законом критерії.
Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про призначення покарання в межах санкції статті чи частини статті, яка передбачає відповідальність за інкримінований злочин, можливість призначення більш м`якого покарання (ст. 69 КК України), застосування чи незастосування ст. 75 КК України.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, обираючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, те, що хоча дії обвинуваченого, які полягали у грубому порушенні правил дорожнього руху, є необережними, однак призвели до непоправних наслідків, що настали у виді загибелі двох людей, втраті батьками своїх синів, дружинами чоловіків, неповнолітніми дітьми свого батька. Судом прийнято до уваги також дані про особу винного, який вину у вчиненні злочину визнав, висловив жаль щодо вчиненого, осуд своєї поведінки, в судовому засіданні приніс вибачення потерпілим, вжив заходів щодо часткового відшкодування шкоди двом потерпілим, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем роботи та за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей. Як обставину, що пом`якшує покарання суд врахував щире розкаяння обвинуваченого, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
Врахувавши вказані обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку про доцільність призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі ближче до верхньої межі санкції ч.4 ст.286-1 КК України, яке він повинен відбувати в умовах ізоляції від суспільства, з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у максимальному розмірі, визначеному санкцією частини статті за інкримінований злочин.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування відносно обвинуваченого положень ст. 69 КК України.
Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.
Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами.
При цьому колегія суддів враховує практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Європейський суд з прав людини зазначав, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року) Європейський суд з прав людини наголошував, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
В судовому засіданні апеляційної інстанції встановлено, що потерпілі ОСОБА_22 та ОСОБА_21 , незважаючи на перебування обвинуваченого ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння, оскільки бачили, що обвинувачений вживав алкогольні напої, сидівши за столиком навпроти і самі вживаючи алкоголь, сіли до автомобіля обвинуваченого.
При апеляційному перегляді оскаржуваного вироку обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово наголошував, що він дуже розкаюється у вчиненому, не хотів, щоб так сталось, злочин вчинено з необережності, просив вибачення у потерпілих, намагався відшкодувати потерпілим завдані збитки по мірі можливості (передано дружиною по 10000 грн. двом потерпілим, передавались ще кошти, проте потерпілі відмовлялись), оскільки лише дружина працює, і має на утриманні двоє малолітніх дітей, готовий і надалі відшкодовувати завдану шкоду, що свідчить про те, що обвинувачений визнає антигромадський характер свого вчинку і готовий нести відповідальність, бажає виправити наслідки вчиненого.
Судом звернуто увагу і на те, що обвинуваченим не оспорювались суми задоволених цивільних позовів потерпілих у даному кримінальному провадженні.
Колегія суддів враховує також, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності не притягувався, що вказує на те, що він не є особою, небезпечною для суспільства.
З огляду на зазначене, враховуючи позитивні характеристики ОСОБА_6 за місцем проживання і роботи, відсутність обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, на переконання колегії суддів, зважаючи і на зазначене прокурором під час апеляційного розгляду щодо висловленої позиції прокурора у суді першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 8 років, яку підтримано потерпілою ОСОБА_13 і її представником ОСОБА_23 , призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції основне і додаткове покарання, хоча і не виходить за межі, встановлені санкцією ч.4 ст. 286-1 КК України, однак за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок суворості.
Колегія суддів вважає, що законним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення і попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим має бути призначене основне і додаткове покарання ближче до мінімального, передбаченого санкцією частини статті за інкримінований злочин, яке відповідатиме загальним засадам призначення покарання та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання.
За таких обставин, колегія суддів, керуючись ст. 408 КПК України, вважає за необхідне вирок суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, змінити і таким чином частково задовольнити вимоги поданої захисником в інтересах обвинуваченого апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Березнівського районного суду Рівненської області від 01 листопада 2021 року відносно ОСОБА_6 змінити в частині призначення покарання.
Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 286-1 КК України і призначити йому покарання за ч.4 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 8 (вісім) років.
У решті вирок суду залишити без зміни.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим ОСОБА_6 у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3