Справа № 314/4729/18
Провадження № 1-кп/314/36/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.01.2022 м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ кримінальні провадження №0000655 від 16.07.2018 за ч. 2 ст. 289 КК України, №0000004 від 02.06.2014 за ч.2 ст.389 КК України відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 389 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Вільнянського районного суду Запорізької області перебувають об`єднані кримінальні провадження №0000655 від 16.07.2018 за ч. 2 ст. 289 КК України, №0000004 від 02.06.2014 за ч.2 ст.389 КК України відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 389 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений та його захисник заявили клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження за ч. 2 ст. 389 КК України, оскільки спливли строки притягнення до кримінальної відповідальності.
Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання.
Заслухавши сторони кримінального провадження, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до відповідальності, та закриття вказаного кримінального провадження, виходячи з такого.
З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні 01.06.2013 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України.
У силу ч.2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Отже, суд застосовує норми матеріального права станом 01.06.2013 у редакції КК України від 18.05.2013.
Так, санкція ч.2 ст.389 КК України (в редакції станом на 01.06.2013) передбачала покарання у виді арешту на строк до шести місяців або обмеження волі на строк до трьох років.
Відповідно до ч.2 ст.12 КК України (в редакції станом на 01.06.2013) злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відтак інкриміноване ОСОБА_3 кримінальне правопорушення за ч.2 ст.389 КК України (в редакції станом на 01.06.2013) відносилось до злочинів невеликої тяжкості.
Статтею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст.49 КК України (в редакції станом на 01.06.2013), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за яким передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
За ч.2 389 КК України (в редакції станом на 01.06.2013) строк в порядку ст.49 КК України (в редакції станом на 01.06.2013) становить 3 роки, який сплив 12.08.2021 (з урахуванням вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08.11.2021)
Таким чином, суд приходить до висновку, що строк відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України (в редакції станом на 01.06.2013), за ч.2 ст.389 КК України (в редакції станом на 01.06.2013) сплив, що є наслідком звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.
Обставин, визначених ч.3 ст.49 КК України (в редакції станом на 01.06.2013), що впливають на перебіг строку давності, судом не встановлено, обвинувачений від суду не переховувався, сторона обвинувачення про наявність зазначених обставин суд не повідомляла, реєстр матеріалів досудового розслідування кримінального провадження не містять відомостей про те, що ОСОБА_3 переховувався від органів слідства під час досудового розслідування, а обвинувальний акт не містить відомостей про те, що обвинувачений був засуджений за інші злочини після того, як йому було інкриміновано кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, за результатами розгляду якого Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області ухвалено вироку від 08.11.2021.
Також, суд враховує правову позицію, викладену в постанові від 11 листопада 2020 року по справі №455/229/17 (провадження № 51-3298км20), в якій Верховний Суд наголосив, що: «твердження про неможливість застосувати звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків давності через те, що обвинувачена не визнала своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення також не ґрунтується на вимогах закону. Дотримання умов, передбачених частинами 1 - 3 ст. 49 КК України є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності. Вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України».
Аналогічна за змістом позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року по справі №509/4247/17 (провадження №51-5696ск20).
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові по справі № 598/1781/17 від 17 червня 2020 року звертає увагу, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у постанові від 26.03.2020 у справі № 730/67/16-к вказав, що передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ним своєї винуватості у вчиненні злочину.
Відтак, при закритті провадження по даній справі з вказаної підстави, питання щодо встановлення вини ОСОБА_3 судом не вирішується. Така правова позиція узгоджується також з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема сформульованою у рішенні по справі Грабчук проти України від 26 вересня 2006 року, відповідно до змісту якого у разі закриття провадження по справі з нереабілітуючих обставин, питання про доведеність вини особи не вирішується.
При цьому суд також враховує, що питання, передбачені ч.1ст.368 КПК України, а саме: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення та інше не підлягають з`ясуванню в судовому засіданні під час вирішення клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, так як ці обставини можуть бути вирішені лише при ухваленні вироку після розгляду справи по суті.
Відповідно до вимог Закону України про кримінальну відповідальність (ст. 74 КК України), лише у випадку, коли особа заперечує проти закриття справи з нереабілітуючих підстав, якою є і закінчення строків давності, суд, за наявності до того підстав, визнає особу винною, ухвалює обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.
Відповідно до ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно з п.1 ч.2 ст.284, ч. 4 ст.286 КПК України кримінальне провадження закривається судом, у тому числі у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Отже, суд приходить до висновку про задоволення клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.389 КК України в кримінальному провадженні №0000004 від 02.06.2014, у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження.
Витрати на залучення експертів та проведення експертиз у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст.12,49 КК України, п.1 ч.2 ст.284,285, ч.4 ст.286, ст.288, п.2 ч.3 ст.314, ст.ст. 350,369-372,376 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження задовольнити.
Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.389 Кримінального кодексу України, в кримінальному провадженні №0000004 від 02.06.2014, на підставі п.2 ч.1 ст.49 Кримінального кодексу України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Кримінальне провадження №0000004, внесене до ЄРДР 02.06.2014, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 Кримінального кодексу України, закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 Кримінального процесуального кодексу України.
Виділити в окреме провадження матеріали кримінального провадження №0000655 від 16.07.2018 щодо ОСОБА_3 , який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали складено 20.01.2022.

Суддя ОСОБА_1
20.01.2022