В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000234, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та прокурора Кривоозерського відділу Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 липня 2021 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Біленьке Білгород-Дністровського району Одеської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 , раніше судимого,
24.01.2019 р. Ізмаїльським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 198 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;
26.03.2019 р. Ізмаїльським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисник
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_8 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 липня 2021 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі.
Ухвалено, на підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Ізмаїльського районного суду Одеської області від 26.03.2019 р. та визначити остаточне покарання у виді 9 років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з 06.08.2020 р., зарахувавши йому строк попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день позбавлення волі за один день попереднього ув`язнення.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати за проведення експертиз:молекулярно-генетичної № 880 від 05.10.2020 р., молекулярно-генетичної № 882 від 05.10.2020 р., балістичної № 359 від 26.08.2020 р., товарознавчої № 3483/20 від 09.10.2020 р. на загальну суму 5 268,26 грн. Судові витрати за проведення експертиз: дактилоскопічної № 660 від 04.08.2020 р., молекулярно-генетичної № 839 від 01.10.2020 р., біологічної № 840 від 08.09.2020 р., комплексної № 671 від 07.08.2020 р., на загальну суму 8 804,66 грн. віднести на рахунок Держави.
Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить переглянути вирок суду першої інстанції.
В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 просить скасувати оскаржуване рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 187 КК України призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднати не відбуте покарання за вироком Ізмаїльського районного суду Одеської області від 26.03.2019 р. і остаточно призначити покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 вважає вирок суду першої інстанції необґрунтованим.
В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 звертає увагу на суперечності, які містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема, в частині показань потерпілого ОСОБА_9 , з яким у нього давні неприязнені відносини, який, при зверненні до поліції зазначав, що на нього напав невідомий чоловік, в той час як вони між собою знайомі досить давно та у день здійснення нападу вони бачились.
Відзначає, що в ході проведення його особистого обшуку та обшуку місця мешкання, мобільного телефону, викраденого у потерпілого, не знайдено та місце його знаходження не встановлено. Більш того, не знайдено жодних речей на підтвердження його причетності до інкримінованого злочину.
Звертає увагу суду на те, що товарознавча експертиза викраденого майна проведена за відсутності об`єкта дослідження мобільного телефону, а його вартість визначена станом на 31.07.2020 р., тобто за день до вчинення кримінального правопорушення.
На думку апелянта, проведення товарознавчої та молекулярно-генетичних експертиз у короткі строки свідчить про порушення процедур та послідовності їх проведення.
Наголошує на тому, що працівники поліції чинили на нього моральний та фізичний тиск, з метою визнання винуватості у скоєнні кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновків суду щодо фактичних обставин кримінального правопорушення та доведеності вини обвинуваченого, вважає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Наголошує на тому, що інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 187 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, що за приписами ч. 2 ст. 59 КК України, вимагає обов`язкового застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

31.07.2020 р., більш точного часу не встановлено, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на напад, з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), відносно ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій злочинний намір, 01.08.2020 р., в нічний час, ОСОБА_5 прибув у с. Курячі Лози Кривоозерського району Миколаївської області, де близько 03.00 год., з метою виконання свого злочинного наміру незаконно проник на територію домоволодіння ОСОБА_9 по АДРЕСА_3 . Перебуваючи на території вказаного домоволодіння, ОСОБА_5 підійшов до вхідних дверей житлового будинку, в якому перебував ОСОБА_9 та його малолітні онуки ОСОБА_10 , 2007 року народження, та ОСОБА_11 , 2014 року народження. Застосувавши фізичну силу, ОСОБА_5 вирвав замикаючий пристрій на вхідних дверях, відчинив їх і, таким чином, незаконно проник всередину будинку. Далі ОСОБА_5 , переслідуючи мету незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та наслідки, які воно може спричинити, здійснив напад, з метою заволодіння чужим майном підійшов до ліжка, на якому відпочивав ОСОБА_9 , стягнув його на підлогу і, погрожуючи предметом, зовні схожим на пістолет, який тримав у правій руці, почав наносити численні удари рукояткою вказаного предмету, схожого на пістолет, та руками в область голови і по тулубу потерпілого ОСОБА_9 , бив його головою об дерев`яну тумбу. ОСОБА_9 , хвилюючись за своє життя та здоров`я, опору не чинив. В подальшому ОСОБА_5 , використовуючи предмет, схожий на пістолет та придатний для пострілів гумовими кулями, здійснив постріл у підлогу поруч з потерпілим, після чого наніс ще близько п`яти ударів рукояткою предмета, схожого на пістолет, в область голови та грудей потерпілого. Внаслідок умисно нанесених ОСОБА_5 ударів потерпілому ОСОБА_12 завдано тілесних ушкоджень у вигляді двох саден волосяної частини голови, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Доводячи свій злочинний намір до кінця, ОСОБА_5 заволодів майном потерпілого, зокрема: мобільним телефоном «TP-link Neffos C5A», вартістю 900 грн. із SIM-карткою оператора мобільного зв`язку Київстар вартістю 50 грн. Після цього ОСОБА_5 з місця вчинення злочину пішов, викраденим розпорядився за власним розсудом, завдавши своїми діями майнової шкоди потерпілому ОСОБА_9 в розмірі 950 грн.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковано за ч. 3 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, який заперечував проти задоволення скарги обвинуваченого, захисника та обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги останнього, які заперечували проти задоволення скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, за обставин, викладених у вироку суду, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, є обґрунтованими і підтверджуються безпосередньо дослідженими та оціненими доказами, аналіз яких наведений у вироку.

В ході судового розгляду судом першої інстанції допитано обвинуваченого ОСОБА_5 , який неодноразово змінював свою позицію з приводу обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення, спочатку він зазначав, що винним себе у пред`явленому обвинуваченні не визнає і не згоден з кваліфікацією його дій та подальшому взагалі заперечував свою причетність до вказаного злочину.
Потім, ОСОБА_5 заявляв, що не погоджується з кваліфікацією його дій, оскільки вважає, що вчинив злочин, передбачений ст. 355 КК України примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань.
В подальшому ОСОБА_5 пояснив, що вину не визнає. Потерпілий та свідки його обмовили оскільки між їхніми сім`ями відбувається довготривалий конфлікт через племінницю потерпілого. Він не винен, злочину не вчиняв і не міг такого вчинити. Того вечора 31.07.2020 р., він приходив до потерпілого для з`ясування обставин конфлікту. Близько 21-22 години він приїхав у село. Коли прийшов до ОСОБА_9 представився. Вони привіталися за руку, стали розмовляти. ОСОБА_9 наполягав на тому, що він нічого не знає і не має відношення до ситуації. Але він просив його все ж таки поговорити з іншою особою. Він був у потерпілого близько однієї години 20 хвилин. Вони посиділи і він пішов, тому що йому потрібно було добиратися додому. Взагалі він приїжджав, щоб поговорити з іншою особою і думав, що вона живе у ОСОБА_9 .

Під час слідчого експерименту, проведеного за участю ОСОБА_5 , зафіксованими у протоколі від 07.08.2020 р., останній розповів обставини вчиненого кримінального правопорушення, після чого на місці події відтворив обставини, за яких відбулось кримінальне правопорушення, зокрема спосіб його проникнення до місця мешкання потерпілого ОСОБА_9 , факт здійснення пострілу, тощо.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку, що змінюючи весь час показання, обвинувачений ОСОБА_5 , у такий спосіб, намагається уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.

Натомість, на підтвердження вини ОСОБА_5 судом першої інстанції обґрунтовано враховано показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які досить чітко, послідовно та детально розповіли про відомі їм обставини вчинення кримінального правопорушення, що знайшло своє відображення у вироку.
Будучи допитаними в суді першої інстанції, у відповідності до приписів ч. 1 ст. 353 КПК України, потерпілий та свідки попереджались про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. Їх показання всебічно перевірені в судовому засіданні, внаслідок чого, підстав вважати, що вони могли обмовити обвинуваченого, не встановлено. До того ж, неприязнені відносини, що склались між родичами ОСОБА_9 та ОСОБА_5 не є достатнім підтвердженням наявності підстав аби недовіряти показанням вказаних осіб.

Суд першої інстанції також ретельно дослідив та перевірив на предмет належності і допустимості та обґрунтовано врахував як докази дані, які містяться в письмових доказах, зокрема:
заяві до поліції від 01.08.2020 р., у якій ОСОБА_9 просив прийняти міри до невідомої особи, яка цієї ночі близько 03.30 год., шляхом зриву гачка вхідних дверей проникла до його будинку, де спричинила йому тілесні ушкодження та заволоділа мобільним телефоном марки Нефос;
протоколі огляду місця події від 01.08.2020 р., а саме домоволодіння ОСОБА_9 по АДРЕСА_3 , в ході якого виявлено, що на вхідних дверях пошкоджено скобу і гачок, також виявлено і вилучено фрагмент гільзи від гумової кулі і гільзу; недопалок цигарки, фрагмент картонного паперу з номером телефону, окуляри. Також зняті сліди папілярних узорів;
постанові про визнання і приєднання до матеріалів досудового розслідування речових доказів від 01.08.2020 р., а саме речей, виявлених під час огляду місця мешкання ОСОБА_9 ;
висновку товарознавчої експертизи № 3483/20 від 09.10.2020 р., згідно з яким загальна ринкова вартість мобільного телефону TP-link Neffos C5A та сім-картки мобільного оператора Київстар станом на 31.07.2020 р. становить 950 грн.;
висновку судово-медичного експерта № 398 від 03.08.2020 р., відповідно якому, у ОСОБА_9 виявлено садна волосяної частини голови, які могли утворитися, в строк вказаний в постанові, від дії тупого (их) твердого (их) предмету (ів) (не менше одного удару) і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень;
протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.08.2020 р., в ході якого потерпілий ОСОБА_9 однозначно серед інших впізнав ОСОБА_5 як особу, яка здійснила на нього напад;
висновку судової молекулярно-генетичної експертизи № 880 від 05.10.2020 р., відповідно якому встановлено генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_5 ;
висновку молекулярно-генетичної експертизи № 882 від 05.10.2020 р., згідно з яким, на виявленому і вилученому у домоволодінні ОСОБА_9 недопалку цигарки «Кент» виявлено клітини з ядрами та встановлено їх генетичні ознаки, які збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_5 ;
висновку експерта № 359 від 26.08.2020 р., відповідно якому, один з наданих на експертизу вилучених під час огляду місця події предметів є стріляною гільзою, інший предмет є полімерною (гумовою) кулею. Надана на експертизу стріляна гільза є складовою частиною пістолетного патрону несмертельної (травматичної) дії «Сова П» калібру 9 мм Р.А., а полімерна (гумова) куля є складовою частиною патрону несмертельної (травматичної) дії калібру 9 мм Р.А. або 9 мм R. Н.

Апеляційний суд вважає, що ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вони у своїй сукупності та взаємозв`язку свідчать про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, поза розумним сумнівом та є достатніми для ухвалення обвинувального вироку відносно нього.

Посилання обвинуваченого щодо наявності суперечностей у показаннях потерпілого з приводу невстановлення особи, яка здійснила розбійний напад, спростовуються показаннями самого обвинуваченого, який зазначав, що будучи раніше знайомими та зустрівшись у день здійснення нападу, після проникнення у домоволодіння ОСОБА_9 , за обставин, встановлених органом досудового розслідування, сам обвинувачений представився потерпілому, що свідчить про неможливість самостійної ідентифікації особи ОСОБА_5 потерпілим ОСОБА_9 та не підтверджує наявність достатнього рівня знайомства між цими особами.

З приводу доводів обвинуваченого про недопустимість доказу висновку судової товарознавчої експертизи № 3483/20 від 09.10.2020 р., через те, що експерт безпосередньо не досліджував речові докази, а саме мобільний телефон та сім картку, апеляційний суд доходить наступного.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судова товарознавча експертиза № 3483/20 від 09.10.2020 р., проведена на підставі постанови слідчого від 08.10.2020 р., без фактичного дослідження викраденого мобільного телефону «TP-link Neffos C5A» та сім картки мобільного оператора «Київстар», а їх вартість визначена шляхом перевірки матеріалів провадження та дослідження ринкової вартості їх аналогів станом на 31.07.2020 р., що мають ідентичні товарні характеристики.
При цьому в матеріалах провадження відсутні будь-які відомості, у яких експерт вказував про неможливість надання експертного висновку з причин відсутності об`єктів дослідження мобільного телефону та сім картки. Тобто експерт для формування відповідних висновків не потребував у безпосередності дослідження цих об`єктів.
За такого, апеляційний суд доходить висновку, що у даному випадку ненадання експерту речових доказів, не є підставою для визнання висновку товарознавчої експертизи недопустимим доказом.
Щодо дати, станом на яку проведено оцінку викраденого майна, судом першої інстанції вірно зазначено, що злочин фактично вчинено в ніч з 31.07.2020 р. на 01.08.2020 р., тож вказівка на вартість викраденого майна станом на 31.07.2020 р. жодним чином не впливає на допустимість висновку товарознавчої експертизи.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що доводи обвинуваченого в цій частині є безпідставними, а висновок експерта відповідає вимогам ст. 102 КПК України.
Що стосується тверджень обвинуваченого ОСОБА_5 про недопустимість висновків експертів у зв`язку із швидким строком виконання експертних досліджень, слід зазначити наступне.
Відповідно до п. 1.13 розділу I Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 р. (у редакції наказу Міністерства юстиції України № 1950/5 від 26.12.2012 р.), строк проведення експертизи встановлюється керівником експертної установи (або заступником керівника чи керівником структурного підрозділу) і не повинен перевищувати 90 календарних днів.
За такого, враховуючи відсутність законодавчо врегульованих мінімальних строків для проведення експертних досліджень, апеляційний суд доходить висновку про безпідставність доводів обвинуваченого в цій частині.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_5 про фізичний та моральний тиск відносно нього, з боку працівників поліції, є голослівними, адже будь-яких відомостей на підтвердження його звернення до правоохоронних органів, за даним фактом, матеріали провадження не містять, до апеляційної скарги не додано та під час апеляційного розгляду не надавалось. Більш того, з часу фактичного затримання ОСОБА_5 йому надавалась кваліфікована правова допомога, шляхом залучення захисників із центру надання безоплатної вторинної правової допомоги (приймали участь декілька), слідчі дії проводились за їх участі, однак жодним із залучених захисників скарги на дії працівників правоохоронних органів не подавались.

З урахуванням встановлених судом першої інстанції обставин кримінального провадження, ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, конкретних обставин його вчинення, даних про особу останнього, апеляційний суд доходить висновку, що основне покарання, призначене судом першої інстанції, як за кримінальне правопорушення за оскаржуваним вироком, так і за сукупністю вироків, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65-67 КК України, принципу індивідуалізації призначеного покарання, є справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_5 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження у їх сукупності, у зв`язку із чим, апеляційна скарга останнього задоволенню не підлягає.

Надаючи оцінку доводам прокурора про незастосування судом закону, який підлягав застосуванню, апеляційний суд виходить з наступного.
Статтями 51 та 52 КК України встановлено, що одним із додаткових покарань, яке може бути застосовано до осіб, визнаних винними у вчинені кримінального правопорушення, є конфіскація майна.
Відповідно до ст. 59 КК України, покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в особливій частині КК України.
Згідно з положеннями п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р., вирішуючи питання про застосування конфіскації майна, суди повинні враховувати, що такий вид додаткового покарання призначається лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 187 КК України.
Санкцією інкримінованого кримінального правопорушення передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна.
За положеннями ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 187 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.
Враховуючи наведене, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції безпідставно не призначив ОСОБА_5 додаткове покарання за ч. 3 ст. 187 КК України у виді конфіскації майна, що свідчить про неправильне застосування кримінального закону, що підлягає виправленню судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Положеннями закріпленими в ч. 1 ст. 409 КПК України регламентовано підстави для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в тому числі і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно зі ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, зокрема є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
За положеннями п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування більш суворого покарання.

За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що в даному випадку мало місце неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, яке унеможливило постановлення законного та обґрунтованого вироку, та призвело до неправильного призначення покарання, в частині обов`язкового покарання у вигляді конфіскації майна, внаслідок чого, апеляційна скарга прокурора щодо скасування вироку, з ухваленням в цій частині нового вироку підлягає задоволенню, з урахуванням вимог закону України про кримінальну відповідальність та вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Кривоозерського відділу Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 липня 2021 року відносно ОСОБА_5 скасувати в частині призначення покарання та ухвалити в цій частині свій вирок.
Призначити ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 187 КК України покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків,до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ізмаїльського районного суду Одеської області від 26.03.2019 р. та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, роз`яснивши іншим учасникам судового провадження їх право на отримання в суді копії вироку.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3