Справа № 496/1714/20
Провадження № 1-кп/496/238/21
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2021 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 , ОСОБА_12

представника цивільного відповідача ТОВ «Європа Транс Агро» ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, маючого середню освіту, одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що 02 грудня 2019 року, близько 19 години 00 хвилин, на 11 км + 426 м автодороги «Об`їзд м. Одеси», водій ОСОБА_9 , керуючи технічно справним вантажним автомобілем марки «DAF» державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом «Fliegl» державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись з боку с. Усатове, Біляївського району Одеської області в напрямку с. Латівка, Біляївського району Одеської області на прямій ділянці дороги, не був уважним, не вибрав безпечної швидкості руху, не контролюючи в повному обсязі рух транспортного засобу, не дотримуючись необхідної дистанції до рухомого попереду нього в попутному напрямку транспортного засобу, не впорався з керуванням автомобіля, в результаті чого допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля з задньою частиною автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_14 , який перебував у смузі руху останнього у нерухомому стані у попутному напрямку. Від даного удару автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado», державний номерний знак НОМЕР_3 відкинуло вперед, в результаті чого стався наїзд останнього на автомобіль «Honda Civic» державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_15 , який перебував у смузі руху останнього у нерухомому стані у попутному напрямку. Він даного удару автомобіль «Honda Civic» державний номерний знак НОМЕР_4 відкинуло вперед, в результаті чого стався наїзд останнього на автомобіль «Nіssan Sunny» державний номерний знак НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_16 , який перебував у смузі руху останнього у нерухомому стані у попутному напрямку.
Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado» д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_17 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритих компресійних переломів тіл 1 ,2, 3, 12-го грудних хребців, а так само підвивиху в суглобі на рівні 7-го шийного i 1-го грудного хребця. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 45 від 19.02.2019 року наявні пошкодження спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад три тижні (більш ніж 21 день) та згідно з п. 2.2.2. і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до пошкоджень середньої тяжкості.
Своїми діями ОСОБА_9 , який керував вантажним автомобілем марки DAF д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом «Fliegl» д.н.з. НОМЕР_2 , порушив правила дорожнього руху України, а саме:
-п. 1.5 ПДР України (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків);
-п. 2.3. ПДР України (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
-п. 12.1 ПДР України (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, i стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним);
-п. 12.3 ПДР України (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди);
-п. 13.1 ПДР України (водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу).
Таким чином, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме: у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України визнав, пояснив, що він керував автомобілем марки «DAF», яке належало підприємству з яким він перебував у трудових відносинах ТОВ «Європа Транс Агро». Рухаючись на Об`їзній дорозі за с. Усатове в районі ст. Сканія, був затор, їхали тихо 30-40 км/год., дистанція була 4-5 метрів. В якийсь момент автомобілі почали збільшувати швидкість, однак різко загальмували, в результаті чого він допустив зіткнення з автомобілем «Toyota Prado», який їхав перед нього. Після ДТП він надавав допомогу потерпілому, 20 000 гривень. У вчиненому розкаявся, не заперечував проти розгляду кримінального провадження щодо нього в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Крім того, ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_10 надали до суду письмові пояснення, в яких просили суд призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України в редакції, чинній на час його вчинення, без застосування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Вказують, що позбавлення ОСОБА_9 права керування транспортними засобами, автоматично призведе до його звільнення з роботи, заробітна плата є основним його джерелом доходу та поставить у вкрай скрутне становище усю його родину.

Враховуючи те, що учасники процесу не оспорювали фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви у добровільності їх позиції, вислухавши думку учасників процесу і роз`яснивши їм наслідки розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів які ніким не оспорюються.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення також підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схеми до нього;

-судовою транспортно-трасологічною експертизою № 19-8376/8377/8378 від 24.03.2020 року;

-судовою автотехнічною експертизою № 19-8379-8381 від 15.01.2020 року;

- судовою автотехнічною експертизою № 19-8382-8384 від 15.01.2020 року;

-судовою автотехнічною експертизою № 19-8373-8375 від 15.01.2020 року;

-судовою автотехнічною експертизою № 19-8370-8372 від 15.01.2020 року;

-судово-медичною експертизою №45 від 19.02.2020 року;

-постановою про визнання речовими доказами по кримінальному провадженню від 03.12.2019 року.

Дослідивши усі докази у сукупності, суд вважає ОСОБА_9 винним у скоєнні вказаного кримінального правопорушення і його дії кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обвинувачений раніше не судимий, за місцем роботи характеризується позитивно.

Обставинами, що пом`якшують покарання відповідно ст. 66 КК України, являються: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При вирішенні питання про вид та міру покарання суд виходить з того, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що ОСОБА_9 необхідно для його виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у виді штрафу без застосуванням додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами.

При визначенні розміру штрафу, суд враховує положення ст.ст.4, 5 КК України та те, що кримінальне правопорушення було вчинене обвинуваченим до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII, який набрав чинності з 01.07.2020 р. (далі Закон № 2617-VIII).

Отже, приймаючи до уваги санкцію ч.1 ст.286 КК України, чинну на час вчинення діяння, суд вважає, що в даному випадку при визначенні розміру штрафу, який призначається обвинуваченому, слід застосовувати санкцію ч.1 ст.286 КК України, яка була чинною на момент вчинення кримінального правопорушення, оскільки Законом № 2617-VIII в частині застосування покарання у виді штрафу посилена відповідальність винних.

В даному випадку, за переконанням суду, таке покарання як штраф повністю досягне мети його призначення, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності призначати більш суворі покарання з числа передбачених за вчинений злочин.

Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»- при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення кримінального правопорушення, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

За змістом п. 21 цієї постанови Пленуму ВСУ у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує обставини, наслідки, які настали в результаті його вчинення, характер і мотиви допущених порушень ПДР та поведінку обвинуваченого після вчинення правопорушення, оскільки обвинувачений відшкодовував шкоду потерпілому, крім того, обвинувачений працює в ТОВ «Європа Транс Агро», його праця пов`язана з керуванням транспортним засобом, що є єдиним видом його заробітку, а тому суд не вбачає підстав для призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Потерпілим було заявлено цивільний позов, відповідно до якого, він просить стягнути з ПАТ «Страхова Компанія «ЕТАЛОН» на його користь: витрати на лікування в розмірі 91 541, 14 грн., моральну шкоду у розмірі 4 577,06 грн. та матеріальні збитки в розмірі 100 000 грн. Крім того, стягнути з ТОВ «Європа Транс Агро» матеріальні збитки в розмірі 108 025, 27 грн. та моральну шкоду у розмірі 400 000 грн. У зв`язку з тим, що між потерпілим та обвинуваченим ОСОБА_9 було досягнуто домовленості щодо часткового відшкодування завданої моральної шкоди, потерпілий надав до суду заяву, в якій позовну вимогу про стягнення на його користь моральної шкоди з обвинуваченого, просив залишити без розгляду.

Представник цивільного відповідача ТОВ «Європа Транс Авто» ОСОБА_13 подав до суду відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги в частині стягнення з ТОВ «Європа Транс Авто» матеріального збитку в розмірі 108 025 грн. 27 коп. визнає в повному обсязі. Щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 400 000 гривень визнають частково. При цьому у відзиві вказують, що позивачем не надано доказів, які б давали змогу становити глибину фізичних та душевних страждань, які оцінюються на вказану суму, відсутні докази звернення позивача до медичних установ з метою коригування свого психічного або психологічного стану внаслідок спричиненої моральної шкоди. Зазначає, що ТОВ «Європа Транс Агро» було відшкодовано потерпілому 30 000 гривень та просить визначити моральну шкоду, яка підлягає стягненню у розмірі 20 000 гривень.

Представник ПАТ «Страхова Компанія «ЕТАЛОН» до суду не з`явився, хоча повідомлявся про місце i час розгляду справи належним чином.

Судом при вирішенні питання, щодо позовної заяви потерпілого ОСОБА_17 , до уваги беруться положення ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення. (заява № 60750/00, ECHR, 2004, п. 62).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 року у справі № 539/3475/18 зазначив, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави для висновку про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. В цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебував у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Докази по справі свідчать про те, що наслідки злочину досягли великої глибини фізичних та душевних страждань потерпілого та на тривалий час змінили його звичайний образ життя.

Судом було досліджено докази стосовно обставин справи, які стосуються суми цивільного позову потерпілого.
Вирішуючи питання щодо заявлених позовних вимог потерпілого про стягнення з ПАТ «Страхова Компанія «ЕТАЛОН» витрат на лікування на його користь, суд дійшов висновку, що сума у розмірі 91 541,14 гривень є доведеною. На підтвердження витрат на лікування потерпілим були надані квитанції та довідки.
Щодо вимоги потерпілого про стягнення з ПАТ «Страхова Компанія «ЕТАЛОН» моральної шкоди у розмірі 4577,06 грн. на його користь, суд дійшов висновку, що сума є доведеною та підлягає задоволенню.
При визначені моральної шкоди, яка підлягає виплаті з ПАТ «Страхова Компанія «Еталон», суд виходить з диспозиції статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» де передбачено, що страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ «СТ «ЕТАЛОН» згідно з Полісом № АО4472443.
Позовна вимога про стягнення з ПАТ «Страхова Компанія «ЕТАЛОН» матеріальних збитків у розмірі 100 000 гривень, суд дійшов висновку, що вона підлягає часткову задоволенню, оскільки розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.
Щодо стягнення з ТОВ «Європа Транс Агро» матеріальних збитків у розмірі 108 025,27 грн., суд дійшов висновку, що вимога підлягає задоволенню. Суд враховує також те, що представник ТОВ «Європа Транс Агро» не заперечував проти задоволення даної вимоги.
Щодо стягнення з ТОВ «Європа Транс Агро» моральної шкоди у розмірі 400 000 гривень, суд вважає що вимога підлягає частковому задоволенню.
Згідно ч. 1 п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Крім того, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 3,9 своєї постанови №4 від 31 березня 1995 року, із відповідними змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, в порушенні стосунків з оточуючими людьми. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд приходить до висновку, що протиправними діями обвинуваченого безсумнівно були завдані моральні страждання потерпілому та матеріальні збитки. При цьому, суд, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, враховуючи ступінь глибини та тривалості душевних страждань потерпілого, характер, обставини скоєного правопорушення, ступінь тяжкості отриманих тілесних ушкоджень, враховуючи, що ТОВ «Європа Транс Агро» було сплачено 20 000 гривень, що підтверджується розпискою наданою у судовому засіданні представником потерпілого ОСОБА_11 , вважає можливим стягнути моральну шкоду з ТОВ «Європа Транс Агро» у розмірі 100 000,00 гривень.
Процесуальні витрати по кримінальному провадженню на залучення експертів за проведення судових експертиз на загальну суму 10968,24 грн., підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_9 .

Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані ухвалами Біляївського районного суду Одеської області підлягають скасуванню.
Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 370-374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) грн. без позбавленням права керувати транспортними засобами.

Цивільний позов ОСОБА_17 до ОСОБА_9 , ПАТ «Страхова компанія «Еталон», ТОВ «Європа Транс Агро» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ «Страхова Компанія «ЕТАЛОН» (ЄДРПОУ 20080515) на користь ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 витрати на лікування у розмірі 91 541,14 гривень.

Стягнути з ПАТ «Страхова Компанія «ЕТАЛОН» () на користь ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 моральну шкоду у розмірі 4577,06 гривень.

Стягнути з ПАТ «Страхова Компанія «ЕТАЛОН» () на користь ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 матеріальну шкоду у розмірі 50 000 гривень.

Стягнути з ТОВ «Європа Транс Агро» () на користь ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 матеріальну шкоду у розмірі 108 025,27 гривень.

Стягнути з ТОВ «Європа Транс Агро» () на користь ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави процесуальні витрати на проведення судових експертиз, у сумі 10968,24 гривень.
Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані ухвалами Біляївського районного суду Одеської області від 11 грудня 2019 року по справі № 496/4736/19, провадження № 1-кс/496/2965/19; ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 11 грудня 2019 року по справі № 496/4736/19, провадження № 1-кс/496/2966/19, ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 11 грудня 2019 року по справі № 496/4736/19, провадження № 1-кс/496/2967/19, ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 11 грудня 2019 року по справі № 496/4736/19, провадження № 1-кс/496/2968/19 скасувати.
Речові докази по справі: автомобілі «DAF» державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом «Fliegl», «Toyota Prado», державний номерний знак НОМЕР_3 , «Honda Civic» державний номерний знак НОМЕР_4 та «Nіssan Sunny» державний номерний знак НОМЕР_5 вважати повернутими за належністю.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1