Справа № 463/4221/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1244/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2022 року м. Львів

10 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги захисників адвокатів ОСОБА_6 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , подану в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 , на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 24 грудня 2021 року про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеного у ЄРДР за №0000426 від 24 квітня 2019 року, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч.ч. 2, 3 ст. 311 КК України; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст.27, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч.ч. 2, 3, ст. 311, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України

з участю прокурора: ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 ,

та їх захисників - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11

ВСТАНОВИЛА:

на розгляді в Залізничному районному суді м. Львова перебуває кримінальне провадження внесеного у ЄРДР за №0000426 від 24 квітня 2019 року, відносно ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч.ч. 2, 3 ст. 311 КК України; ОСОБА_9 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст.27, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч.ч. 2, 3, ст. 311, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України

Процесуальний прокурор ОСОБА_10 звернувся в суд з клопотанням про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 1400 прожиткового мінімуму для працездатних осіб; ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 800 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ухвалою Залізничного районного суд м. Львова від 24 грудня 2021 року клопотання прокурора ОСОБА_10 задоволено частково.

Продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 на 60 днів, тобто до 21 лютого 2022 року включно.

Заставу обвинуваченому ОСОБА_9 визначено в розмірі 1200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 2 724 000 гривень.

У разі внесення застави покладено на ОСОБА_9 наступні обов`язки: прибувати до суду за першим викликом; не відлучатися за межі населеного пункту в якому проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утриматись від спілкування зі свідками обвинувачення та іншими обвинуваченими в даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 21 лютого 2022 року включно.

Заставу обвинуваченому ОСОБА_7 визначити в розмірі 700 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 589 000 гривень.

У разі внесення застави покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: прибувати до суду за першим викликом; не відлучатися за межі населеного пункту в якому проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утриматись від спілкування зі свідками обвинувачення та іншими обвинуваченими в даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Таке рішення суд мотивував тим, що ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України, при застосуванні запобіжних заходів відносно обвинувачених на даний час продовжують існувати, а тому дані заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи кожного з обвинувачених.

На ухвалу суду захисники подали апеляційні скарги, в яких просять ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволені клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_7 запобіжних заходів у виді тримання під вартою строком на 60 днів, обрати ОСОБА_9 більш м`який запобіжний захід, визначити останньому розмір застави в межах встановлених санкцією ст. 182 КПК України, тобто до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; ОСОБА_7 обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час за постійним місцем проживання, згідно договору найму, за адресою: АДРЕСА_1 , визначити останньому розмір застави в межах встановлених санкцією ст. 182 КПК України .
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, адвокат ОСОБА_6 , покликається на те, що кримінальне провадження знаходиться на розгляді у судах вже понад півтори року, а ОСОБА_9 знаходиться під вартою ще з 26 листопада 2019 року, прокурором не надано суду жодних доказів наявності щодо ОСОБА_9 ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
Зокрема, відсутні будь-які матеріали, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_9 буде продовжувати злочинну діяльність, переховуватися чи перешкоджати встановленню істини, впливати на свідків.
У матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, які б обґрунтовували неможливість запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст.177 КПК України шляхом застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходів більш м`якого ніж тримання під вартою.
Судом грубо ігноруються практика Європейського суду з прав людини, а визначений розмір застави є необґрунтовано завищеним, завідома непомірним для обвинуваченого.
Стороною обвинувачення не наведено жодної додаткової підстави для обґрунтування необхідності продовження строку тримання ОСОБА_9 під вартою. Всі ті підстави які покладено у основу рішення про продовження ОСОБА_9 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою використовуються ще з початку досудового розслідування, а, як вказано вище, з часом ризики зменшуються і для продовження строку тримання під вартою необхідні додаткові аргументи.
Звертає увагу і на визначений ОСОБА_9 судом першої інстанції розмір застави, при визначенні якого не враховано, що такий є завідомо непомірним для нього, це підтверджується зокрема тим, що у матеріалах кримінального провадження немає жодних даних про наявність у ОСОБА_9 таких значних коштів.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, адвокат ОСОБА_8 покликається на те, що ухвала суду, в частині, що стосується ОСОБА_7 , є такою, що не відповідає обставинам справи та особі обвинуваченого, а визначений розмір застави є завідома непомірним, ухвала не відповідає нормам матеріального права, практиці Європейського суд з прав людини та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не містить обґрунтувань ризиків передбачених ст. 177 КПК України.
У клопотанні прокурора не обґрунтовано ризики передбачені ст. 177 КПК України, а лише формально їх перераховано. Відсутні докази вчинення ОСОБА_7 , інкримінованих йому злочинів. Суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений позитивно характеризується за місцем попередньої роботи та місцем проживання, його сімейного стану, у нього помер батько та важко хвора матір, що обвинувачений раніше не судимий.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених та їх захисників на підтримку апеляційних скарг, виступ прокурора на заперечення доводів апеляційних скарг, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи та дослідивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КК України).
Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «Ilijkov v. Bolgaria»).
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.
Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, на розгляді у Залізничному районному суді м. Львова перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000426 від 24 квітня 2019 року, про обвинувачення ОСОБА_12 та ОСОБА_9 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст.27, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч.ч. 2, 3, ст. 311, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України; ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4, ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч.ч. 2, 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст.317 КК України; ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч.ч. 2, 3 ст. 311 КК України; ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора та продовживши обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 календарних днів та визначивши заставу, підставно зазначив, що встановлені раніше ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України, при застосуванні запобіжних заходів відносно обвинувачених на даний час продовжують існувати, а тому дані заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи кожного з обвинуваченого.
Також судом першої інстанції враховано дані про особи обвинувачених, їх вік, сімейний та матеріальний стан, крім того враховано необхідність забезпечення своїм рішенням не тільки повагу до особистої свободи обвинуваченого, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, на підставі чого суд дійшов висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Доводи апеляційних скарг про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними у вчиненні злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинувачених під вартою.
Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Згідно з п.3 ч.5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах щодо особи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Окрім того, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь яким чином перешкоджати становленню істини у кримінальному провадженні.
Апеляційний суд вважає, що з врахуванням даних про осіб ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , які обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, що становлять підвищену суспільну небезпеку, застава у визначених п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України межах, як просять у апеляційних скаргах захисники, не здатна забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та запобігти наявним ризикам.
З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції про те, що запобіжний захід тримання під вартою з визначенним розміром застави, забезпечить виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків.
Відтак, істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 колегією суддів не встановлено, а тому її слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 24 грудня 2021 року про продовження щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 ОСОБА_22 - без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4