Справа № 348/189/21
Провадження № 11-кп/4808/409/21
Категорія ст. 115 ч.1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Кукурудз
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 на вирок Надвірнянського районного суду від 23 липня 2021 року, відносно ОСОБА_7 , за ст. 115 ч.1 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим в частині кваліфікації скоєного злочину. Зазначає, що ОСОБА_7 в судовому засіданні повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, однак у нього є підстави стверджувати, що досудове та судове слідство проведено не всесторонньо та явно з обвинувальним ухилом. Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що перед нанесенням смертельних ушкоджень між ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_9 виникла суперечка, в ході якої ОСОБА_7 схопив дерев`яну палицю та наніс ряд ударів в голову, від яких потерпілий помер на місці.

Водночас, це не в повній мірі відповідає матеріалам справи, так як за показами ОСОБА_7 коли він зайшов у будинок, то на тілі ОСОБА_9 та його матері ОСОБА_10 вже були легкі тілесні ушкодження, які свідчили про попередню бійку між ними, через що у його підзахисного з ОСОБА_9 виникла суперечка, що переросла в бійку між ними. В ході якої він захищаючись схопив зламаний дерев`яний держак від лопати, що стояв біля кухні та наніс пару ударів в область голови ОСОБА_9 , від яких наступила смерть.

Просить скасувати вирок Надвірнянського районного суду від 23.07.2021 року та перекваліфікувати злочинні дії ОСОБА_7 на ст. 118 КК України, як вбивство при перевищенні меж необхідної оборони.

Вироком суду від 23 липня 2021 року, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України та призначено йому покарання 8 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 вказано рахувати з 15 год. 10 хв. 16 листопада 2020 року, тобто з часу його фактичного затримання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі 8797,63 гривень.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив убивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_9 , за наступних обставинах:

15 листопада 2020 року ОСОБА_7 протягом дня перебував в гостях у своєї матері ОСОБА_10 у будинку АДРЕСА_1 , яка проживала у свого співмешканця ОСОБА_9 . Знаходячись у гостях у матері ОСОБА_7 разом із матір`ю та ОСОБА_9 на протязі дня вживали спиртні напої, а саме горілку.

Цього ж дня, близько 10 год 00 хв., в ході розпивання спиртного між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які знаходились у будинку, на ґрунті особистих неприязних стосунків, що раптово виникли, відбулася сварка. Під час вказаної сварки ОСОБА_7 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вирішив позбавити життя ОСОБА_9 , тобто умисно його вбити.

Реалізовуючи свій кримінально-протиправний умисел, спрямований на позбавлення життя потерпілого, ОСОБА_7 , діючи умисно, взяв у руки дерев`яну палицю, яка знаходилась у будинку, та наніс нею ряд цілеспрямованих ударів у життєво важливу ділянку тіла ОСОБА_9 - голову, від яких потерпілий помер на місці.

Всього ОСОБА_7 наніс ОСОБА_9 не менше 14 фізичних контактів травмуючим предметом.

Згідно висновку експерта № 78 від 16.12.2020 у ОСОБА_9 виявлені тяжкі та легкі тілесні ушкодження.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 , підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити та перекваліфікувати дії обвинуваченого з ст. 115 ч.1 КК України на ст. 118 КК України;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін;

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 404 ч.1КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку.

Порушень норм кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого, на кваліфікацію його дій, та які б могли бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Доводи наведенні в апеляційні скарзі захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу того, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та надав невідповідні висновки, викладені у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, а саме неправильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ст.115 ч.1 КК України, оскільки умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_9 у нього не було, він не передбачав та не допускала, що може спричинити смерть потерпілому, на думку колегії суддів є безпідставними.

У відповідності до положень ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно вимог ст.84 ч.1 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Зокрема, на підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання потерпілого ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_12 , протокол огляду місця події від 16.11.2020 року з фототаблицями до нього та DVD R диском з відеозаписом місця події ( а.п. 53-89), протокол огляду трупа від 17.11.2020 року та фототаблицями до нього ( а.п. 90-100), висновок експерта № 78 від 16.12.2020 року (а.п. 101-106), висновок експерта № 839 від 17.11.2020 року ( а.п. 107), висновок експерта № 1429 від 14.12.2020 року (а.п. 108-109), висновок експерта № 209 від 02.12.2020 року та фототаблицями до нього ( а.п. 110-113), висновок експерта № 1456 від 19.12.2020 року ( а.п. 114-119), висновок експерта № 640 від 20.11.2020 року (а.п. 120), висновок експерта № 876 від 21.12.2020 року ( а.п. 122-124), висновок експерта № 872 від 03.12.2020 року ( а.п. 131-132), висновок експерта № 895 від 09.12.2020 року ( а.п. 133-135), протокол затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину від 16.11.2020 року ( а.п. 167-178), витяг з приладу «Drager Alcotest 6810» тест № 5525, згідно якого ОСОБА_7 під час проходження тесту перебував у стані алкогольного сп`яніння 2.11 проміле ( а.п. 179), висновок судово психіатричної експертизи № 264/2020 від 21.12.2020 року, згідно якого ОСОБА_7 психологічними розладами не страждає і не страждав на період часу, що відноситься до інкримінованих йому протиправних дій .

Згідно висновку експерта № 78 від 16.12.2020 року (а.п. 101-106) було встановлено та виявлено наступні тілесні ушкодження, а саме закрита черепно-мозкова травма з крововиливом під м`яку мозкову оболонку, забійні рани садна та синці голови, садно ділянки лівого плечового суглобу, садно правої кисті, садно ділянки правого плечового суглобу, синець задньої поверхні грудної клітки, синець клубової ділянки справа, а також закрита травма лівої половини грудної клітки з переломами ребер, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечні для життя в момент їх заподіяння та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті; решта виявлені тілесні ушкодження мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Судово медичних даних, які б вказували на можливу боротьбу чи самооборону при судово медичній експертизі трупа ОСОБА_13 не виявлено.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно висновку експерта № 640 від 20.11.2020 року у ОСОБА_7 будь яких тілесних ушкоджень та їх слідів на момент проведення судово медичної експертизи в Івано Франківському ОБСМЕ від 20.11.2020 року не виявлено (а.п. 120).

Застосовуючи знаряддя убивства дерев`яну палицю, обвинувачений ОСОБА_7 усвідомлював або свідомо допускав, що завдаючи удари в життєво важливу ділянку тіла голову, може заподіяти смерть ОСОБА_9 , хоча міг і не бажати цього.

Також судом першої інстанції був наданий ретельний аналіз показанням обвинуваченого, що виразились у частковому визнанні вини, а саме ОСОБА_7 зазначив, що це було умисне вбивство при перевищені меж необхідної оборони та яким, на думку колегії суддів, надана правильна оцінка, як неправдивим та таким, що мали на меті уникнути кримінальну відповідальність за вчинений злочин.

Так як під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував, що дійсно здійснив цілеспрямований удар у життєво важливу ділянку тіла голову потерпілого.

Враховуючи вищенаведені докази, у колегії суддів не виникає сумнівів у їх належності та допустимості, так як вони є послідовними, не суперечать один одному, зібрані відповідно до вимог закону та об`єктивно доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України.

Посилання захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 наведені в апеляційній скарзі з приводу того, що його підзахисний не бажав смерті потерпілому є необґрунтованими, оскільки обставини вчинення злочину свідчать, що обвинувачений передбачав та свідомо допускав, що нанесення потерпілому удару дерев`яною палицею в область життєво важливої ділянки тіла голову, може призвести до смерті потерпілого.

За наведених вище обставин, твердження захисника, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ст. 118 КК України, оскільки ОСОБА_7 не мав умислу на вбивство і не бажав смерті потерпілого є безпідставними.

Слід зазначити, що згідно позиції Верховного Суду України, особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме: прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у випадку необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

Суд першої інстанції дані доводи ретельно перевірив, та виходячи із сукупності всіх обставин вчинення діяння, дійшов правильного висновку, що обвинувачений усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого і бажав їх настання, тобто мав умисел на позбавлення життя ОСОБА_9 на ґрунті виниклої між ним та потерпілим суперечки, вчинив всі можливі та необхідні дії для реалізації свого наміру, умисно завдавши тілесні ушкодження, які призвели до смерті потерпілого ОСОБА_9 .

У відповідності до вимог ст.8 ч.2 та ст.9 ч.5 КПК України, принцип Верховенства права у кримінальному провадженні, застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Смирнов проти України» від 15 липня 2010 року та у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року, суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності „поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпції щодо фактів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції встановивши фактичні обставини кримінального провадження, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, дійшов законного, обґрунтованого та вмотивованого висновку про вчинення ОСОБА_7 зазначеного злочину та правильно кваліфікував його дії за ст. 115 ч.1 КК України.

Отже, враховуючи все вищенаведене, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни вироку та перекваліфікації дій обвинуваченого на ст. 118 КК України з мотивів наведених в апеляційній скарзі захисника.

Окрім цього слід зазначити, що призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а саме те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності за вчинення умисного кримінального правопорушення, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, по місцю проживання характеризується позитивно, думку потерпілого, який просив обвинуваченого суворо не карати та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції визнано щире каяття, оскільки обвинувачений визнав частково свою вину та шкодує про вчинене. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, судом визнано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а вирок Надвірнянського районного суду від 23 липня 2021 року без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити - без задоволення, а вирок Надвірнянського районного суду від 23 липня 2021 року щодо ОСОБА_7 за ст. 115 ч.1 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4