УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 січня 2022 року

м. Київ
справа № 617/1839/19
провадження № 51-17ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора на ухвалу Великобурлуцького районного суду Харківської області від 20 травня 2021 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року, які постановлені в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за № 0000055, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайський Харківської області, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України (далі КК України),
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Вовчанськ Харківської області, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України.
Суть питання
Як слідує з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 20 травня 2021 року клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження задоволено. Кримінальне провадження № 0000055 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), оскільки після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК України.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 23 листопада 2021 року залишив рішення місцевого суду без змін.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати рішення місцевого та апеляційного судів і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи наведене, прокурор вказує на те, що суди попередніх інстанцій дійшли невмотивованого висновку про необхідність закриття кримінального провадження на вищезазначених підставах, оскільки, на його думку, ознайомлення з матеріалами досудового розслідування тривало з 30 серпня 2019 року по 13 листопада 2019 року, таким чином обвинувальний акт до суду було направлено вчасно, а тому висновок суду першої інстанції про направлення обвинувального акту стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до суду першої інстанції поза межами строку досудового розслідування є безпідставним.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно зі ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
Згідно ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Доводи касаційної скарги прокурора про те, що органом досудового розслідування жодних порушень строків досудового розслідування, зазначених у ст. 219 КПК України, не допущено та всі процесуальні дії виконані у строки, передбачені законом, Верховний Суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Так, відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Згідно з ч. 1 ст. 219 КПК України, строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР до дня звернення до суду, зокрема з обвинувальним актом.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
Зазначена норма процесуального закону також передбачає, що строк досудового розслідування може бути продовжений з підстав та в порядку, передбачених КПК України.
Закінчення строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України, після повідомлення особі про підозру, крім випадку повідомлення про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, є підставою для закриття кримінального провадження (п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України).
Відповідно до ухвали Великобурлуцького районного суду Харківської області від 20 травня 2021 року, у підготовчому судовому засіданні сторона захисту заявила клопотання про закриття кримінального провадження № 0000055 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК України.

Місцевим судом встановлено, що 02 липня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000055 від 30 січня 2019 року, повідомлено ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України Крім того, 29 серпня 2019 року ОСОБА_5 повідомлено про зміну підозри.
Відповідно до відомостей, які містяться в реєстрі матеріалів досудового розслідування, які не оспорюються сторонами, 30 серпня 2019 року підозрюваних ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_6 повідомлено про завершення досудового розслідування та про надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
13 вересня 2019 року ОСОБА_5 було ознайомлено з матеріалами кримінального провадження.
26 вересня 2019 року постановою прокурора було відновлено досудове розслідування, ОСОБА_4 повідомлено про зміну підозри. Крім того, цього ж дня повідомлено про завершення досудового розслідування та про надання доступу до матеріалів досудового розслідування. Також ОСОБА_5 було надано доступ до матеріалів досудового розслідування.
Згідно ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2019 року ОСОБА_4 та захиснику ОСОБА_6 було встановлено строк для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження до 18 жовтня 2019 року, включно.
Тобто, згідно приписів ч. 10 ст. 290 КПК України, після закінчення встановленого слідчим суддею строку, ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_6 вважаються такими, що реалізували своє право на доступ до матеріалів.
Враховуючи викладене, перебіг строку досудового розслідування, який не був закінчений до 30 серпня 2019 року і в подальшому був відновлений на один день 26 вересня 2019 року, продовжився з 19 жовтня 2019 року і закінчився 21 жовтня 2019 року.
13 листопада 2019 року прокурором було затверджено обвинувальний акт та направлено його до Вовчанського районного суду Харківської області, який 14 листопада 2019 року із реєстром матеріалів досудового розслідування надійшов до суду (вх. №7269/19 від 14 11 2019 року).
Зваживши, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості, що строк досудового розслідування даного кримінального провадження з 21 жовтня 2019 року було продовжено, місцевий суд дійшов висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , направлено до суду вже після спливу строків досудового розслідування.
З огляду на викладене, суд першої інстанції, розглядаючи в підготовчому судовому засіданні клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження № 0000055, встановивши, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , не відносяться до категорії тяжких чи особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи і строк досудового розслідування, передбачений ст. 219 КПК України закінчився, ухвалив рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій наводив доводи, щодо допущення судом першої інстанції істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які аналогічні доводам, викладеним в його касаційній скарзі.
Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку перевірив усі посилання й доводи, викладені прокурором у згаданій апеляційній скарзі і, визнавши висновки місцевого суду обґрунтованими та вмотивованими, не встановив підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши достатні аргументи та підстави для прийняття такого рішення.

Зокрема, спростовуючи твердження прокурора про те, що його «ознайомлення» з матеріалами досудового розслідування тривало з 30 серпня 2019 року по 13 листопада 2019 року, таким чином обвинувальний акт до суду було направлено вчасно, суд апеляційної інстанції констатує, що прокурором не було надано жодних доказів з якими саме матеріалами він збирався знайомитися та підтвердження його намагань ознайомлення саме у період з 19 жовтня 2019 року по 13 листопада 2019 року.
Крім того, суд зазначив, що оскільки на момент завершення досудового розслідування матеріали досудового розслідування перебувають у сторони обвинувачення, то у разі наявності у неї права знайомитись з такими матеріалами необмежений термін, при умові, що таке ознайомлення не включалося б у строк досудового розслідування, сторона обвинувачення мала би право необмежено продовжувати строк перебування особи під підозрою, право особи на розгляд її справи у розумний строк, у такому випадку було б ілюзорним.
Верховний Суд погоджується із такими висновками суду апеляційної інстанції, та зазначає, що доводи касаційної скарги прокурора про те, що направлення обвинувального акту до суду після закінчення строків досудового розслідування було пов`язано з необхідністю виконання стороною захисту вимог ч. 6 ст. 290 КПК України, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції про направлення прокурором обвинувального акту до суду після закінчення строків досудового розслідування.
З урахуванням викладеного доводи прокурора щодо закінчення строку досудового розслідування саме 13 листопада 2019 року є безпідставними.
Твердження у касаційній скарзі про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної правової оцінки вищевказаним обставинам та як наслідок не зарахували до строку ознайомлення із матеріалами досудового розслідування строк з 19 жовтня по 13 листопада 2019 року не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону, оскільки ч. 5 ст. 219 КПК України передбачено, що не включається в строк досудового розслідування строк ознайомлення в порядку ст. 290 КПК України саме з матеріалами досудового розслідування, а не з доказами сторони захисту.

Таким чином, звернення прокурора із запитом до сторони захисту в порядку ч. 6 ст. 290 КПК України не впливає на перебіг строку досудового розслідування.
З урахуванням викладеного, за обставин цього кримінального провадження, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що визначений у ст. 219 КПК України строк досудового розслідування з дня повідомлення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про підозру до дня звернення обвинувального акту до суду закінчився.
Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга прокурора не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність ухвали ухвалу Великобурлуцького районного суду Харківської області від 20 травня 2021 року та ухвали Харківського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року.

Зазначені судові рішення є належно умотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК України, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися при їх постановленні.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Великобурлуцького районного суду Харківської області від 20 травня 2021 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3