ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/813/20 Номер провадження 11-кп/814/575/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

та його захисників адвокатів ОСОБА_9 і ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження, № 0000264 за апеляційною скаргою прокурора Великобагачанського відділу Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_11 на вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 02 лютого 2021 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився м. Полтава Полтавської області, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, одружений, має на утриманні двоє малолітніх дітей, освіта вища, не працюючого, групи інвалідності за станом здоров`я не має, не судимий,-

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
Зараховано у строк покарання перебування у попередньому ув`язненні з 10 травня 2020 року по 15 травня 2020 року включно, відповідно до вимоги ч. 5 ст. 72 КК України.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків передбачених, ст. 76 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експерта для проведення судових експертиз на загальну суму 1961, 40 грн.
За вироком суду, 09 травня 2020 року близько 22 години обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки "ВАЗ-2107", державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вулиці Дружби в селі Радивонівка Великобагачанського району Полтавської області, порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, а саме: проявив неуважність, змінив напрямок руху ліворуч, керованого ним автомобіля, виїхав на зустрічну смугу для руху, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка в цей час рухалася по проїзній частині, в попутному напрямку, по лівому краю проїзної частини відносно руху автомобіля.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку експерта судово-медичної експертизи, потерпіла ОСОБА_12 завдано тілесні ушкодження у вигляді: крововиливи у м`які тканини голови в лівій скроневій ділянці та у м`яку мозкову оболонку лобно-скроневої ділянки зліва, в потиличній ділянці справа та зліва; перелом ребер справа 2, 3, 4, 5, 6 та 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 12 ребер зліва по декількох анатомічних лініях; повний відрив атланта від шийного відділу хребта; перелом хребта на рівні 6-7 шийних хребців та на рівні 11-12 грудних хребців, без ушкодження спинного мозку; крововиливи у м`які тканини правого стегна (в проекції рани) та правої сідниці; рани, що розташовані: в тім`яно-потиличній ділянці зліва; на задній поверхні нижньої третини правого стегна, садна, що розташовані: на лівій молочній залозі; на правій молочній залозі; на задній поверхні правого ліктьового суглобу; на тильній поверхні правого променово-п`ясткового суглобу; на тилі правої кисті; на тилі нігтевих та дистальних фаланг 2-3 пальців правої кисті; в під пахвовій ділянці справа; на тильній поверхні лівої кисті; на тилі 2 пальця лівої кисті; по всій передній поверхні живота; на передній поверхні правого стегна; на передній поверхні верхньої третини правої гомілки; на зовнішній поверхні правого гомілко-ступневого суглобу; на передній поверхні лівого колінного суглобу; на зовнішній поверхні лівого гомілко-ступневого суглобу, синець, що розташований на тилі проксимальної фаланги 1 пальця лівої кисті, що по ступеню тяжкості, у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до смерті.
Не погоджуючись з рішенням суду прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить вирок скасувати, постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом при призначенні покарання не в повній мірі враховано тяжкість кримінального правопорушення, наявність обставин, що обтяжують покарання, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Від захисника ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_7 на адресу апеляційного суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких вони просили вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора на підтримку своєї апеляційної скарги, думку потерпілого про залишення вироку без змін, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Статтями 50 та 65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Відповідно до ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень судом апеляційної інстанції, є: зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненому діянні визнав повністю.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч. 2 ст. 286 КК України у апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, а тому вирок суду в цій частині апеляційний судом не перевіряється.
Доводи апеляційної скарги прокурора з приводу безпідставного застосування ст. 75 КК України в частині призначеного судом покарання колегія суддів вважає слушними з наступних підстав.
Згідно із статтею 75 КК України в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Звільняючи ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції виходив з обставин, які враховувалися при визначенні виду й розміру покарання, а саме: ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, особи винного, зразкову характеристику за місцем проживання та навчання, ставлення до скоєного, який з моменту вчинення кримінального правопорушення здійснює дії для відшкодування завданих збитків, спричинені наслідки, ненавмисний характер вчиненого кримінального правопорушення, висновок органу пробації про можливість застосування до обвинуваченого покарання не пов`язаного із обмеженням та позбавленням волі (а.п. 49), позицію потерпілого, щодо не застосування до обвинуваченого суворого покарання, перебування на утриманні обвинуваченого матері похилого віку, дружини та двох малолітніх дітей, підтверджене зобов`язання обвинуваченого виплатити родині потерпілого збитки в розмірі 302 000,00 грн та сплата на час розгляду справи в суді в рахунок взятого зобов`язання 62 000,00 грн, незадовільний стан фізичного здоров`я обвинуваченого, у якого діагностовано туберкульоз, визнання вини, щире каяття, добровільне відшкодування збитків родині потерпілої особи, в якості обставин, які пом`якшують покарання, а вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння в якості обставини, яка обтяжують покарання.
Враховуючи зазначені пом`якшуючі та обтяжуючі обставини, з урахуванням особи винного, його ставлення до вчиненого, стали підставою для застосування судом першої інстанції покарання, призначеного ОСОБА_8 відповідно до вимог ст. ст. 75, 76 КК України та звільнення останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Разом з тим, суд першої інстанції при застосуванні ст. 75 КК України не врахував, що ОСОБА_8 скоєно тяжкий злочин в стані алкогольного сп`яніння і внаслідок скоєння якого настала смерть людини.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без реального відбування покарання, а тому вважає за необхідне вирок суду в частині призначення покарання та застосування звільнення від відбуття призначеного покарання скасувати та постановити в цій частині новий вирок.
Суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Пунктом 20, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при призначені покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчиненого злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стані правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
При визначенні виду й розміру покарання колегія суддів враховує дані про особу обвинуваченого, який є раніше не судимий, на утриманні перебувають матір похилого віку, дружина та двоє малолітніх дітей, зразкову характеристику за місцем проживання та навчання, ставлення до скоєного, який з моменту вчинення кримінального правопорушення здійснює дії для відшкодування завданих збитків, приймає до уваги обставини, які пом`якшують його покарання, а саме повне визнання своєї вини, щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків, підтверджене зобов`язання обвинуваченого виплатити родині потерпілого збитки в розмірі 302 000,00 грн. а також обставину, що обтяжує покарання, а саме вчинення злочину в стані алкогольного спяніння, та приходить до висновку про можливість призначення обвинуваченому більш мягкого покарання, чим передбачено санкцією ч.2 ст. 286 КК України, а саме призначити ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.
Встановлені апеляційним судом порушення вимог кримінального процесуального закону, у відповідності до положень ст. ст. 407, 409, 413, 414 КПК України вказують на необхідність часткового задоволення апеляційної скарги прокурора.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів Полтавського апеляційного суду ,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Великобагачанського відділу Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_11 задовольнити частково.
Вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 02 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_8 , в частині призначення покарання та звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України скасувати.
Постановити в цій частині новий вирок.
ОСОБА_8 вважати засудженим за ч.2 ст. 286 КК України та призначити ОСОБА_8 , із застосуванням ст. 69 КК України, покарання у виді обмеження волі строком на 3/три/ роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3/три/роки.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку на протязі 3-х місяців з моменту проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
С У Д Д І:
ОСОБА_13 А.О. Рябішин