Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/42/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2022 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кропивницький матеріали кримінального провадження № №0002219 від 26.11.2020 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.10.2021, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кіровограда, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, з III групою інвалідності, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.09.2008 року за ч.1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;
- вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.12.2009 року за ч.1 ст.122 КК України до 1 рік 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 26.08.2016 року на підставі ухвали Білозерського районного суду Херсонської області від 18.08.2016 року умовно-достроково на 7 місяців 28 днів;
- вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.11.2018 року за ст.185 ч.2, ст.186 ч.1, ст.186 ч.2, ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 12.06.2020 року по відбуттю строку покарання,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.190 ч.2, ст.186 ч.2 КК України, та призначено йому:
- за ст.190 ч.2 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки;
- за ст.186 ч.2 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять ) років.
Згідно ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять ) років.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів за проведення:
- судової товарознавчої експертизи за висновком експерта №1043 від 15.12.2020 року в розмірі 653 гривні 80 копійок;
- судової товарознавчої експертизи за висновком експерта №995 від 07.12.2020 року в розмірі 653 гривні 80 копійок.
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника-адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 .

В апеляційних скаргах:
Обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції, справу направити в суд першої інстанції на новий розгляд.

Кваліфікацію за ч2 ст. 186 КК України визнає частково, вважає, що вчинений злочин необхідно кваліфікувати за ч.2 ст. 190 КК України.
Зазначає, що мобільний телефон у потерпілого ОСОБА_9 не виривав, а просив подзвонити з його телефону. Потерпілий був в стані алкогольного сп`яніння та давав невірні показання.
Вважає, що судом першої інстанції не враховано особу обвинуваченого, який являється інвалідом 3 групи та потребує лікування, має постійне місце роботи та місце проживання.

Захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Вважає призначене покарання занадто суворим. Свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України обвинувачений визнав частково та пояснив, що на початку грудня 2020 року йшов у бік вул. Дарвіна та зайшов до своєї знайомої, на яку чекав у дворі.Повз нього йшли Топор і Ярошук, які запросили його випити по п`ятдесят грам. Він пішов з ними, вони вжили алкоголь, вже перебували у стані алкогольного сп`яніння, він з ними алкоголю не вживав. Після розлиття вони пішли за ларьки. В ході розмови Топор попросив у ОСОБА_9 телефон, щоб подзвонити впереддень він проводив п`яного ОСОБА_9 додому, за що той пообіцяв йому гроші. Гроші він не отримав, тому вирішив покарати ОСОБА_9 і теж попросив у нього телефон, взяв його і вирішив зробити коло по району, а потім повернути мобільний телефон. Наміру заволодіти мобільним телефоном той не мав. повернув потерпілому телефон. Коли його привезли у відділ поліції, то потерпілий не чекав слідчого оперативної групи, а пішов. По приїзду за ним поїхали та відібрали заяву. Грабежу не вчиняв, просто образився на ОСОБА_9 , який його обманув. Зазначив, що добре знає місцевість, а тому з легкістю міг втекти з мобільним телефоном.
Вказані обставини не були враховані судом при призначенні міри покарання, не враховано що наміру заволодіти Телефоном у ОСОБА_10 не було, і віддав він його добровільно.
ОСОБА_10 вину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, давав правдиві свідчення та не ухилився від досудового розслідування та судового провадження. Потерпілі на суворій мірі покарання ненаполягають.
Суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що підстави до застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 відсутні.
Вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 можливе не лише в умовах ізоляції, а тому слід призначити покарання із застосуванням ст.. 75 КК України, що в свою чергу буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження нових злочинів.

Короткий зміст суті справи:
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним за заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно та відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, при наступних обставинах.
25.11.2020 року близько 09.30 год., ОСОБА_6 , перебував по вул.Дарвіна м.Кропивницького, в цей час він помітив раніше невідомого йому чоловіка ОСОБА_11 котрий проходив повз нього. Розуміючи те, що у ОСОБА_11 може бути майно, яке має матеріальну цінність, у ОСОБА_6 винник умисел спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману. ОСОБА_6 попросив у потерпілого ОСОБА_11 належний йому мобільний телефон під приводом здійснення телефонного дзвінка, на що потерпілий погодився та передав ОСОБА_6 належний йому мобільний телефон марки Ноnог 10 СОL-L29 іmеi 1 НОМЕР_1 , іmеi 2 НОМЕР_2 , чорного кольору, , який був у чохлі темного кольору типу «бампер».
ОСОБА_6 з мобільним телефоном належним ОСОБА_11 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 4993 гривні 25 копійок.
Крім того, близько 02.12.2020 року близько 10.30 год., ОСОБА_6 , проходив неподалік супермаркету «Копілка», що розташований за адресою: м. Кропивницький, вул. Степняка Кравчинського. В цей час він помітив раніше невідомих йому двох чоловіків, один з який розмовляв по мобільному телефону тримаючи його в руках біля вуха. Розуміючи те, що мобільний телефон представляє матеріальну цінність, у ОСОБА_6 виник умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна. ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_12 який в той час розмовляв по телефону, що належить потерпілому ОСОБА_13 , та відкрито, шляхом ривка викрав мобільний телефон марки «Nоmі i5014 ЕVО М4 Вluе імеі: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , темно-синього кольору, типу сенсорний, який належить ОСОБА_13 . В подальшому, ОСОБА_6 з вказаним мобільним телефоном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.
Тим самим, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_13 майнову шкоду на суму 1137 гривень 60 копійок.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали доводи поданих апеляційних скарг та просили їх задовольнити, думку прокурора, який просив вирок суду залишити без зміни, апеляційні скарги без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_6 ознак кримінальних правопорушень, передбачених ст. ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 186 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які відповідно до вимог параграфу 3 гл.28 КПК України, повністю досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.
Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченої за ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 186 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених і викладених у вироку обставин та кваліфікацію його дій за ч.2 ст. 190 КК України в апеляційній скарзі стороною захисту та обвинуваченим не оспорюються, а тому вирок переглядається в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги за ч.2 ст. 186 КК України та в частині призначення покарання обвинуваченому.
Стосовно кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст. 186 КК України, колегія суддів зазначає наступне.
В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України визнав частково та пояснив, що на початку грудня 2020 року йшов у бік вул. Дарвіна та зайшов до своєї знайомої, на яку чекав у дворі. Повз нього йшли Топор і Ярошук, які запросили його випити по п`ятдесят грам. Він пішов з ними, вони вжили алкоголь, вже перебували у стані алкогольного сп`яніння, він з ними алкоголю не вживав. Після розпиття вони пішли за ларьки. В ході розмови Топор попросив у ОСОБА_9 телефон, щоб подзвонити впереддень він проводив п`яного ОСОБА_9 додому, за що той пообіцяв йому гроші. Гроші він не отримав, тому вирішив покарати ОСОБА_9 і теж попросив у нього телефон, взяв його і вирішив зробити коло по району, а потім повернути мобільний телефон. Наміру заволодіти мобільним телефоном той не мав. Коли вийшов із-за ларька з телефоном, то пішов у напрямку Кіровоградського райсуду. Потім бачив на відстані 80-70 метрів як ОСОБА_9 і ОСОБА_14 вийшли за ним. Коли відстань між ними збільшилась до 90 метрів, побачив як ОСОБА_9 зупиняє поліцейський автомобіль з синіми номерними знаками і просить про допомогу. Після цього, він повернув потерпілому телефон, а працівник поліції наздогнав його і затримав. Коли його привезли у відділ поліції, то потерпілий не чекав слідчого оперативної групи, а пішов. По приїзду за ним поїхали та відібрали заяву. Грабежу не вчиняв, просто образився на ОСОБА_9 , який його обманув. Зазначив, що добре знає місцевість, а тому з легкістю міг втекти з мобільним телефоном.
Незважаючи на часткове визнання вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, його вина у вчиненні вказаного правопорушення доводиться дослідженими судом першої інстанції доказами, яким була надана оцінка під час проведення судового розгляду:
- показаннями допитаного в судовому засіданні в якості потерпілого ОСОБА_13 , який пояснив, що до цього обвинуваченого бачив та вказав, що знав останнього, при цьому неприязних стосунків з ним не мав. Зазначив, що свідок ОСОБА_12 помер та з останнім був знайомий. Додав, що йшов зранку з роботи в бік райцентру, що на Балашівці, де зустрів обвинуваченого і свідка ОСОБА_12 , який попросив його подзвонити, на що він надав йому телефон «NOMI», темно - синього кольору. Телефон йому потім повернули. Хотів додзвонитися та набирав когось. Потім обвинувачений вихопив телефон і побіг по вулиці Дарвіна. В цей час їхала поліція, яка побачила і наздогнала його на автомобілі. Він догнав обвинуваченого на розі вулиць Виставкова Кільцева в м.Кропивницький. Після чого, обвинувачений кинув телефон біля пожежної частини і СТО, та його затримав поліцейський на автомобілі. Зазначив, що він кричав та просив повернути йому мобільний телефон. Він пропонував гроші. Зазначив, що той чув його і ОСОБА_15 , який також йому кричав. Коли службовий автомобіль з синіми номерами почав його наздоганяти, то обвинувачений викинув телефон йому в руку і побіг далі від автомобіля поліції в його напрямку на зустріч. Вказана подія тривала хвилин 40. Він весь час бачив його, це приватний сектор. ОСОБА_16 спочатку побіг за обвинуваченим, але зупинився і чекав поліцію. Обвинувачений біг км 10 по вул. С.Кравчинського, Дарвіна в бік пожежної частини. З ОСОБА_17 зустрівся нижче ларьків, після чого той попросив подзвонити. У той час обвинувачений стояв поряд з ОСОБА_17 , а потім вихопив у ОСОБА_15 телефон з рук і побіг. Зазначив, що вони привітались і все, про що розмовляли вже не пам`ятає. Топор ОСОБА_18 крикнув йому віддай телефон. В той час у нього боліли ноги і він не міг бігти за ним. Обвинувачений повернув мобільний телефон, коли йому дорогу перегородив автомобіль поліції. Він бачив як обвинуваченого наздогнали і затримали. До тітки ОСОБА_19 заходили випити по 100 грам. Того дня він був тверезий, так як повертався з роботи. Пам`ятає, що вони стояли втрьох за ларьками та чи вживали спиртне вже точно згадати не може. Випили по 100 грам самогонки. Їм зі свідком ОСОБА_20 сказали чекати, а потім прийти до поліції.
- показаннями допитаного в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_21 , який пояснив, що у листопаді / грудні 2020 року він на службовому автомобілі їхав по вул. Виставочній в м.Кропивницький, та побачив як двоє чоловіків бігли. Один з чоловіків зупинив його автомобіль та повідомив про крадіжку мобільного телефону та вказав на обвинуваченого, який намагався втекти з мобільним телефоном. Обвинуваченого він наздогнав напроти районний поліклініки на світлофорі. Для цього він зупинив автомобіль та побіг за обвинуваченим. Коли затримував обвинуваченого то прибігли потерпілий і його товариш. Коли обвинувачений тікав то в його руках він чітко бачив мобільний телефон. Коли він затримав обвинуваченого, то потерпілий повідомив, що обвинувачений «скинув» його по дорозі. Під час затримання обвинувачений повідомив, що нещодавно звільнився з місць позбавлення волі та не має, що їсти. Він викликав наряд поліції.
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 02.12.2020 року, згідно з яким ОСОБА_13 просив притягнути до кримінальної відповідальності невідомого йому чоловіка на прізвисько ОСОБА_22 , який 02.12.2020 року об 10.30 год. перебуваючи біля магазину «Копілка», що розташована за адресою: вул. Степняка Кравчинського, 35, відкрито викрав належний йому мобільний телефон марки Nоmі, імеі: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , чим спричинив йому збитку на суму 1200 грн. (а.п.75 т.1);
- протоколом огляду місця події від 02.12.2020 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого встановлено та оглянуто місце вчинення кримінального правопорушення відкрита ділянка місцевості, що розташована біля магазину «Копілка» за адресою: м.Кропивницький, вул.Степняка Кравчинського, 35 (а.п.76-80 т.1);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам потерпілому ОСОБА_13 від 02.12.2020 року, під час проведення якого вказаний потерпілий впізнав ОСОБА_6 на фото №1, як особу, яка таку, що 02.12.2020 року відкрито викрала належний йому мобільний телефон (а.п.85-87 т.1);
- протоколом огляду предмета від 03.12.2020 року з фото таблицею до нього мобільний телефон марки «Nоmі i5014 ЕVО М4 Вluе імеі: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , який визнано в якості речового доказу та долучено до матеріалів кримінального провадження (а.п.89-93 т.1);
- висновком судово-товарознавчої експертизи №995 від 07.12.2020 року, згідно з яким ринкова вартість станом цін на 02.12.2020 року не представленого на експертизу мобільного телефону Nomi i5014 ЕVО М4 Вluе типу сенсорний, який на момент викрадення був у технічно-справному стані, який був викрадений без зарядного пристрою та іншої гарнітури, який було придбано в бувшому у використані стані 12.11.2020 року може складати 1137 грн. 60 коп (а.п.99-102 т.1).
-Згідно письмових пояснень свідка ОСОБА_12 від 02.12.2020 року вбачається, що 20 грудня 2020 року близько 10.00 год., він проходив повз магазин «Копілка», що по вул. Степняка Кравчинського м. Кропивницького, в цей час він зустрів свого знайомого ОСОБА_23 , якого той давно знає, так як проживають на одному мікрорайоні, який йшов йому на зустріч. В цей час йому необхідно було зателефонувати своєму знайомому ОСОБА_24 для того, щоб запитати чи виходити йому на роботу, так як час від часу він в нього підробляє. Так як на даний час в нього немає власного мобільного телефону, він запитав у ОСОБА_25 чи є нього на рахунку гроші та чи можна подзвонити, на що він відповів що є, і дістав з кишені свій мобільний телефон типу «сенсорний», темного кольору, і він почав йому диктувати номер телефону ОСОБА_24 , а він в свою чергу набирав його на клавіатурі телефону, після цього ОСОБА_25 дав йому в руки мобільний телефон і він почав говорити по телефону, при цьому знаходився біля Славіка. В цей час до них підійшов раніше знайомий йому чоловік на ім`я ОСОБА_26 , якого він знає як такого, що теж проживає в мікрорайоні «Балашівка». І в той час, коли він розмовляв по телефону, який належить ОСОБА_27 , то ОСОБА_26 підійшов до нього і вирвав з рук мобільний телефон, та тримаючи телефон в руках почав бігти в напрямку вулиці Дарвіна, а він та ОСОБА_25 почали бігти за ним, при цьому вони кричали «Стій, віддай телефон». Деякий час вони бігли по вулицях, намагаючись наздогнати ОСОБА_26 , в цей час вони з ОСОБА_27 помітили автомобіль марки «Шкода», синього кольору в кузові «універсал» з номерним знаком синього кольору, зрозумівши те, що даний автомобіль є поліцейським автомобілем. Славік почав його зупиняти, і коли автомобіль зупинився, то ОСОБА_25 розповів водієві автомобіля, про те що сталось, в подальшому ОСОБА_25 продовжив бігти за ОСОБА_26 разом з тим за ним поїхав і службовий автомобіль. Згодом він побачив те, що неподалік будівлі Кропивницького РВП знаходиться ОСОБА_26 і він підійшов. ОСОБА_26 він знає добре, впізнати може. Більше йому по даному факту додати нічого. Учасникам процесуальної дії повідомлено про спосіб ознайомленії із змістом протоколу, а саме шляхом особистого прочитання. Ознайомившись із текстом протоколу допиту від учасників процесуальної дії клопотання про внесення до нього змін, доповнень і зауважень не має (а.п.104 т.1).

Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази, оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, проводячи судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідного до вимог ст.337 КПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведенність вини ОСОБА_6 у скоєнні злочину за обставин, встановлених судом, кваліфікуючи його дії: за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, викладених у вироку, є обгрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.
Висновки суду першої інстанції грунтується на доказах, які детально викладені в оскаржуваному вироку та підтверджують встановлені судом обставини за ч.2 ст.186 КК України.
Вказані висновки суду зроблені на підставі ретельного, повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи. Матеріали справи не містять обставин, що можуть викликати сумніви в правильності рішення суду, чи суперечливих доказів, які б суд невмотивовано відкинув, тому твердження обвинуваченого про невірну кваліфікацію, є необґрунтованим.
Диспозиція статті 186 КК України визначає грабіж як відкрите заволодіння чужим майном. В свою чергу згідно ст. 190 КК України шахрайством є заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.
Згідно ст. 186 КК України викрадення вважається відкритим, якщо воно вчинюється у присутності власника майна або особи, у віданні чи під охороною якої перебуває майно, і винний усвідомлює, що ці особи розуміють сутність його злочинних дій. Грабіж вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом визнається поява у злочинця реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном.
В свою чергу з аналізу норми ст. 190 КК України випливає, що обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності або обов`язковості передачі йому майна чи права на нього. Особливістю шахрайства є те, що винний заволодіває чужим майном шляхом спонукання самого потерпілого до передачі йому майна чи уступки права на майно.
Тобто при шахрайстві потерпілий, будучи введеним в оману, сам добровільно передає винному майно чи право на нього.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 відкрито, шляхом ривка вихопив мобільний телефон та побіг.
Оскільки обман за таких обставин не є способом неправомірного вилучення чужого майна, то вчинене засудженим суспільно небезпечне діяння не може утворювати шахрайства.

Підстави ставити під сумнів раніше вказані докази відсутні, вони узгоджуються між собою та з іншими доказами, є належними, допустимими, достовірними, а тому твердження обвинуваченого не спростовують факту відкритого заволодіння мобільним телефоном.
Посилання обвинуваченого щодо недоведення вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України є безпідставними та не знайшли свого підтвердження.
Порушень судом першої інстанції кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги сторони захисту стосовно занадто суворого покарання, колегія суддів заначає наступне.
Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
На переконання колегії суддів судом першої інстанції були враховані відомості, що характеризують особу обвинуваченого, враховані обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєних кримінальних правопорушень, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення.
Визначаючи вид та міру покарання суд першої інстанції врахував дані про особу ОСОБА_6 , який за місцем проживання характеризується посередньо, не одружений, не працює, має III групу інвалідності, знаходиться на диспансерному обліку в КНП «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер КОР» від 07.12.2020 р. з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності з 2012 року, згідно довідки КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня КОР» від 02.12.2020 року вбачається, що ОСОБА_6 з 1993 року звертається за медичною допомогою, неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні, востаннє в 2017 році з приводу шизофреноподібного психотичного розладу, внаслідок вживання декількох наркотичних засобів, осудний, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів.

Згідно висновку судово психіатричного експерта №480 від 15.12.2020 року встановлено, що ОСОБА_6 в момент скоєння правопорушення не страждав і в даний час психічними розладами не страждає. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Відмічена аномалія характеру у вигляді емоційно-нестабільного розладу особистості (згідно МКБ-10, F.60.3), не є проявом психічного захворювання і не впливає на його осудність. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Може брати участь у проведенні всіх необхідних слідчих дій та розгляді клопотання в суді під час судового провадження за своїм станом здоров`я.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 за ч.2 ст. 190 КК України згідно ст. 66 КК України судом визнано щире каяття обставинами, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України судом не ви встановлено.
За ч.2 ст. 186 КК України судом першої інстанції обставинами, що пом`якшують та обтяжують покарання згідно ст. 66, 67 КК України судом першої інстанції не встановлено.
Суд першої інстанції при призначенні покарання вірно врахував висновок органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі на певний строк, відповідно до якого встановлено, що виправлення ОСОБА_6 без позбавлення чи обмеження волі на певний строк не можливе та становить високу небезпеку для суспільства (у тому числі окремих осіб). На думку органу пробації застосування соціально - виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку з метою виправлення та запобігання повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.
Колегія суддів не знаходить підстав до застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 з таких підстав.

За змістом ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступень вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання.

Згідно вироку, судом першої інстанції встановлено обставину, що пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття за ч. 2 ст. 190 КК України.

Посилання сторони захисту на обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Щире каяття полягає у вираженні обвинуваченим позиції щодо критичної оцінки своєї злочинної поведінки і готовності нести кримінальну відповідальність за вчинене кримінально-каране діяння.
Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Позиція обвинуваченого щодо розкаяння, на переконання колегії суддів, має бути послідовною протягом як досудового розслідування так і судового розгляду.
Матеріали провадження не містять доказів того, що обвинувачений вчиняв дії спрямовані на відшкодування заподіяної потерпілим шкоди.
Відтак лише факт часткового визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованих злочинів без вчинення реальних дій спрямований на усунення наслідків своїх дій у виді заподіяної матеріальної шкоди, не свідчить про те, що він щиро жалкує про скоєне.
За змістом ст. 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення особі навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.
Із матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого та досліджені в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які б істотно знизили ступінь тяжкості вчиненого злочину та дали б законні підстави для застосування положень ст. 69 КК України.
Судом першої інстанції вірно взято до уваги, що ОСОБА_6 вчинив нетяжке та тяжке кримінальні правопорушення, частково визнав вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, є осудним, за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно не працює, сім`ї також не має, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.
На підставі вищезазначеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах санкцій статей обвинувачення у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за сукупністю злочинів та остаточно призначив покарання у виді п`ять років.
Ретельно проаналізувавши доводи сторони захисту, дослідивши матеріали провадження, що характеризують особу обвинуваченого, врахувавши обставини вчинення злочинів, а також посткримінальну поведінку ОСОБА_6 колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку в частині призначеного покарання.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни оскаржуваного вироку, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.10.2021 відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 186 КК України - без зміни.
Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: ( підписи )
Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2