Номер провадження: 11-сс/813/1862/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2021 року м. Одеса

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши апеляційну скаргу заявника ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 22.11.2021, якою було відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора, подану в порядку ст. 303 КПК України

установив:

Зазначеною ухвалою слідчого судді було відмовлено в задоволенні скарги заявника ОСОБА_3 , подану в порядку ст. 303 КПК України, на бездіяльність уповноважених осіб Одеської обласної прокуратури щодо невчинення певних дій, в тому числі невнесення до ЄРДР всіх потерпілих осіб, які зазначені в його заяві про вчинення злочину.

Згодом, 29.11.2021 на зазначену ухвалу слідчого судді через канцелярію суду апеляційної інстанції заявник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій він, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою зобов`язати прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 вчинити певні дії, а саме: відповідно до положень ч. 1 ст. 214 КПК України внести до ЄРДР всіх потерпілих осіб, які вказані в заявах про злочин, поданих 29.09.2021, зокрема, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , вручити йому потерпілому та представнику малолітніх потерпілих пам`ятки про права та обов`язки потерпілого, а також у графу «правова кваліфікація» внести ч. 2 ст. 364 КК України.

Частина 1 ст. 24 КПК України встановлює, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Разом з тим, ч.ч. 1 та 2 ст. 309 КПК України встановлюють вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Рішенням Конституційного Суду № 4-р(II)/2020 від 17.06.2020 положення ч. 3 вищевказаної ст. 307 КПК України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, було визнано таким, що не відповідає Конституції України, тобто неконституційним.

Відтак, системний аналіз вищевикладених вимог кримінального процесуального закону дає підстави дійти висновку про те, що оскарженню в апеляційному порядку підлягає ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення.

Так, відповідно до аналізу відкритих відомостей ЄДРСР вбачається, що ухвалою слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 25.10.2021 було частково задоволено скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора та зобов`язано уповноважених посадових осіб Одеської обласної прокуратури виконати вимоги ст. 214 КПК України та внести відомості до ЄРДР, які містяться в заяві ОСОБА_3 від 29.09.2021 щодо скоєння злочинів, передбачених ст.ст. 364, 365, 367 КК України та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР.

Натомість, оскаржуваною ухвалою слідчого судді від 22.11.2021 було відмовлено в задоволенні скарги заявника ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Одеської обласної прокуратури з тих підстав, що у своїй скарзі заявник зазначає про те, що, на його думку, до ЄРДР були внесені не всі відомості, зазначені ним у заяві про вчинення кримінального правопорушення, на підставі чого просить зобов`язати посадових осіб внести до ЄРДР всіх потерпілих осіб, які вказані в його заявах про злочин від 29.09.2021.

За встановлених обставин, суддя-доповідач доходить висновку про те, що в даному випадку заявником ОСОБА_3 фактично оскаржується ухвала слідчого судді не за результатами розгляду скарги на невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви про кримінальне правопорушення, а за результатами розгляду скарги на бездіяльність прокурора щодо нездійснення інших процесуальних дій внесення до ЄРДР відомостей щодо потерпілих осіб.

Натомість, з огляду на вищевикладене, скарга ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви про кримінальне правопорушення раніше вже була задоволена та відомості за його заявою про вчинення злочину від 29.09.2021 були внесені до ЄРДР, тобто, зазначені питання вже були предметом розгляду слідчим суддею.

Окрім того, оцінюючи вимоги апелянта щодо зобов`язання посадових осіб Одеської обласної прокуратури внести до ЄРДР всіх потерпілих осіб, зазначених у його заявах про вчинений злочин від 29.09.2021, суддя-доповідач вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Частинами 2 та 3 ст. 55 КПК України передбачено, що права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

За таких обставин, залучення особи до кримінального провадження в якості потерпілого можливе не лише на стадії подання заяви про вчинення злочину, але й після внесення відомостей до ЄРДР та початку здійснення досудового розслідування, тобто, ні заявник ОСОБА_3 , ні його діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в особі їх законного представника не позбавлені права на подання заяви до слідчого (прокурора) про залучення їх до провадження в якості потерпілих осіб, а в разі відмови у визнанні потерпілим права на оскарження такої постанови слідчого (прокурора) відповідно до вимог ч. 5 ст. 55 КПК України.

Водночас, відповідно до вимог ч. 3 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Відтак, вищезазначені норми кримінального процесуального закону не передбачають можливості оскарження в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову в задоволенні скарги на бездіяльність прокурора щодо нездійснення процесуальних дій, що свідчить про те, що вказана ухвала слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 22.11.2021 оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Натомість, положення ч. 2 ст. 309 КПК України встановлюють, що оскарженню в апеляційному порядку підлягають лише ухвали слідчого суді про повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.

Окрім того, ч. 3 ст. 309 КПК України встановлює, що скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Статтею 422 КПК України передбачений порядок перевірки ухвал слідчого судді, однак в зазначеній нормі закону не передбачені дії апеляційного суду, щодо апеляційних скарг на ухвали слідчого судді, що не підлягають оскарженню.

При цьому, на думку судді-доповідача, в подібних випадках слід керуватися положеннями ч. 6 ст. 9 КПК України, відповідно до якої у випадках, коли положення цього кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього кодексу.

Враховуючи те, що в своїй апеляційній скарзі заявник ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу слідчого судді, на яку, згідно із законом, не може бути подана апеляційна скарга, вважаю, що до неї необхідно застосувати загальне правило, передбачене ч. 4 ст. 399 КПК України, а саме відмовити у відкритті апеляційного провадження та повернути особі, яка її подала разом із доданими матеріалами.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 24, 309, 392, 399, 419, 422, 532 КПК України, суддя-доповідач

ухвалив:

У відкритті провадження за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 22.11.2021, якою було відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність, подану в порядку ст. 303 КПК України відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження надіслати ОСОБА_3 разом із апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили до Верховного суду.

Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_2