ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/384/22 Справа № 210/4708/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції:
засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 жовтня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відмовляючи у задоволенні клопотання суд першої інстанції зазначив, що оцінюючи у сукупності всі дані, які можуть служити чинником для визнання поведінки ОСОБА_7 такою, що свідчить про його виправлення, суд вважає, що останнім не надано конкретних переконливих даних про те, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі. При цьому суд вказав, що звільнення від відбування покарання умовно-достроково з огляду на те, що ОСОБА_7 не довів свого виправлення, під час відбування покарання неодноразово порушував режим відбування покарання, а також тяжкість злочину, скоєного ОСОБА_7 , не буде гарантувати такої цілі покарання як кара, тобто не буде відповідати засадам призначення покарання, визначеним у ст.ст. 50, 65 КК України, тому клопотання є передчасним.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що має 1 заохочення та дійсно мав 22 стягнення, але вони на даний час погашені, при цьому всі його помилки в минулому. Зазначає, що за час перебування в установі відбування покарання померла його бабуся, а мати захворіла на цукровий діабет.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.
Прокурор під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Із матеріалів провадження слідує, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.
Як слідує із роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.
З матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_7 засуджений вироком Сімферопільського районного суду АР Крим від 27 вересня 2013 року за ч. 1 ст. 115 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
Ухвалою Апеляційного суду АР Крим від 19 грудня 2013 року вирок Сімферопільського районного суду АР Крим від 27 вересня 2013 року залишено без зміни.
Ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2016 року зараховано засудженому ОСОБА_7 на підставі ч. 5 ст. 72 ККУкраїни у строк покарання час попереднього ув`язнення за період з 29 червня 2013 року по 19 грудня 2013 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбування засудженим покарання 29 червня 2013 року.
Кінець строку відбування засудженим покарання 09 січня 2023 року.
Згідно наявної в матеріалах провадження характеристики на ОСОБА_7 останній відбуває покарання в місцях позбавлення волі з 01 липня 2013 року.
Під час утримання в державній установі Дніпровська установа виконання покарань (№4) характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.
З 08 лютого 2014 року відбував покарання у державній установі Криворізька виправна колонія (№80), де характеризувався негативно, 5 разів притягувався до дициплінарної відповідальності, заохочень не мав.
З 01 березня 2015 року проходив курс лікування в Дніпропетровській міжобласній лікарні, характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.
З 28 березня 2015 року відбував покарання у державній установі Криворізька виправна колонія (№80), де характеризувався негативно, 15 разів притягувався до дициплінарної відповідальності, у тому числі один раз був поміщений до ДІЗО, заохочень не мав.
З 05 березня 2018 року проходив курс лікування в Дніпропетровській міжобласній лікарні, характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.
З 14 квітня 2018 року відбував покарання у державній установі Криворізька виправна колонія (№80), де характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.
З 25 жовтня 2018 року проходив курс лікування в Дніпропетровській міжобласній лікарні, характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.
З 24 листопада 2018 року відбуває покарання в державній установі Криворізька виправна колонія (№80) та за час відбування покарання характеризується посередньо, має1 заохочення, мав 1 стягнення, яке на даний час погашено, не виявив бажання бути залученим до праці на виробництві в установі, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, безвідповідально ставиться до виконання робіт з благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу Правова освіта та Фізкультура і спорт, не бере участь у роботі самодіяльних організацій, підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних переговорів, отримання посилок та передач.
При цьому судом першої інстанції враховано, що рішенням адміністративної комісії установи відбування покарань 11 січня 2018 року ОСОБА_7 було відмовлено у переведенні до дільниці соціальної реабілітації у зв`язку з наявністю діючих стягнень.
Крім того, 13 вересня 2018 року рішенням адміністративної комісії установи відбування покарань ОСОБА_7 було відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у зв`язку з невідповідністю оцінки ступеню виправлення засудженого.
07 серпня 2020 року рішенням адміністративної комісії установи відбування покарань ОСОБА_7 було відмовлено в умовно-достроковому звільненні у зв`язку з наявністю діючого стягнення.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що вказані обставини характеризують ОСОБА_7 , як такого, що не зробив для себе належних висновків, та як особу, яка схильна до систематичної злочинної діяльності, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Крім того, відповідно до оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, долученої до матеріалів провадження, засудженому ОСОБА_7 визначений середній рівень такого ризику.

Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і надав їм відповідну оцінку, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні подання установи про умовно-дострокове звільнення засудженого, оскільки наявність 1 заохочення та відсутність стягнень ще не підтверджує того, що засуджений повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, адже лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого зазнає позитивних змін.
При цьому необхідно звернути увагу, що засуджений, перебуваючи в місцях позбавлення волі з 01 липня 2013 року мав 22 стягнення та отримав лише одне заохочення у лютому 2021 року перед зверненням з клопотанням до суду, що свідчить про те, що застосоване до нього заохочення не носить систематичного характеру, при цьому висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і не находить підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Ті обставини, що засуджений має одне заохочення, в нього померла бабуся, а матір захворіла на цукровий діабет, не можуть свідчити, що він виправився та до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Зазначені обставини свідчать лише про намагання засудженого використати формальні підстави - факт відбуття певної частини покарання для звільнення з місць позбавлення волі.
При цьому той факт, що у засудженого на даний час відсутні порушення режиму утримання під час перебування в колонії, має місце, проте згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КВК України неухильне додерження правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання даного обов`язку є лише одним з критеріїв, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.
Достатніх даних на підтвердження необхідності застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення засуджений не навів в апеляційній скарзі та не надав при її розгляді.
Доводи засудженого про упереджене ставлення до нього суду є безпідставними, як і його твердження, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження. Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по провадженню законного та обгрунтованого рішення.
Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Апеляційний суд, виходячи з положень ст. 81 КК України та роз`яснень, які містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш мяким" від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, щодо праці, додержання ним вимог режиму, дані про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
З огляду на вищевикладене доводи засудженого не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності поданого ним клопотання, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 жовтня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4