ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , процесуального прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, кримінальне провадження за №0000087 від 22.07.2021 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янко-Дніпровка, Запорізької області, громадянина України, одруженого, має двох дітей, маючого середню освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України,-

ВСТАНОВИВ:

07 липня 2021 року приблизно о 19 годині 10 хвилин, ОСОБА_5 знаходячись на першому поверсі під`їзду №6, що у буд. АДРЕСА_3 , у ході конфлікту з ОСОБА_4 , що стався на фоні раптово виниклих неприязних відносин, діючи з прямим умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень останньому, наніс не менше чотирьох ударів в область голови потерпілого ОСОБА_4 , чим відповідно до висновку експерта КУ Запорізьке обласне бюро судово-медичних експертиз № 1401п від 05.08.2021 спричинив йому наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, синець з садном навколо правої очниці з переходом на праву лобову ділянку; синці на верхній повіці лівого ока з переходом на ліву лобову ділянку, в лівій тім`яній ділянці, в правій завушній ділянці з переходом в потиличну ділянку справа, що кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України визнав повністю, фактичні обставини справи і зібрані по ній докази не заперечує, не оспорює, дав показання, що повністю узгоджуються з мотивувальною частиною цього вироку. Цивільний позов потерпілого про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не визнає у повному обсязі, пославшись на відсутність фінансової можливості.

Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що 07.07.2021 приблизно о 19.00 год. мав намір поспілкуватися із своєю колишньою цивільною дружиною з приводу утримання їх спільної дитини, яка відмовилась з ним спілкуватися та пішла до квартири у будинку по АДРЕСА_3 . ОСОБА_4 почав стукати у двері, однак йому не відкривали та зазначали щоб він пішов. У подальшому, з квартири вийшов ОСОБА_5 та одразу почав наносити кулаком удари в область голови, внаслідок чого останній падав та не чинив опір. Після чого, потерпілий вийшов із під`їзду та викликав працівників поліції. Також зазначив, що після вказаних подій, має погане самопочуття, продовжує лікуватися та у зв`язку із станом здоров`я він вимушений був відмовитися від педагогічного навантаження, оскільки працює викладачем у коледжі. Цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди підтримав повністю, просив його задовольнити.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються, а саме обставини вчинення кримінального правопорушення та винуватість обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.

За таких обставин суд вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, в обсязі пред`явленого обвинувачення, доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

При призначенні покарання обвинуваченому по даній справі, суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів та враховує обставини кримінального правопорушення, його наслідки, характер та ступінь участі обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, дані про особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують їх покарання.
Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Визначаючи вид та міру покарання, яке має понести ОСОБА_5 , суд враховує дані про його особу, зокрема, що він є особою працездатного віку, який не працевлаштований (відсутня інформація про його офіційне працевлаштування), одружений, має на утриманні двох дітей: неповнолітнього сина 2005 року народження та малолітню доньку 2018 року народження, згідно довідки КУ «ОКПЛ» ЗОР на диспансерному обліку у лікаря психіатра не перебуває, згідно довідки КУ «ЗОНД» на диспансерному обліку у лікаря-нарколога не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягався.
Обставин, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.
Доводи прокурора щодо наявності обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, а саме щире каяття, суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.
Так, виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.
Отже, у ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_5 визнав свою провину, зазначивши, що жалкує про вчинене, однак обвинувачений не вибачився перед потерпілим, протягом розгляду кримінального провадження не вчиняв жодних дій щодо відшкодування шкоди потерпілому або примирення із потерпілим, що свідчить про відсутність співчуття з його боку.
Вказані вище повна бездіяльність та поведінка обвинуваченого, на переконання суду, не дають достатньо підстав для встановлення такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття.
Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видача знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним.
Отже, визнання обвинуваченим своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.
Таким чином, судом не встановлено наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.
З урахуванням всіх обставин справи, відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , його ставлення до скоєного, а також характеру діянь, способу, місця та часу скоєння кримінального проступку, форми, виду і ступеня провини, мотивів і мети кримінального проступку, обставин, що характеризують обвинуваченого, а також думки потерпілого з приводу призначення покарання, який наполягає на призначенні суворого покарання, наявність не відшкодованої шкоди потерпілому, суд доходить до висновку, про доцільність призначення покарання у виді обмеження волі, на строк, в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою, а саме: покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Підстав для застосування ст.69 КК України, відносно ОСОБА_5 , судом не встановлено.
Суд вважає, що призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), що випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду» і не буде становити особистий надмірний тягар для особи.
Разом з тим, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 , який вчинив, кримінальний проступок, менш суворого покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 125 КК України, суд зазначає, що поряд з іншими видами покарань, вказаною нормою закону передбачено також штраф, який просив призначити прокурор у мінімальному розмірі. Однак, призначаючи покарання у виді штрафу і визначаючи його розмір, суди мають враховувати майновий стан обвинуваченого. Майновий стан винного є поняттям оціночним. Для оцінки майнового стану винного слід, зокрема, враховувати розмір заробітної плати, пенсії чи стипендії такої особи; грошових доходів та інше.

Оскільки, обвинувачений не надав суду доказів щодо працевлаштування або постійного джерела отримання доходів, зважаючи на відсутність у нього коштів для відшкодування потерпілому матеріальної шкоди, про що ним зазначено особисто у судовому засіданні, тому, в даному конкретному випадку, до нього, на думку суду, не може бути застосований такий вид покарання як штраф.

Що стосується, такого виду покарання, як виправні роботи, який передбачений санкцією ч. 2 ст. 125 КК України, то в даному випадку, відповідно до ст. 57 КК України, він не підлягає застосуванню, оскільки обвинувачений не надав доказів офіційного працевлаштування, а вказаний вид покарання повинен відбуватися за місцем його роботи.

Вирішуючи заявлений у кримінальному провадженні потерпілим цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд виходить із наступного.

Відповідно до положень ч. 2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Відповідно до вимог статті 129 цього Кодексу за результатами розгляду позову суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно положень ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Приписами ст. ст. 23, 1167 ч. 1 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, нанесеної в результаті порушення її прав яка відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Потерпілим ОСОБА_4 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 у рахунок погашення матеріальних збитків у розмірі 3 714,00 грн. та у рахунок відшкодування моральної шкоди 114 000,00 грн.

При цьому, встановлено, що розмір матеріальної шкоди складає 3 447,33 грн., що підтверджено належними доказами (медичні виписки, копії фіскальних чеків на придбання ліків тощо).

З огляду на встановлені обставини провадження суд вважає, що вимога потерпілого про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди у зазначеному розмірі, підлягає задоволенню, оскільки підтверджена належними доказами.

Разом з тим, потерпілим ОСОБА_4 подано позов з вимогами до обвинуваченого про стягнення моральної шкоди, яку останній оцінює у розмірі 114 000,00 грн., та який підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно із ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її спричинила.

Вирішуючи питання щодо наявності спричинення потерпілому моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує роз`яснення пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, враховуються вимоги розумності і справедливості, оскільки моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Позиваючись до обвинуваченого (цивільного відповідача) про відшкодування моральної шкоди, потерпілий ОСОБА_4 вказує на те, що він переніс моральні страждання, виражені у душевних переживаннях, приниженні його людської гідності. Він довгий час не міг вийти на вулицю, працюючи викладачем у коледжі за сумісництвом, був позбавлений можливості проведення роботи із студентами, у зв`язку з пошкодженням обличчя. Також переживав сильний головний біль, який не припинявся кілька днів, та який і дотепер не припиняється. Крім того, потерпілий знаходився на лікарняному, у зв`язку з чим у нього порушився хід його звичайного життя, що принесло додаткові моральні страждання, оскільки не міг займатися своїми звичайними справами та втратив у заробітку.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що моральна шкода потерпілому ОСОБА_4 завдана внаслідок дій, скоєних обвинуваченим ОСОБА_5 .

Таким чином, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить із вимог ст. 23, 1167 ЦК України, та роз`яснень, що викладені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та вважає суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн. такою, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин при яких було спричинено моральну шкоду ОСОБА_4 , ступінь вини обвинуваченого, характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань потерпілого і яка на думку суду, буде достатньою для відшкодування моральної шкоди, яку потерпілий отримав внаслідок скоєного обвинуваченим ОСОБА_5 .

Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Судові витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 100, 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму завданої матеріальної шкоди у розмірі 3 447,33 (три тисячі чотириста сорок сім) гривень 33 коп. та моральної шкоди у розмірі 20 000,00 (двадцять тисяч) гривень, а всього у розмірі 23 447,33 (двадцять три тисячі чотириста сорок сім) гривень 33 коп.

Речові докази:

-DVD диск, серійним номер 2:27 з відеозаписом слідчої дії слідчого експерименту за адресою: м. Запоріжжя, вул. Возз`єднання України, 32 за 29.09.2021, який долучено до матеріалів кримінального провадження залишити у матеріалах кримінального провадження за №0000087.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати у суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1