Справа № 642/3151/21
Провадження 1-кп/642/589/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,.

прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_12 та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу ОСОБА_12 у кримінальному провадженні № 0000235 від 23.02.2021 відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які обвинувачуються у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.162, ч.2 ст.146, ч.2 ст.127 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ленінського районного суду м. Харкова знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за ч. 1 ст.162, ч.2 ст.146, ч.2 ст.127 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник ОСОБА_5 просили суд змінити йому запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі. В обгрунтування своїх доводів, зазначили, що ризики, які були підставою для обрання та продовження запобіжного заходу, наразі не тільки не зменшились, а і фактично перестали існувати. Також, просили врахувати стан здоров`я обвинуваченого, який потребує лікування, та його сімейний стан, а саме, що він перебуває у цивільному шлюбі та має на утриманні доньку, неофіційно працює, має місце реєстрації і фактично проживає з сім`єю в смт. Солоніцівка Харківської області. Тобто має міцні соціальні зв`язки.

Прокурор заперечував проти задоволення цього клопотання відносно обвинуваченого ОСОБА_12 , враховуючи тяжкість покарання та дані про його особу, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Крім того, прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_12 , враховуючи тяжкість покарання та дані про особу обвинуваченого, який не працює офіційно, отримує дохід за рахунок протиправних дій та не має стійких соціальних зв`язків. На підставі викладеного, вказав на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_12 та його захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 проти клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою заперечували та просили суд змінити запобіжний захід на біль м`який, не пов`язаний з позбавленням волі. В обгрунтування клопотання адвокат зазначив, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, наразі зменшились. В той час, прокурором не зазначено та не підтверджено існування нових ризиків. Також, адвокат просив врахувати стан здоров`я обвинуваченого, який потребує лікування, та його сімейний стан, а саме, що він перебуває у цивільному шлюбі та має на утриманні доньку.

Вислухавши учасників процесу, суд прийшов до наступних висновків.

Щодо клопотання прокурора про продовження ОСОБА_12 строку тримання під вартою та клопотання захисника про зміну йому запобіжного заходу.

Відповідно до клопотання, прокурором були зазначені такі ризики, як можливість ОСОБА_12 переховуватись від органів досудового розслідування та суду, інше перешкоджанню досудовому розслідуванню, ризик скоєння ним нових кримінальних правопорушень, ризик незаконного впливу ним на потерпілого та свідків кримінального провадження.Суд неодноразово вказував на те, що на її обґрунтованість впливає час. В даному конкретному випадку на час розгляду питання щодо міри запобіжного заходу, можливість здійснення тиску на свідків не може розглядатися як підстава утримання особи під вартою, оскільки докази у провадженні є закріпленими, отже, «ризик змовляння» завдяки цьому зменшується, при цьому, можливість обвинуваченого незаконно впливати на учасників процесу стороною обвинувачення не доведена.

Вважаючи необхідним залишення обвинуваченого під вартою, прокурор посилався на доцільність тримання під вартою та на наявність ризиків, які мали місце на досудовому слідстві та до теперішнього часу.

Однак, суд вважає, що не можна погодитись з таким твердженням прокурора та звертає увагу, що Вищі суди неодноразово відзначали, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятком абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. Продовження строку тримання під вартою також не може застосовуватися як передбачення вироку у формі позбавлення волі. Рішення Європейського суду з прав людини «Мамедов проти Росії від 01 червня 2006 р».

Аналізуючи в сукупності вказані прокурором ризики, передбачені ст. 177 КПК України, суд не сприймає як переконливі доводи сторони обвинувачення в частині аргументації неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки на доведення даної позиції клопотання містить лише вказівку на їх недостатність, що безумовно не може свідчити про доведеність даного факту.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п. 1, 2 ч.1 цієї статті (наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які вказує слідчий, прокурор), але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 цієї статті (недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, або ризикам зазначеним у клопотанні), суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 цієї статті.

Разом із цим, при розгляді клопотання про продовження дії запобіжного заходу прокурором не доведено, що більш м`які запобіжні заходи не достатні для запобігання ризикам, що є порушенням п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України.

ЄСПЛ неодноразово наголошував на необхідності обґрунтування підстав обрання або продовження запобіжного заходу, так у Рішенні ЄСПЛ від 13.12.2007 року «Ткачов проти України» зазначив, що повторювання формальних підстав без будь-якої спроби продемонструвати, яким чином вони застосовуються відносно справи заявника, не може бути розцінено як «відповідні» та «достатні» підстави для застосування запобіжного заходу.

За вказаних вище обставин, з урахуванням відсутності у прокурора належних доказів на підтвердження заявлених ризиків щодо обвинуваченого ОСОБА_12 , суд приходить до висновку, що продовження тримання останнього під вартою не є виправданим, оскільки прокурором не доведено недостатність застосування відносно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, на які посилалася в судовому засіданні сторона обвинувачення.

Приймаючи до уваги вищенаведене та фактичні обставини справи, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_12 слід змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт з покладанням на останнього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, що буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст.183КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченимстаттею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятоюстатті 176 цього Кодексу.

При прийнятті даного рішення суд приймає до уваги правову позицію, яка викладена в листі спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 року, № 511-550/0/4-13, де вказано що суд повинен зважати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені уст. 177 КПК. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України».

Приймаючи рішення з цього приводу враховується дієвість контролю за поведінкою обвинуваченого, місце проживання, соціальні зв`язки, схильності, спосіб життя, стан здоров`я, сімейний і матеріальний стан, сім`ю та роботу, дані про здоров`я, відсутність даних, що особа може ухилятись від слідства та суду тощо.

Згідно з положеннями ч. 1ст.181КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Відповідно до ч. 2 ст.181КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.

Строк дії ухвали про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченомустаттею 199цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Виходячи з того, що обраний обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, на даний час він не є доцільним, обвинувачений вже тривалий час знаходиться під вартою, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, що свідчили б про наявність саме умислу у обвинуваченого на переховування від суду, впливу на свідків та інших учасників або перешкоджання кримінальному провадженню, суд не може абстрагуватися від всіх необхідних умов, які беруться до уваги при продовженні або зміні запобіжного заходу та автоматично продовжувати такий винятковий запобіжний захід як тримання під вартою та вважає за можливе змінити його на домашній арешт.

За таких обставин суд приходить до висновку, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисників про зміну запобіжного заходу підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 27, 36, 178, 181,194, 331, 392 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_12 - залишити без задоволення.

Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_12 - задовольнити частково.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_12 змінити з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 строком на 60 днів, тобто до 09 січня 2022 року, включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 наступні обов*язки:

1) Цілодобово не залишати житло за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;

2) Прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою;

Виконання ухвали доручити органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Роз`яснити обвинуваченому положення п. 2 ч. 3 ст. 202 КПК України, а саме, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений, який був затриманий негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло, цілодобово.

Роз`яснити обвинуваченому положення ч. 5 ст. 181 КПК України, а саме, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних з виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати засоби контролю.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 негайно з-під варти із зали суду.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення та органу внутрішніх справ за місцем проживання особи, відносно якої змінено запобіжний захід у вигляду домашнього арешту.

Термін дії ухвали закінчується - 09 січня 2022 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1