Справа № 163/164/21 Провадження №11-кп/802/400/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:застосування примусових заходів медичного характеру Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
особи, щодо якої ставиться питання
про застосування примусових заходів
медичного характеру - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою особи, щодо якої ставиться питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 на ухвалу Любомльського районного суду Волинської області від 18 лютого 2021 року,
В С Т А Н О В И В
Ухвалою суду щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Червонограда Львівської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, в порядку ст.89 КК України несудимого, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом за вчинення суспільно - небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.
Ухвалою також вирішено питання щодо речових доказів.
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції погодився із клопотанням прокурора про вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечного діяння в стані неосудності, яке має ознаки кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.
З огляду на дані обставини, враховуючи висновок амбулаторної судової психіатричної експертизи № 342 від 16 грудня 2020 року про характер та тяжкість захворювання, тяжкість вчиненого діяння, ступінь небезпечності хворого ОСОБА_7 , суд першої інстанції застосував до останнього примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Так, ОСОБА_7 в денну пору доби в червні - липні місяці (точної дати та години під час досудового розслідування не встановлено) знайшов за місцем проживання АДРЕСА_1 , раніше подрібнену ним макову солому та компоненти необхідні для незаконного виготовлення особливо небезпечного наркотичного засобу - концентрат макової соломи, а саме: побутовий розчинник, соду, оцет та предмети домашнього вжитку (металеву миску), в підсобному приміщенні (сараї), з метою особистого вживання шляхом термічної обробки та хімічних реакцій, виготовив невстановлену кількість накротичного засобу - концентрат з макової соломи, якого помістив до прозорої полімерної пляшки з етикеткою "Кислота оцтова 9%", частину якої вжив одразу шляхом ін`єкції. Шприц з місткістю 2 мл із нашаруванням речовини коричневого кольору, металеву миску із нашаруванням речовини коричневого кольору, полімерну пляшку з етикеткою "Кислота оцтова 9%" із наркотичним засобом - концентрат з макової соломи почав зберігати за місцем свого проживання для особистого вживання без мети збуту, до моменту виявлення та вилучення працівниками поліції.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій, вважає ухвалу суду незаконною, оскільки потребує лікування не в психіатричному закладі, а в наркологічному диспансері, де лікувався раніше. Просить ухвалу суду першої інстанції змінити та застосувати до нього примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до наркологічного диспансеру.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляційної скарги, думку особи, щодо якої ставиться питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 , його захисника, які просили задовольнити скаргу, прокурора, який заперечує проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Факт вчинення та кваліфікація суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_7 , які підпадають під ознаки кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.309 КК України є правильною і ніким не оскаржується.
Висновок суду про необхідність застосування примусового заходу медичного характеру в умовах звичайного нагляду до ОСОБА_7 відповідає фактичним обставинам та підтверджено перевіреними в судовому засіданні та викладеними в ухвалі доказами.
Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.
Згідно позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Пленуму ВСУ від 03.06.2005 №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.
Вказаних вимог закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.
Зокрема, судом взято до уваги висновок амбулаторної психіатричної експертизи № 342 від 16 грудня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_7 на період вчинення інкримінованих йому діянь виявляв хронічний психічний розлад параноїдну шизофренію, безперервний тип перебігу, параноїдний синдром, виражений емоційно - вольовим зниженням, ускладненого вживання психоактивних речовин (канабіоїди, опіоїди), внаслідок чого не міг та не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним режимом нагляду.
На теперішній час, на переконання колегії суддів, за своїм психічним станом ОСОБА_7 також не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, а тому потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні із звичайним режимом нагляду.
Доводи апелянта про проходження ним лікування у наркологічному диспансері безпідставні і не ґрунтуються на законі, оскільки вищезазначеним висновком чітко встановлено потребу у застосуванні примусових заходів медичного характеру, а не примусового лікування від наркоманії.
Крім того, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру, у відповідності до ст.95 КК України, здійснюється судом, виключно за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
Продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру, згідно ч.2 ст.514 КПК України, здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.
Однак, з матеріалів провадження та висновку лікарів - психіатрів не вбачається того, що ОСОБА_7 видужав, або ж його стан здоров`я значно покращився, внаслідок чого відпала б потреба в обранні йому загального режиму нагляду, а тому застосування до ОСОБА_7 судом примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним режимом нагляду є необхідним та достатнім заходом у даному кримінальному провадженні. Підстав для його зміни, на даний час, апеляційний суд не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, в розумінні ст.412 КПК України, які були б підставою для зміни чи скасування ухвали, в ході апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 514 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Любомльського районного суду Волинської області від 18 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді