Справа № 296/1334/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2022 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

перекладача ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі клопотання старшого слідчого слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Житомирській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації, уродженця м.Кяхта Республіки Бурятія Російської Федерації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця збройних сил Російської Федерації (молодшого сержанта), радіо телефоніста в/ч НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окремої мотострілкової Будапештської бригади), підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.110 та ч.3 ст.332-2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

10.03.2022 слідчий звернувся до слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , в обґрунтування якого зазначає, що слідчим відділом УСБУ в Житомирській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000031 від 10 березня 2022 року за підозрою громадянина Російської Федерації ОСОБА_5 у вчиненні умисних дій з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, за попередньою змовою групою осіб, що призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків, а також у вчиненні перетинання державного кордону України з метою заподіяння шкоди інтересам держави представником підрозділу збройних сил держави-агресора поза пунктами пропуску через державний кордон України без відповідних документів, групою осіб, поєднаному з насильством та із застосуванням зброї, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч 3 ст.110 та ч.3 ст.332-2 КК України.

Зазначає, що досудовим розслідуванням встановлено наступне. Всупереч нормам міжнародного гуманітарного права президент Російської Федерації володимир путін, а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п.п.1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч.4 ст.2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України.

24 лютого 2022 року Указом Президента України Володимира Зеленського № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України.

На виконання вищевказаного наказу представників влади РФ, 24 лютого 2022 року військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації шляхом збройної агресії з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням незаконно вторглись на територію Україну через державний кордон України в Київській, Житомирській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, Харківській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

Одним з представників підрозділу збройних сил держави-агресора є ОСОБА_5 , який будучи військовослужбовцем ЗС РФ радіо-телефоністом в/ч НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окремої мотострілкової Будапештської бригади), у військовому званні молодший сержант, у складі групи невстановлених на даний час осіб інших військовослужбовців ЗС РФ, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою заподіяння шкоди інтересам держави, в т.ч. зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, з ранку 24 лютого 2022 року, отримавши наказ від командира батальйону в/ч НОМЕР_1 майора ОСОБА_8 на участь у бойових діях на території України, здійснив перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України без відповідних документів, застосовуючи при цьому насильство та зброю.

Однак, завершити вищевказаний злочинний умисел ОСОБА_5 не зміг, оскільки поблизу населеного пункту Липівка Макарівської селищної ради Київської області був затриманий.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у тому, що він за вищевикладених обставин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, вчинив умисні дії з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, за попередньою змовою групою осіб, що призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.110 КК України.

Крім того, ОСОБА_5 підозрюється у тому, що він за вищевикладених обставин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, будучи представником підрозділу збройних сил держави-агресора, вчинив перетинання державного кордону України з метою заподіяння шкоди інтересам держави поза пунктами пропуску через державний кордон України без відповідних документів, групою осіб, поєднане з насильством та із застосуванням зброї, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.332-2 КК України.

09 березня 2022 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст.208 КПК України.

10 березня 2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.110 та ч.3 ст.332-2 КК України.

У ході здійснення досудового розслідування встановлено наявність існування ризиків того, що громадянин країни-агресора РФ ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду шляхом перетину державного кордону України через неконтрольовані його ділянки, що межують з РФ та Республікою Білорусь. Також, перебуваючи на волі, в умовах збройної агресії РФ проти України та ведення бойових дій, вказаний підозрюваний може повернутися до складу підрозділів збройних сил країни-агресора та продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, у яких підозрюється, а також інші кримінальні правопорушення проти основ національної безпеки України та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Таким чином, наявні достатні підстави вважати, що існують ризики, передбачені п.п.1, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Вказані обставини також свідчать про те, що зазначеним у клопотанні ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Беручи до уваги наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_5 особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, враховуючи наявність вищевказаних ризиків та неможливість запобігти їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків слідчий просить клопотання задовольнити.

Згідно ч.4 ст.107 КПК України під час розгляду клопотання здійснювалось фіксування судового процесу технічними засобами.

Прокурор та слідчий у судовому засіданні клопотання підтримали з підстав, зазначених у клопотанні.

Підозрюваний у судовому засіданні просить задовольнити клопотання, оскільки визнає свою вину та бажає понести покарання.

Захисник у судовому засіданні підтримав позицію підозрюваного.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 09.03.2022 о 20 год. 20 хв. за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень затримано ОСОБА_5 ..

Повідомлення про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.110 та ч.3 ст.332-2 КК України, ОСОБА_5 вручено 10.03.2022 року.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу слідчий суддя, суд на підставі

наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст.5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (див. рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, § 34).

Стандарт, встановлений статтею 5 § 1(с) Конвенції, не передбачає, що поліція повинна мати достатні докази для пред`явлення обвинувачення на момент арешту (O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, § 36).

Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для обґрунтування засудження чи навіть пред`явлення обвинувачення; це досягається на наступній стадії кримінального розслідування (Murray v. the United Kingdom, of 28 October 1994, § 55; K.-F. v. Germany of 27 November 1997, § 57; Erdagoz v. Turkey, of 22 October 1997, § 51).

Наявні у матеріалах клопотання докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, є достатніми та на час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу підтверджують наявність достатніх підстав вважати, що сталася подія кримінального правопорушення та підозрюваний причетний до цієї події і обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.110 та ч.3 ст.332-2 КК України, що підтверджується, зокрема, наявними матеріалами слідчих (розшукових) дій.

Крім того, слідчий суддя приймає до уваги, що громадянин країни-агресора РФ ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, та тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.332-2 КК України; санкція злочину, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, передбачає покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

При цьому слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі Ілійков проти Болгарії №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Також слідчий суддя враховує доводи прокурора про те, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду шляхом перетину державного кордону України через неконтрольовані його ділянки, що межують з РФ та Республікою Білорусь; перебуваючи на волі в умовах збройної агресії РФ проти України та

ведення бойових дій підозрюваний може повернутися до складу підрозділів збройних сил країни-агресора та продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, у яких підозрюється, а також інші кримінальні правопорушення проти основ національної безпеки України та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Отже органом досудового розслідування доведено, що наявні ризики, передбачені п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам та наявні достатні правові підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що є достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а також необхідним і доцільним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Ураховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, його суспільно небезпечні наслідки, загибель людей, розмір застави не визначається.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 194, 196, 197 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 діб.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання з 09.03.2022 року з 20 год. 20 хв.

Строк дії ухвали до 08.05.2022 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на УСБУ в Житомирській області та Житомирську обласну прокуратуру.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1