КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/1851/2022
Категорія: ст. 331 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві, в режимі відеоконференції з ДУ «Київський слідчий ізолятор», апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року у кримінальному провадженні №0002120 стосовно обвинуваченого у вчиненні низки кримінальних правопорушень,

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Черкаси, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено, зокрема обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою на 60 днів до 11 лютого 2022 року включно.

Таке рішення суд першої інстанції, врахувавши стадію судового розгляду та те, що потерпілі і свідки ще не допитані, обґрунтував тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, які передбачають покарання у виді довічного позбавлення волі, на стадії досудового розслідування перебував у розшуку, а його соціальні зв`язки є недостатньо міцними для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігання заявленим прокурором і доведеним в судовому засіданні ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу місцевого суду від 14 грудня 2021 року в частині обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

За позицією захисника прокурор не довів в суді існування жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, а суд не надав оцінки доводам сторони захисту та доказам, які доводять можливість забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 в умовах застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, тому судове рішення є незаконним та таким, що ґрунтується виключно на припущеннях прокурора.

Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, як зазначає захисник, не підтверджується через те, що ОСОБА_8 не було вручено повідомлення про підозру та у розшуку він перебував формально, оскільки з 2016 року ОСОБА_8 не проживав у м. Черкаси і направлене поштою повідомлення про підозру не отримував.

Захисник стверджує, що ОСОБА_8 не причетний до вчинення тих злочинів, які викладені в обвинувальному акті, і прокурор не надав в суді жодного доказу на спростування цього. ОСОБА_8 взагалі не було відомо про наявність кримінального провадження та підозри, від правоохоронних органів він не переховувався, вільно пересувався територією України, що підтверджується поясненнями цивільної дружини, тещі, сусідів за місцем тимчасового проживання та довідкою з Піщанського старостинського округу ради. З 2016 року ОСОБА_8 постійно проживав у м. Суми, перебував у цивільному шлюбі зі ОСОБА_9 , у 2017 році у них народилася дитина, що свідчить про міцні соціальні зв`язки. ОСОБА_8 постійно працював, щоб забезпечити свою сім`ю, у нього на утриманні також були матір та хворий старший брат, за місцем тимчасового проживання він характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Звертає увагу захисник і на те, що дії, в яких підозрюється ОСОБА_8 інкримінуються йому у 2016-2017 роках, однак немає будь-яких фактів, що він незаконно впливав на потерпілих, свідків чи інших підозрюваних, отже прокурором не обґрунтований вказаний ризик. Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, також не підтверджується, оскільки ОСОБА_8 раніше не судимий, характеризується з позитивної сторони.

За таких обставин захисник вважає, що обраний судом найсуворіший вид запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою не відповідає меті його застосування, є невиправданим та недоцільним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримку вимог апеляційної скарги, заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України апеляційний розгляд проводиться в межах поданої апеляційної скарги.

Оскільки в даному провадженні апеляційна скарга подана лише захисником ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , то лише щодо нього здійснюється перевірка оскаржуваної ухвали.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані.

З матеріалів провадження за апеляційною скаргою вбачається, що Печерським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 161, ч. 3 ст. 28, ст. 179, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 298, ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 296, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 15, п. 1, 5, 6, 11, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 258 КК України, а також інших осіб у вчиненні низки тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень.

Суд першої інстанції, вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та заслухавши з цього приводу захисників, які просили змінити обвинуваченому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, дійшов висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, тому постановив ухвалу про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою на 60 днів.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного розгляду з перегляду конкретного судового рішення, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам захисника про відсутність обґрунтованої підозри та порушення процесуальної процедури її вручення, оскільки оцінка цим обставинам може бути надана лише у вироку після дослідження наявних у кримінальному провадженні документів у їх сукупності.
Заперечення обвинуваченим своєї причетності до інкримінованих йому кримінальних правопорушень, як і доводи сторони захисту щодо відсутності у сторони обвинувачення доказів на підтвердження висунутого обвинувачення, також не можуть бути предметом дослідження суду апеляційної інстанції, оскільки, вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті за результатами дослідження згідно з вимогами ст. 23 КПК України усіх наданих сторонами доказів, в тому числі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення.

Доводи захисника про те, що прокурор не довів існування жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, а суд не обґрунтував свого рішення щодо наявності підстав для продовження тримання ОСОБА_8 під вартою, колегія суддів визнає непереконливими.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має обґрунтувати свій висновок про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Обґрунтовуючи свій висновок щодо наявності достатніх підстав для задоволення клопотання прокурора та доцільності продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою, суд першої інстанції врахував: стадію судового розгляду і те, що потерпілі та свідків ще не допитані; характер висунутого ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні в складі організованої групи терористичних актів, зокрема застосування зброї, вчинення вибухів та підпалів, які створювали небезпеку для життя та здоров`я людини, настання інших тяжких наслідків з метою порушення громадської безпеки, замаху на умисне вбивство двох або більше осіб, розпалювання національної ворожнечі та ненависті, приниження національної честі та гідності, образою почуттів громадян у зв`язку з їхніми релігійними переконаннями, грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, тобто у вчиненні низки тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, які мають підвищений ступінь суспільної небезпеки та покарання за які, зокрема особливо тяжкі, загрожує у виді довічного позбавлення волі.

Взяв до уваги суд і всі дані про особу обвинуваченого, визнавши недостатньо міцними його соціальні зв`язки, а також врахував відомості про те, що під час досудового розслідувався оголошувався розшук ОСОБА_8 .
За таких обставин колегія суддів вважає, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, і ймовірність реалізації таких дій за відсутності достатніх стримуючих факторів не зменшилася. Отже, на переконання колегії суддів, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що застосування менш суворішого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити зазначені дії.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при прийнятті судом рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою колегією суддів не встановлено.

Таким чином, за відсутності достатніх підстав, принаймні на цій стадії судового розгляду, для зміни обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу на менш суворий, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою на 60 діб, тобто до 11 лютого 2022 року включно - без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4