Справа № 129/2415/18
Провадження №11-кп/801/733/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 жовтня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 06.04.2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР №0000336 по обвинуваченню
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Побірка Теплицького району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, в силу ст.89 КК України не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_9

В с т а н о в и в:
Захисник ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 06.04.2021 року змінити в частині стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 56676 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн, вирок суду в частині призначення покарання залишити без змін.

Вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 06.04.2021 року визнано винним ОСОБА_8 в скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, і призначено покарання у виді обмеження волі на строк три роки.
Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання звільнено, якщо в період іспитового строку один рік і шість місяців він не скоїть нового злочину.
Відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 завдану злочином моральну шкоду в сумі 11000 (одинадцять тисяч) грн. 00 коп. та 1400 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.
27.07.2018 р. в 00-30 год. на станції Губник Гайсинського району ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння біля автобусної зупинки по вул. Привокзальна, з використанням нікчемного приводу, грубо порушуючи громадський порядок, проявляючи особливо зухвалість з хуліганських спонукань, виражаючи явну неповагу до суспільства, навмисно наніс ОСОБА_7 один удар кулаком правої руки в ділянку голови з тильної сторони, схопив його рукою за шию з правого боку та кинув спиною на землю, а потім наніс два удари правою босою ногою в ділянку голови, спричинивши потерпілому легкі тілесні ушкодження без короткочасного розладу здоров`я у вигляді забою м`яких тканин та синця в потиличній ділянці голови, внаслідок чого завдано моральної шкоди потерпілому ОСОБА_7 на 11000 грн. у вигляді негативних емоцій та переживань через неврози, тривогу, страх, емоційні спалахи, дратівливість, збудливість, фізичний біль, відчуття провини, запаморочення, стривоженість та дискомфорт від того, що сталося.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що згідно висновку судової-психологічної експертизи № 3489/19-21 від 21.11.2019 року визначено розмір моральної шкоди, яку завдано потерпілому ОСОБА_7 діями ОСОБА_8 в розмірі 56 676 грн. Вказаний висновок судової-психологічної експертизи № 3489/19-21 від 21.11.2019 року виготовлено з дотриманням норм КПК України, є повним, зрозумілим, обгрунтованим, тому суд його помилково відхилив як доказ.
Сторона захисту не заявляла клопотання про визнання вказаного висновку експертизи недопустимим доказом, прокурор такого клопотання також не заявляв.
Таким чином, потерпіла сторона вважає, що суд першої інстанції помилився відхиливши вказаний висновок експертизи як доказ, оскільки цей висновок підлягає врахуванню як доказ розміру спричиненої ОСОБА_7 моральної шкоди.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, які понесла потерпіла сторона у виді послуг захисника ОСОБА_6 , то такі підтверджуються квитанцією, актом виконаних робіт, ордером та договором на про надання професійної правової допомоги та становить 7000 грн.
За вказаних обставин, розмір на професійну правничу допомогу суд першої інстанції безпідставно задоволив пропорційно до задоволеного цивільного позову.

Обвинувачений ОСОБА_8 подав електронну форму звернення, в якій просив апеляційну скаргу розглянути у його відсутність, просив вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 06.04.2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_9 , який не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 , обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає до задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.408 КПК України однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є необхідність зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
З огляду на зазначені норми кримінального процесуального закону під погіршенням становища слід розуміти таке збільшення сум, що підлягають стягненню, яке впливає на кваліфікацію злочину і призводить до застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або збільшення обсягу обвинувачення.
Однак, якщо рішення по цивільному позову не впливає на обсяг обвинувачення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення та призначення покарання, то відповідно збільшення судом апеляційної інстанції сум, що підлягають стягненню, шляхом постановлення ухвали про зміну вироку не погіршує становища обвинуваченого та не суперечить засадам кримінального провадження.
Отже, збільшення судом апеляційної інстанції суми відшкодування моральної шкоди не можна в цьому випадку розглядати як погіршення становища засудженого.

Апеляційний перегляд вироку Гайсинського районного суду Вінницької області від 06.04.2021 року здійснюється відповідно до вимог ч. 1 ст.404 КПК України, в межах поданої захисником ОСОБА_6 апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості, правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст. 296 КК України, та призначеного покарання, в апеляційній скарзі не оспорюються, в цій частині вирок не перевіряється.
Разом з тим, з прийнятим судом рішенням, в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 та розміром стягнутої з обвинуваченого ОСОБА_8 , на його користь, моральної шкоди, витрат на правову допомогу суд апеляційної інстанції не погоджується з наступних підстав.
Відповідно до положень ч.1 ст.129 КПК України, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.
З матеріалів кримінального провадження (а.с.129) вбачається, що потерпілим ОСОБА_7 було подано заяву про збільшення позовних вимог про стягнення, на його користь з ОСОБА_8 56 676 грн. моральної шкоди.
У відповідності до п.3 ст.23 ЦПК України, роз`яснень, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Положеннями ст.23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки висновку судової-психологічної експертизи № 3489/19-21 від 21.11.2019 року є слушними.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, Cabales and Balkandali v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.
Розмір моральної шкоди судом першої інстанції визначено без врахування засад розумності, виваженості та справедливості.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження під час судового розгляду на підставі ухвали Гайсинського районного суду Вінницької області від 17.04.2019 року проведено судово-психологічну експертизу відносно ОСОБА_7 .
Згідно висновку судової-психологічної експертизи № 3489/19-21 від 21.11.2019 року розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) ОСОБА_7 може становити від 12 до 36 мінімальних заробітних плат, розмір яких приймається рівним розміру мінімальної заробітної плати в України, прийнятої на момент винесення рішення судом.
З урахуванням висновку судової-психологічної експертизи № 3489/19-21 від 21.11.2019 року потерпілим було змінено позов. Він просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 56 676 грн.
Незважаючи на те, що експертизу було проведено у відповідності до вимог КПК, недопустимим доказом суд її не визнав, будь-яких зауважень щодо висновків експертизи від учасників кримінального провадження не надходило, суд, приймаючи рішення щодо позову відхилив висновки експертизи, зазначивши, що автором методики не встановлено чіткої градації чисельних показників коефіцієнта залежно від ступеня провини.
Суд апеляційної інстанції вважає рішення суду першої інстанції безпідставним, оскільки висновок експертизи № 3489/19-21 від 21.11.2019 року є зрозумілим, вмотивованим та обгрунтованим.
Відповідно висновок експертизи підлягає врахуванню при вирішенні позову.
Також, суд апеляційної інстанції не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині вирішення позову щодо відшкодування витрат на правову допомогу.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що у випадку вирішення питання щодо процесуальних витрат суд має чітко дотримуватись вимог глави 8 КПК, яка регламентує поняття процесуальних витрат у кримінальному процесі, їх види та порядок відшкодування.
Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Цих вимог закону під час вирішення питання про процесуальні витрати потерпілого у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 судом першої інстанції дотримано не було.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження.
Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг, складений процесуальний документ, вчинення процесуальної дії чи ознайомлення із процесуальними документами тощо.
Відповідно до роз"яснень, що містяться у п.48 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.01.2014 р. "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.
У матеріалах кримінального провадження наявна квитанція до прибуткового касового ордеру № 28 від 12.08.2020 року, згідно якої ОСОБА_10 , яка є законним представником потерпілого ОСОБА_7 відповідно до договору про надання правової допомоги від 01.10.2018 року сплачено 7000 грн, договір про надання правової допомоги від 01.10.2018 року, акт прийому-передачі виконаних робіт від 30.01.2020 року згідно якого потерпілому ОСОБА_11 надано види адвокатських послуг, а саме підготовка цивільного позову та клопотання про призначення судової-психологічної експертизи вартість послуги 2500 грн, участь захисника у судовому процесі 4500 грн.
Надані захисником докази підтверджують обґрунтованість вказаної суми понесених процесуальних витрат на правову допомогу захисника у розмірі 7000 грн.
Керуючись ст.404,405,407,419 КПК України суд апеляційної інстанції,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника задоволити.
Вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 06.04.2021 року щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст. 296 КК України змінити в частині стягнення моральної шкоди, витрат на правову допомогу.
Цивільний позов задоволити.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 у рахунок відшкодування моральної шкоди 56 676 грн., витрати на правову допомогу 7000 грн.
В решті вирок залишити без змін.
Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.
На підставі ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3