Справа № 192/1456/21
Провадження № 1-в/192/268/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне в режимі відеоконференції подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» Міністерства юстиції України та спостережної комісії Дніпровської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Новомосковськ Дніпропетровської області, на даний час відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)» Міністерства юстиції України, засудженого вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2019 року за ч. 2, ч. 3 ст. 185, ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 5 місяців позбавлення волі,

за участю учасників провадження:
представника СВК № 21 ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

Початок строку: 31.08.20218 року

Кінець строку: 31.01.2022 року

В С Т А Н О В И В:

Начальник Державної установи «Солонянська виправна колонія №21» Міністерства юстиції України та спостережна комісія Дніпровської районної державної адміністрації звернулися до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання, посилаючись на те, що він на даний час відбув 2/3 частини строку покарання, до праці ставиться позитивно, працевлаштований до зони цеху ССЦ-3, режиму утримання дотримується свідомо, має шість заохочень за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, стягнень не має, приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», «Підготовка до звільнення», «Підготовка до звільнення». Визнає провину у вчинених кримінальних правопорушеннях, вирішене питання реєстрації, заборгованості за виконавчими листами не має.
Представник спостережної комісії Дніпровської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Враховуючи, положення ч.5 ст. 539 КПК України, згідно якої неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду подання, не перешкоджає проведенню судового розгляду, судом здійснено судовий розгляд у відсутність належним чином повідомленої особи, яка не з`явилась.
Прокурор заперечував проти задоволення подання з тих підстав, що ОСОБА_3 став на шлях виправлення, але своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, а тому не доцільно застосовувати до нього умовно-дострокове звільнення.
Представник колонії просив подання задовольнити, оскільки засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
ОСОБА_3 подання підтримав. Вважав, що став на шлях виправлення, просив задовольнити подання та звільнити його умовно-достроково.
Суд, вислухавши пояснення засудженого, представника адміністрації Солонянської виправної колонії № 21, прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого вважає, що подання не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.
Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.
Як встановлено в судовому засіданні, засуджений ОСОБА_3 в ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» знаходиться з 13 грудня 2018 року, на даний час відбув 2/3 частини строку покарання, працевлаштований, до праці ставиться сумлінно.
Згідно характеристики ОСОБА_3 виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою, бере особисту участь в організації виховних заходів, що проводяться в установі, бере участь у реалізації програмі диференційованого виховного впливу «Правова освіта» та «Підготовка до звільнення», бере участь у роботі самодіяльних організацій (а.с.3).
Згідно довідки про заохочення та стягнення, на даний період часу ОСОБА_3 має шість заохочень, застосовані до нього 18 жовтня 2019 року, 21 січня та 19 жовтня 2020 року, 13 липня, 23 серпня та 01 жовтня 2021 року за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці.
Суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки останній хоча і працює, проте застосовані до нього заохочення не носять систематичного характеру та застосовані не за весь період відбування покарання. Так, за умови відбування покарання в установі з 13 грудня 2018 року, ОСОБА_3 був заохочений 18 жовтня 2019 року, а у 2020 році на початку та в кінці року, у 2021 році у липні, серпні та у жовтні місця перед зверненням з поданням до суду, що суд сприймає критично.
Визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, суд виходить з такого.
Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.
Згідно наявних в особовій справі характеристик, засуджений за весь період відбування покарання характеризується позитивно. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях визнав. Згідно довідки про заохочення та стягнення ОСОБА_3 стягнень не має.
Посилання представника ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» на відсутність у засудженого порушень режиму утримання під час перебування в колонії, судом враховано, але при цьому суд зазначає, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КВК України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання даного обов`язку є лише одним з критеріїв, зазначених вище, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.
Також судом враховано те, що ОСОБА_3 відбуває покарання за вчинення умисного тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а тому вважає, що на даний час застосування до нього умовно-дострокового звільнення є недоцільним з огляду на те, що 18 грудня 2020 року комісією установи ОСОБА_3 було відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення (а.с.3).
Судом враховано те, що ОСОБА_3 був засуджений за вчинення злочину, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів, та 06 жовтня 2006 року звільнився умовно-достроково на невідбутий строк 4 роки 5 місяців, проте знову був засуджений 19 грудня 2008 року до 1 року позбавлення волі за новий умисний тяжкий злочин.
Також ОСОБА_3 був засуджений за вчинення тяжкого злочину, та 13 серпня 2013 року звільнився умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 4 місяці 16 місяців, проте знову був засуджений 17 червня 2014 року до 3 років позбавлення волі за новий умисний тяжкий злочин.
Суд вважає, що вказана обставина характеризує ОСОБА_3 , як такого що не зробив для себе належних висновків після умовно-дострокового звільнення. Тому суд вважає, що вказане характеризує його як особу, яка схильна до систематичної злочинної діяльності, а вказана поведінка на думку суду свідчить про відсутність належних висновків у засудженого щодо своєї поведінки після умовно-дострокового звільнення.
До подання також долучено оцінку ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, згідно якої ОСОБА_3 визначений середній рівень такого ризику (а.с.16-40).
Оскільки умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині, а ОСОБА_3 не зробив для себе належних висновків, тому суд оцінивши в сукупності досліджені докази вважає, а також встановивши, що засуджений має середній рівень ризику повторного вчинення кримінального правопорушення, тому на даний час засуджений не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.
З урахуванням зазначених обставин, суд не може визнати поведінку засудженого як сумлінну, а відбуття засудженим певної частини покарання, наявність позитивної характеристики та заохочень не надає безумовного права на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Враховуючи викладене суд, вважає, що підстави для задоволення подання відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» Міністерства юстиції України та спостережної комісії Дніпровської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_3 .

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Солонянський районний суд Дніпропетровської області, а засудженим - з моменту вручення йому її копії.

Головуючий: суддя ОСОБА_1