Дата документу 07.10.2021 Справа № 937/8219/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 937/8219/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1183/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 жовтня 2021 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 квітня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Мелітополя Запорізької області, громадянин України, маючий повну середню освіту, не працюючий, не одружений, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 11 вересня 1992 року Мелітопольським міським судом Запорізької області за ч. 2 ст. 141 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

2) 9 лютого 1996 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 140, ч. 1 ст. 183 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. Звільнений 29 травня 1999 року по відбуттю строку покарання;

3) 26 червня 2000 року Мелітопольським міським судом Запорізької області за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 17 ч. 2 ст. 140 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

4) 7 серпня 2000 року Мелітопольським міським судом Запорізької області за ч. 2 ст. 140 КК України до покарання у вигляді 3 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 14 червня 2003 року по відбуттю строку покарання;

5) 24 листопада 2006 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. Звільнений 31 грудня 2009 року по відбуттю строку покарання;

6) 7 грудня 2010 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;

7) 18 червня 2013 року Приазовським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 20 жовтня 2015 року умовно-достроково на невідбутий строк 10 місяців 17 днів;

8) 2 червня 2016 Приазовським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 1 року 10 місяців позбавлення волі. Звільнений 11 червня 2018 року по відбуттю строку покарання;

9) 25 квітня 2019 року Приазовським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень;

10) 30 липня 2020 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у вигляді 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 липня 2020 року та призначено остаточне покарання у вигляді 3 років 2 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання 10 вересня 2020 року.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

24 серпня 2020 року, приблизно о 14.00 годині, ОСОБА_7 , діючи з корисливими намірами, з умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи біля Терпіннівського джерела в с. Терпіння Мелітопольського району Запорізької області, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з розстеленого на землі килиму, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав мобільний телефон «Samsung Galaxy A21S», в корпусі фіолетового кольору, вартістю 5474 гривні, в силіконовому чохлі чорного кольору, з сім-картою мобільного оператора «Київстар», які не становлять для потерпілого матеріальної цінності, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 5474 гривні.

Крім того, 29 серпня 2020 року, приблизно о 12.00 годині, ОСОБА_7 , діючи з корисливими намірами, з умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи біля магазину «Сільпо» по пр. Богдана Хмельницького в м. Мелітополі Запорізької області, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з велосипедної парковки, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав велосипед «Thruster KZ-2600», в рамі чорного кольору, вартістю 4500 гривень, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 4500 гривень.

Крім того, 3 вересня 2020 року, приблизно о 13.13 годині, ОСОБА_7 , діючи з корисливими намірами, з умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи у торгівельній залі магазину «Сільпо», розташованого за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, пр. 50-річчя Перемоги, буд. 18, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з торгівельної вітрини, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав три банки ікри лососевої «Skadi» Форель зерниста», вартістю 154 гривні 30 копійок за одну банку, загальною вартістю 462 гривні 90 копійок. Однак, обвинувачений ОСОБА_7 не довів свій злочинний намір до кінця, з незалежних від його волі причин, оскільки був затриманий на місці події працівником служби охорони ТОВ «Сільпо-Фуд». Тим самим обвинувачений ОСОБА_7 міг заподіяти ТОВ «Сільпо-Фуд» матеріальну шкоду на загальну суму 462 гривні 90 копійок.

Крім того, 7 вересня 2020 року, приблизно о 14.00 годині, ОСОБА_7 , діючи з корисливими намірами, з умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи біля магазину «Нофилет», розташованого за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. М. Грушевського, буд. 21/23, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав велосипед «Україна», в рамі чорного кольору, вартістю 600 гривень. Однак, обвинувачений ОСОБА_7 не довів свій злочинний намір до кінця, з незалежних від його волі причин, оскільки був затриманий потерпілим ОСОБА_11 . Тим самим обвинувачений ОСОБА_7 міг заподіяти потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 600 гривень.

Крім того, 8 вересня 2020 року, приблизно о 00.30 годині, ОСОБА_7 , діючи з корисливими намірами, з умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи на автомобільній стоянці біля магазину «Торгівельний квартал», розташованого за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Героїв України, буд. 14, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом пошкодження замку дверей автомобіля, проник до салону автомобіля ВАЗ 2102, д.н.з. НОМЕР_1 , звідки повторно таємно викрав автомагнітолу «Піонер» 8701 2 GB RAM, вартістю 1500 гривень, та автомобільний акумулятор марки «Eagle SZNAJDER» 62 Ah 580 A, вартістю 1600 гривень, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 3100 гривень.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що доказами за епізодом крадіжки з магазину «Сільпо» трьох банок ікри лососевої «Skadi» Форель зерниста» є лише показання охоронців ТОВ «Сільпо-Фуд», які є зацікавленими особами (співробітниками потерпілої особи).

Крім того, на початку допиту один з охоронців взагалі сплутав обвинуваченого з іншою особою, їх показання не узгоджуються між собою, а старший охоронець повідомив, що окрім предмету крадіжки в руках обвинуваченого був слабоалкогольний напій, за який він начебто сплатив на касі, тобто ОСОБА_7 тримав червону ікру в своїх руках та не приховував її.

Звертає увагу, що матеріали кримінального провадження не містять доказів щодо чергування охоронців у день вчинення крадіжки.

До того ж, ОСОБА_7 був зупинений охороною у приміщенні біля каси ТОВ «Сільпо-Фуд», тобто товар не вибував з володіння магазину.

Вважає, що сторона обвинувачення не довела наявність у обвинуваченого прямого умислу на вчинення інкримінованого йому злочину та факту викрадення ним чужого майна.

За епізодом викрадення автомобільного акумулятора зазначає, що для визнання ОСОБА_7 винуватим також недостатньо належних та допустимих доказів.

Так, акумулятор є єдиним доказом, на якому ґрунтується обвинувачення, та який нібито був проданий ОСОБА_7 свідку і впізнаний потерпілим.

Разом з тим, слідством не встановлено та не доведено того, що саме цей акумулятор є предметом злочину по цій справі, що саме він був викрадений з автомобіля на паркові, оскільки він не має індивідуального номеру та жодної особливості для того, щоб вирізнити його з-поміж інших акумуляторів.

Жодних інших доказів по даному епізоду матеріали кримінального провадження не містять, тому вирок суду ґрунтується на припущеннях.

Звертає увагу, що відповідно до висновку комісійної СПЕ № 426 від 19 жовтня 2020 року, ОСОБА_7 виявляв та у теперішній час виявляє ознаки психічного розладу у вигляді специфічного розладу особистості за емоційно-нестійким типом, ускладненим психічними й поведінковими розладами, внаслідок сумісного вживання ПАР (алкоголю, канабіоїдів, психостимуляторів, опіоїдів), має синдром залежності.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 невинуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який вирок суду вважав законним, обґрунтованим та заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому крадіжок мобільного телефону та велосипедів (за епізодами від 24 серпня 2020 року, 29 серпня 2020 року та 7 вересня 2020 року), за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, і в апеляційній скарзі обвинуваченим не оспорюються.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого з приводу недоведеності вчинення обвинуваченим замаху на крадіжку трьох банок ікри, а також крадіжки автомобільних акумулятора та магнітоли (за епізодами від 3 вересня 2020 року та 8 вересня 2020 року), то колегія суддів з ними не погоджується, з огляду на наступне.
Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні 3 вересня 2020 року та 8 вересня 2020 року кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а також дослідженими в судовому засіданні документами.

Так, у суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень не визнав та пояснив, що викрадати ікру у магазині «Сільпо» він не хотів, того дня він був втомлений, йому захотілося червоної ікри, тоді він взяв три банки ікри і пішов через каси, тримаючи їх у руках, а коли він пройшов повз касу магазину, його затримали. Крім того, автомагнітолу та акумулятор з автомобіля він не викрадав, на парковці біля магазину «Торгівельний квартал» його не було.
Таким чином, у суді першої інстанції та в апеляційній скарзі сторона захисту повністю заперечує факт замаху ОСОБА_7 на таємне викрадення належного ТОВ «Сільпо-Фуд» майна, а також таємного викрадення майна потерпілого ОСОБА_12 .

Позиція обвинуваченого зводиться до того, що три банки лососевої ікри не вибували з володіння магазину ТОВ «Сільпо-Фуд», його вина за цим епізодом ґрунтується лише на показаннях охоронців, а єдиним доказом викрадення майна у потерпілого ОСОБА_12 є лише акумулятор, який він нібито продав свідку ОСОБА_13 .

Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченого та доведення в повному обсязі його вини саме у замаху на таємне викрадення належного ТОВ «Сільпо-Фуд» майна, а також таємного викрадення майна потерпілого ОСОБА_12 , оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.

Так, за епізодом крадіжки автомобільного акумулятора та магнітоли потерпілий ОСОБА_12 у суді першої інстанції показав, що на початку вересня 2020 року він залишив робочий автомобіль на паркові біля магазину «Торгівельний квартал» у м. Мелітополі Запорізької області. Коли наступного дня він прийшов за автомобілем, то побачив, що двері були зачинені не так як потрібно. Також він виявив, що немає автомагнітоли і акумулятора, після чого викликав поліцію. Через декілька днів йому подзвонили з поліції і повідомили, що знайшли його акумулятор, цей акумулятор йому повернули, а автомагнітолу так і не знайшли.
За цим епізодом свідок ОСОБА_13 у суді першої інстанції показав, що вранці на початку осені 2020 року, приблизно о 06.00 годині, до нього підійшов чоловік і запропонував йому купити акумулятор червоно-чорного кольору для легкового автомобіля. Як він зрозумів зі слів цього чоловіка, той продавав свій не новий акумулятор. Він придбав цей акумулятор приблизно за 200 гривень. Через декілька днів від працівника поліції він дізнався, що це викрадений акумулятор, і він віддав акумулятор. В поліції він впізнав по фото чоловіка, який продав йому акумулятор, і це був обвинувачений.
За епізодом крадіжки в магазині ТОВ «Сільпо-Фуд» свідок ОСОБА_14 , який працює охоронцем ТОВ «Сільпо-Фуд», у суді першої інстанції показав, що він знаходився у торгівельному залі магазину та бачив, як обвинувачений зайшов до магазину, пішов до відділу з ікрою, де взяв декілька банок ікри, а потім ще пляшку пива. Він звернув на нього увагу та попередив охорону на касах. Обвинувачений пройшов через касу і не заплатив, спрацювала сигналізація, оскільки на банках з ікрою були датчики. Обвинуваченого зупинила охорона, але він відмовився платити за ікру, заплативши тільки за пиво.
За цим епізодом свідок ОСОБА_15 , який також працює охоронцем ТОВ «Сільпо-Фуд», у суді першої інстанції показав, що він бачив, як обвинувачений повз каси ніс в руках банки з ікрою, спрацювала сигналізація, тоді обвинувачений, пройшовши каси, зупинився і сказав викликати поліцію. Обвинувачений виносив ікру через касу, де не було касира, там відвідувачі без покупок могли вийти з магазину. Він впевнений, що це був саме обвинувачений, також він впізнав його на фото у поліції.
Підстав не довіряти показанням потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, у суду не було, а в апеляційній скарзі не вказані ймовірні причини обмови обвинуваченого з боку потерпілого та свідків.

Показання вищезазначених потерпілого та свідків у суді першої інстанції є логічними та послідовними, оскільки вони переконливо повідомили про обставини вчинених кримінальних правопорушень, їх пояснення повністю узгоджуються між собою та дослідженими судом першої інстанції документами.

Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази, яким зробив обґрунтовану оцінку.

Так, з протоколу огляду від 10 вересня 2020 року та відеозапису до нього вбачається, як обвинувачений ОСОБА_7 , тримаючи в правій руці невеликий предмет, проходить між касами. Після перетину лінії кас до ОСОБА_7 підходить охоронець і проводить огляд, а обвинувачений видає три банки ікри (а.с. 117-118).

З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 1 жовтня 2020 року вбачається, що свідок ОСОБА_14 за рисами обличчя впізнав ОСОБА_7 , який 3 вересня 2020 року, приблизно о 13.00 годині, знаходячись у приміщенні магазину «Сільпо» за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, пр. 50-річчя Перемоги, 18, викрав три банки ікри червоної «Skadi» та при виході з магазину був ним затриманий (а.с. 131-133).
З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 1 жовтня 2020 року вбачається, що ОСОБА_15 впізнав ОСОБА_7 , який 3 вересня 2020 року, приблизно о 13.00 годині, знаходячись у торгівельній залі магазину «Сільпо» за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, пр. 50-річчя Перемоги, 18, викрав три банки ікри червоної «Skadi» та при виході з магазину був затриманий ОСОБА_14 (а.с. 134-136).
З висновку комісійної судово-психіатричної експертизи № 426 від 19 жовтня 2020 року вбачається, що ОСОБА_7 виявляв та у теперішній час виявляє ознаки психічного розладу у вигляді специфічного розладу особистості за емоційно-нестійким типом, ускладненим психічними й поведінковими розладами, внаслідок сумісного уживання психоактивних речовин (алкоголю, канабіоїдів, психостимуляторів, опіоїдів), синдром залежності. У період здійснення інкримінованих йому правопорушень ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв. Отже, він міг усвідомлювати свої дії й керувати ними. За своїм психічним станом у теперішній час він також може усвідомлювати фактичний характер своїх дій та керувати ними. Не потребує застосування примусових заходів медичного характеру. Потребує лікування проти полінаркоманії (а.с. 151-156).
Суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, на переконання апеляційного суду прийшов до правильного висновку, що саме обвинувачений ОСОБА_7 вчинив замах на крадіжку належного ТОВ «Сільпо-Фуд» майна, а також викрав майно потерпілого ОСОБА_12 .

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що визнаючи ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суд першої інстанції не врахував відсутність належних доказів на підтвердження його вини і не взяв до уваги докази його невинуватості.

Так, потерпілий ОСОБА_12 , свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 надали суду повністю логічні та змістовні пояснення з приводу обставин вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, їх показання повністю узгоджуються між собою та з іншими дослідженими доказами.

Крім того, з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції вірно та об`єктивно оцінивши всі фактичні обставини, в тому числі і повідомлені стороною захисту, прийшов до висновку про неспроможність позиції захисту та зазначив підстави, з яких він приймає до уваги докази сторони обвинувачення та відкидає докази захисту.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу покладення в основу обвинувального вироку в якості доказів показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , яки є охоронцями ТОВ «Сільпо-Фуд», а отже заінтересованими особами, то ці доводи є необґрунтованими, оскільки показання свідків викладені в обсязі, необхідному та достатньому для встановлення фактичних обставин вчиненого злочину, вказані показання свідків є логічними та послідовними, вони повністю узгоджуються між собою та іншими дослідженими судом доказами і не узгоджуються щодо істотних обставин вчиненого злочину лише з показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , які суд обґрунтовано оцінив критично, оскільки вони повністю не узгоджуються з показаннями всіх інших свідків та дослідженими матеріалами кримінального провадження.

Переконливих підстав для обмови свідками ОСОБА_14 та ОСОБА_15 обвинуваченого ОСОБА_7 стороною захисту не наведено.

Між тим, щодо істотних обставин кримінального провадження їх показання повністю узгоджується, і на переконання колегії суддів, докладність змісту показань свідків, їх узгодженість в частині, що стосується істотних обставин події, а також відсутність у свідків підтверджених мотивів для обмови ОСОБА_7 повністю спростовує твердження обвинуваченого про їх заінтересованість.

Крім того, показання цих свідків повністю підтверджуються змістом відеозапису з камери спостереження, який без жодних сумнівів доводить, що ОСОБА_7 , тримаючи в правій руці три банки ікри перетнув лінії кас, не розплатившись за товар, і з цього моменту отримав можливість вільно розпоряджатись викраденим на власний розсуд, але був зупинений охоронцями магазину.

На переконання колегії суддів, саме в момент перетинання обвинуваченим лінії кас, товар вибув з володіння магазину.

Докази щодо чергування охоронців у день вчинення крадіжки жодним чином не впливають на правильність висновків суду першої інстанції з приводу доведеності вини у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Вина обвинуваченого у викраденні автомобільного акумулятора та автомагнітоли повністю підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_12 , який повідомив про викрадення у нього вказаного майна, та показаннями свідка ОСОБА_13 , який у поліції та суді першої інстанції категорично впізнав обвинуваченого ОСОБА_7 як особу, яка продала йому акумулятор.
Посилання захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі на висновок комісійної СПЕ № 426 від 19 жовтня 2020 року в частині наявності у обвинуваченого психічних розладів колегія суддів до уваги не бере, оскільки як вбачається з цього ж висновку, у період здійснення інкримінованих правопорушень ОСОБА_7 не виявляв ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії й керувати ними.
Інші доводи апеляційної скарги щодо наявності сумнівів з приводу доведеності вини ОСОБА_7 є безпідставними та спростовуються наведеними вище доказами.

Доводи апеляційної скарги про неповноту судового слідства, колегія суддів також вважає такими, що суперечать зібраним доказам, оскільки з матеріалів кримінального провадження та звукозапису судового засідання вбачається, що впродовж судового розгляду були допитані всі свідки, ретельно досліджені докази по справі, які підтверджують обставини справи та якими в повному обсязі доведено вину обвинуваченого.

Доводам обвинуваченого у вироку обґрунтовано наведено критичну оцінку, оскільки позиція захисту має на меті уникнення від кримінальної відповідальності та повністю спростовується сукупністю досліджених належних та допустимих доказів.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання, та прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо лише з призначенням йому остаточного покарання у вигляді 3 років 2 місяців позбавлення волі, і підстави для призначення йому більш м`якого покарання відсутні.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 квітня 2021 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4