Справа № 545/2677/21
Провадження № 1-в/545/390/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.11.2021 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

представника ДУ

«Надержинщинська виправна

колонія (№65)» ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засідання в приміщенні Полтавського районного суду Полтавської області у м. Полтаві заяву засудженої

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва. Українки, громадянки України, освіта вища, непрацюючої, без місця реєстрації та проживаючої в АДРЕСА_1 , раніше судиму:

12.06.2009 року Святошинським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, з випробуванням, іспитовим строком на 2 роки;

30.06.2009 року Шевченківським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі,

11.07.2012 року Святошинським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі та звільнену від відбуття покарання на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням, іспитовим строком на 3 роки,

по даній справі засуджену вироком Святошинського районного суду міста Києва від 03.12.2014 року за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді 6 років 3 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 04.09.2020 року вказано у вироку Святошинського районного суду м. Києва від 03.12.2014 року, що ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України (замість ч.2 ст.309 КК України) за кваліфікуючими ознаками - незаконне зберігання без мети збуту особливо небезпечного наркотичного засобу.

Вважати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженою вироком Святошинського районного суду м. Києва від 03.12.2014 року за ст. 309 ч. 1 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років обмеження волі.

Викладено перший та другий абзаци резолютивної частини вироку Святошинського районного суду м. Києва від 03.12.2014 року в такій редакції:

«Визнати винуватою ОСОБА_5 в скоєнні злочинів передбачених ч.1 ст.309 КК України і ч.2 ст.307 КК України та призначити покарання,

за ч.1 ст.309 КК України у виді 5 (п`яти) років обмеження волі;

за ч.2 ст.307 КК України на 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, що належить їй на праві власності.

Згідно ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, з урахуванням положень ч.1 ст.72 КК України з розрахунку що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, обвинуваченій ОСОБА_5 призначити покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, що належить їй на праві власності.»

В іншій частині вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03.12.2014 року залишено без змін.

про умовно-дострокове звільнення, -

В С Т А Н О В И В:

Засуджена ОСОБА_5 звернулась до суду із заявою про застосування щодо неї умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, згідно ст. 81 КК України, посилаючись на те, що вона відбула визначену законом частину строку покарання.

В судове засідання представник адміністрації не з`явився, надавши заяву про розгляд подання в його відсутність.

Засуджена ОСОБА_5 надала суду заяву з прохання про розгляд її заяви у її відсутність.

Заслухавши думку прокурора, який не заперечував з приводу задоволення заяви засудженої ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, вивчивши матеріали заяви та особової справи засудженої ОСОБА_5 , суд приходить до висновку, що заява засудженої підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати питання, зокрема - про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до частини 1 статті 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання,призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочині до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Необхідною умовою застосування положень частини 1 статті 81 КК України є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.

У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 року визначено, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до п. 1 та п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 засуджена 03.12.2014 року Святошинським районним судом міста Києва, з урахуванням ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 04.09.2020 року, за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді 6 років 3 місяців позбавлення волі.

Відповідно до характеристики на засуджену ОСОБА_5 від 02.09.2021 року, ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 18.05.2018 року. За час перебування в слідчому ізоляторі м. Києва характеризувалася посередньо, не порушувала вимоги режиму тримання, заохочень та стягнень не мала. До праці не залучалась.

З 11.07.2018 року відбуває міру кримінального покарання в державній установі «Надержинщинська виправна колонія (№ 65)».

За час відбування покарання характеризується позитивно, не порушує вимоги режиму відбування покарання. Адміністрацією установи заохочувалась один раз за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених Кримінально-виконавчим кодексом України та правил внутрішнього розпорядку, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці.

Згідно ст. 118 КВК України до оплачуваної роботи не залучалась, у зв`язку з досягненням пенсійного віку.

Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок.

Виконує роботи із благоустрою установи.

Відповідно до статті 123 Кримінально-виконавчого кодексу України приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Подолання наркотичної залежності».

Термін застосування умовно-дострокового звільнення від покарання згідно статті 81 Кримінального кодексу України - за відбуттям 2/3 призначеного строку покарання, а саме - 10.08.2020 року.

Аналізуючи встановлені обставини суд вважає, що засуджена ОСОБА_5 за весь період відбування покарання сумлінною поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення і заслуговує умовно-дострокового звільнення від відбуття не відбутої частини основного покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 81 КК України, ч. 2 ст. 537 КПК України суд, -

УХВАЛИВ :

Заяву засудженої ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення задовольнити.

Засуджену ОСОБА_5 звільнити умовно-достроково на 10 місяців 08 днів від відбування основного покарання за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 03 грудня 2014 року.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом 7 діб з моменту її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1