Справа № 346/3809/21
Провадження № 11-кп/4808/33/22
Категорія ст. 81 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2021 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання

в с т а н о в и л а :

Вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 .

Своє рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_8 не довів сумлінною поведінкою і ставленням до праці своє виправлення, що є єдиною і достатньою підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду захисник засудженого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 16 листопада 2021 року та ухвалити нову, якою його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання задовольнити. Засудженого ОСОБА_8 умовно-достроково звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі, визначеного вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 липня 2015 року за ч.1 ст. 115 КК України, на не відбутий строк.

Зокрема зазначає, що вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 липня 2015 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді 10 років позбавлення волі. Початок строку відбуття покарання - 27 жовтня 2014 року, кінець строку - 07 грудня 2023 року. Відповідно до ухвали Гусятинського районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2016 року на підставі ст. 72 ч. 5 КК України засудженому ОСОБА_8 зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 27 жовтня 2014 року по 16 вересня 2015 року. Звертає увагу на те, що засуджений ОСОБА_8 відбув три четверті строку покарання, визначеного за умисний особливо тяжкий злочин, режиму утримання та трудової дисципліни не порушував, вину визнав, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, виконавчі листи відсутні, йому оголошувались чотири заохочення, накладені два стягнення погашені. Отже, передбачені законом засоби виправлення досягли своєї мети до повного відбуття засудженим призначеного покарання. Таким чином, наявні всі необхідні умови для застосування до засудженого ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, а відтак невідповідність висновків суду, викладених у оскаржуваній ухвалі, фактичним обставинам кримінального провадження, є підставою для її скасування та ухвалення нової ухвали про задоволення клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Під час апеляційного розгляду:

- засуджений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити;

- прокурор заперечив доводи та вимоги апеляційної скарги захисника засудженого, просив залишити ухвалу суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи і мотиви апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що слід відмовити у її задоволенні з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до положень ч.2, п.3 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а також після фактичного відбуття ним не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Разом з тим, згідно роз`яснень п. п. 2, 17 Постанови № 2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, ОСОБА_8 востаннє засуджений вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06.07.2015 року за ст.115 ч.1 КК України до 10 років позбавленні волі. Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 27.04.2016 року засудженому ОСОБА_8 зараховано на підставі ч.5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 27.10.2014 року по 16.09.2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку відбування покарання рахується з 27.10.2014 року, кінець 07.12.2023 року.

З характеристики на засудженого ОСОБА_8 вбачається, що в місцях позбавлення волі він перебуває з 27.10.2014 року. Під час тримання в ДУ «Чортківська УВП (№26)» допускав порушення вимог режиму утримання, один раз застосовувався захід стягнення, який на даний час погашений, заходи заохочення не застосовувались. З 05.10.2015 року відбував покарання в ДУ «Копичинська виправна колонія (№112)», де допускав порушення установленого порядку відбування покарання, за що один раз застосовувався захід стягнення, який на даний час погашений; чотири рази застосовувались заходи заохочення; перебував на профілактичному обліку як злісний порушник установленого порядку відбування покарання. З 14.08.2020 року відбуває покарання в ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)». За час відбування покарання характеризується наступним чином: не допускав порушення встановленого порядку відбування покарання, дисциплінарні стягнення не застосовувались. 01.05.2021 року працевлаштований на Державному підприємстві «Підприємство ДКВС України (№41)» дільниця металообробки. До майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, ставиться дбайливо, здійснює за ними належний догляд. До робіт з благоустрою установи виконання покарань залучається виключно під контролем адміністрації. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки. Приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених «Підготовка до звільнення». Реалізував програму диференційованого виховного впливу на засуджених «Професія», в Коломийському навчальному центрі здобув професію «Токар». У взаємовідносинах із засудженими не конфліктний. До персоналу установи ввічливий, однак робить це з метою поблажливого ставлення до себе. Санітарно-гігієнічних норм дотримується під контролем, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Зв`язок з рідними підтримує, отримує від них посилки, передачі. За характером спокійний, врівноважений. Виконавчі листи на засудженого не поступали. 28.12.2018 року засіданням комісії ДУ «Копичинська виправна колонія (№112)» було вирішено позитивно у застосуванні ст. 110 КВК України, як такому, що довів, що стає на шлях виправлення. 20.08.2020 року засіданням комісії установи було відмовлено у застосування ст. 82 КК України, як такому, що не став на шлях виправлення. (а.п.4).

Колегія суддів вважає, що сумлінна поведінка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання, гарною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Разом з тим, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Крім того, умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого-процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може прийняти до уваги твердження захисника засудженого про те, що ОСОБА_8 своєю сумлінної поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Наявність у засудженого ОСОБА_8 чотирьох заохочень за весь час відбування покарання, а також те, що отримані ним раніше два стягнення на даний час погашені, беззаперечно не свідчать про те, що він довів своє виправлення.

Наведені вище обставини в сукупності свідчать про те, що засуджений ОСОБА_8 дійсно став на шлях виправлення, але не довів його в обсязі достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до положень ст. 81 КК України.

Враховуючи те, що процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, що не було доведено поведінкою засудженого ОСОБА_8 під час відбування покарання, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення.

Враховуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, колегія суддів приходить до висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення, в даному випадку, не є виправданим.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника засудженого необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення без змін.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419,537,539 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2021 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5