Дата документу 17.11.2021 Справа № 331/5832/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 331/5832/21 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадж. №11-сс/807/1035/21 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

підозрюваної ОСОБА_9 ,

розглянула 17 листопада 2021 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали справи за апеляційними скаргами прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_6 та захисника підозрюваної ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2021 року, якою відмовлено у задоволені клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, з вищою освітою, яка обіймає посаду менеджера з адміністративної діяльності у ТОВ «Афродита 2000», не заміжня, неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, старший слідчий СВ Відділу поліції № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 за погодженням з прокурором Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з вказаним клопотанням.

В обґрунтування клопотання зазначено, що 07 травня 2021 року в денний час, ОСОБА_11 , маючи намір пройти навчання з метою подальшого отримання прав керування транспортними засобами, подала документи до ТОВ «Автошкола Антарес», що розташована за адресою: м. Запоріжжя вул. Шкільна, буд. 13.

У період з 26.06.2021 року по 21.08.2021 року, ОСОБА_11 пройшла підготовку для отримання права на керування транспортними засобами категорії «В», за результатами якої було складено свідоцтво про закінчення закладу з підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водія та 21.08.2021 року було передано до Територіального сервісного центру МВС № 2342, розташованого за адресою: м. Запоріжжя вул. Оріхівське шосе, буд. 7-а.

Під час підготовки у вказаній автомобільній школі ОСОБА_11 було проінформовано, що у разі нездачі практичного іспиту у Територіальному сервісному центрі, вона може звернутись за допомогою щодо успішної здачі практичного іспиту до ОСОБА_9 .

02.09.2021 року ОСОБА_11 успішно здала іспити із знання Правил дорожнього руху та була допущена до здачі практичного іспиту.

В цей же час, у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на одержання від ОСОБА_11 грошових коштів за вплив на осіб уповноважених на виконання функцій держави, а саме посадових осіб Територіального сервісного центру МВС № 2342, з метою сприяння ними у вирішені питання щодо успішного складання ОСОБА_11 іспиту на керування транспортними засобами.

Так, 14.09.2021 року та 23.09.2021 року, ОСОБА_11 у Територіальному сервісному центрі МВС № 2342 намагалась здати практичні іспити, однак особою, яка приймала іспити, були штучно створені умови, за яких ОСОБА_11 нібито допустилась помилок та відповідно іспити нею було не складено.

05.10.2021 року ОСОБА_11 вимушена була звернутись до ОСОБА_9 , яка нібито є адміністратором автомобільної школи «Антарес».

05.10.2021 року ОСОБА_9 з метою реалізації свого злочинного умислу, перебуваючи в приміщенні автомобільної школи «Антарес», розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Шкільна, буд. 13, повідомила ОСОБА_11 , що у разі передачі їй грошових коштів у сумі 6000 гривень, вона вплине на посадових осіб Територіального сервісного центру МВС № 2342 з метою сприяння у вирішені питання щодо успішного складання ОСОБА_11 іспиту на керування транспортними засобами.

Таким чином, ОСОБА_9 , з метою вимагання неправомірної вигоди, достовірно знаючи, що у разі не складання практичних іспитів, ОСОБА_11 звернеться до неї за допомогою, штучно створила перешкоди, за яких остання двічі не склала практичні іспити у Територіальному сервісному центрі МВС.

Після цього, ОСОБА_9 повідомила ОСОБА_11 , якщо вона згодна на умови, то потрібно надати одразу грошові кошти в розмірі 6000 гривень.

26.10.2021 року під час розмови між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 остання повідомила, що згодна на вимогу ОСОБА_9 щодо передачі 6000 гривень для успішної здачі практичного іспиту. В свою чергу, ОСОБА_9 повідомила, що у разі отримання нею вказаної суми грошових коштів, то цього ж дня можливо успішно здати практичний іспит у Територіальному сервісному центрі МВС.

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_9 26.10.2021 року приблизно о 12 годині 17 хвилин, перебуваючи в приміщенні вказаної автомобільної школи, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Шкільна, буд. 13, умисно одержала від ОСОБА_11 грошові кошти в розмірі 6000 гривень, в якості неправомірної вигоди за вплив на посадових осіб Територіального сервісного центру МВС № 2342, які відповідно до Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» визначені як особи, уповноважені на виконання функцій держави, з метою сприяння ними у вирішені питання щодо успішного складання ОСОБА_11 іспиту на керування транспортними засобами, що відповідно до Положення про територіальний сервісний центр МВС затвердженого Наказом МВС України № 1646 від 29.12.2015 року, віднесено до основних функцій ТСЦ МВС.

Органом досудового розслідування встановлено достатню кількість доказів для підозри ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, а саме у одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованого їй кримінального правопорушення підтверджується доказами, зібраними у кримінальному провадженні.

Під час проведення досудового розслідування встановлена наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_9 може, усвідомлюючи не відворотність покарання, переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2021 року відмовлено у задоволено клопотання слідчого СВ відділу поліції №2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України.

Застосовано відносно підозрюваної ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, тобто до 28 грудня 2021 року включно.

Покладено на підозрювану ОСОБА_9 обов`язки: не залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово; з`являтися до органу досудового розслідування та суду за першим викликом та у призначений час; утримуватися від спілкування зі свідками по даному кримінальному провадженню.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовуючи до вказаної особи запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, слідчий суддя врахував наявність у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованого кримінального правопорушення та дійшов висновку про необхідність застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, що на думку слідчого судді забезпечить виконання підозрюваною процесуальних обов`язків та зможе запобігти встановленим ризикам.

В апеляційній скарзі прокурор вказує, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню як незаконна.
В обґрунтування доводів зазначає, що наявність ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме за вчинення злочину за правовою кваліфікацією, передбаченою ч.3 ст.369-2 КК України, які, згідно ст.12 КК України, віднесені до категорії тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років позбавлення волі. Розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, суворість та невідворотність послідуючого покарання, підозрювана ОСОБА_9 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Зазначені обставини свідчать про необхідність припинення її можливості сховатися від суду і слідства та перешкодити виконанню процесуальних рішень. І це є вагомою підставою вважати про те, що єдиним дієвим у даному випадку запобіжним заходом для ОСОБА_9 буде саме тримання під вартою.
Крім того, підозрювана ОСОБА_9 з метою ухилення від покарання за вчинені кримінальні правопорушення може безперешкодно залишити територію України та переховуватися від слідства та суду і це також є обґрунтуванням ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.
Застосувати більш м`які запобіжні заходи до ОСОБА_9 не можливо, так як вона не зможе виконувати обов`язки покладені на особу при обрані особистого зобов`язання, домашнього арешту. Особисту поруку не можливо застосувати у зв`язку з відсутністю осіб, яких слідство вважає такими, що заслуговують на довіру, і які б могли поручитися за виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків.
Зазначені вище факти свідчать про неможливість запобігання вказаних ризиків та забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, окрім як тримання під вартою.
Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою клопотання слідчого задовольнити та обрати стосовноОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

В апеляційній скарзі захисник вказує, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню як незаконна.
В обґрунтування доводів зазначає, що підозра у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, є необґрунтованою. В протоколі допиту свідка відсутні відомості про вимагання ОСОБА_9 у ОСОБА_11 грошових коштів в сумі 6000 грн. з метою подальшого передання їх посадовим особам Сервісного центру МВС для складання практичного іспиту, тому посилання слідчого в клопотанні на таку обставину, є безпідставним. Грошові кошти в сумі 6000 грн. прийняті ОСОБА_9 , як і інші грошові кошти за проходження навчання в автошколі, додаткові годині накатки тощо, що були вилучені під час невідкладного огляду. Тобто, усі вилучені грошові кошти приймалися за надання послуг в автошколі та не повинні були передаватися будь-кому з посадових осіб Сервісного центру МВС. Якими іншими доказами, на думку слідчого з прокурором, обґрунтовується підозра ОСОБА_9 в частині вимагання неправомірної вигоди, в клопотанні не зазначено.
Крім того, посилаючись на ризик переховування, слідчий зазначає про тяжкість кримінальною правопорушення та вважає, що ОСОБА_9 , розуміючи суворість та невідворотність покарання, буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Посилання на письмові матеріали, що обґрунтовують такі обставини, в клопотанні відсутні. Тобто, у даному випадку, слідчий допустив припущення можливості переховування підозрюваної, завищуючи кваліфікацію діяння та всупереч положень Основного Закону України щодо невинуватості особи до набрання вироком законної сили, передчасно зазначив про вчинення нею інкримінованого кримінального правопорушення та невідворотність покарання.
Інші ризики, перелічені в клопотанні, взагалі не обґрунтовуються слідчим. Відповідно відсутні в ньому й посилання на письмові матеріали, що підтверджують наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
Водночас, відсутні відомості і про те, що підозрювана чи будь-хто в її інтересах намагалися вплинути на свідків у кримінальному провадження. Сторона обвинувачення на власний розсуд надала стороні захисту дані про свідка ОСОБА_11 , однак це не може утворювати припущення незаконного впливу на неї. Втім, свідок допитана у кримінальному проваджені, попереджена про кримінальну відповідальність за неправдиві показання та відмову від дачі показань, тому навіть теоретичний вплив на свідка позбавлений логічного змісту. Посилання слідчого та прокурора на ризик вчинення ОСОБА_9 іншого кримінального правопорушення є безпідставним. Наявність такого ризику є недоведеним, з чим погодився слідчий суддя.
Окрім цього, ОСОБА_9 є особою, яка раніше не притягалась до кримінальної відповідальності, народилась в м. Запоріжжя, має постійне місце проживання та місце реєстрації в м. Запоріжжя, проживає зі своєю родиною, офіційно працевлаштована, зобов`язана виконувати роботу за договором, має джерело доходу та позитивно характеризується за місцем роботи, тобто в цілому встановлено міцність соціальних зав`язків.
Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити та заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги захисника.

Підозрювана та її захисники висловили свої заперечення вимогам апеляційної скарги прокурора та наполягали на задоволенні апеляційної скарги захисника.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

У відповідності до положень ч.1 ст.404 КПК України, судове рішення переглядається в межах апеляційної скарги.

Відповідаючи на доводи прокурора та захисника, судова колегія констатує, що слідчим суддею дотриманий порядок застосування запобіжного заходу, передбачений ст.194 КПК України, де зазначені підстави та обставини, які повинні враховуватися при вирішенні цього питання.

Так, відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Згідно вимог ч.1 ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Відповідаючи на доводи захисника щодо необґрунтованої підозри суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема і питань щодо вірності кваліфікації.

А щодо питань, пов`язаних з оцінкою доказів для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а так само і кваліфікація дій підозрюваного, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_9 до вчинення злочину, підозра у якому їй повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

З цього приводу колегія суддів, як і слідчий суддя мають у своєму розпорядженні надані до клопотання докази у виді витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань, протоколу допиту свідка, протоколу огляду місця події, протоколу огляду та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів грошових купюр, копії повідомлення про підозру.

На думку колегії суддів, доказування провини підозрюваної ОСОБА_9 на що впливає оцінка доказів і залежне від цього питання кваліфікації дій підозрюваної, є предметом розгляду наступних етапів.

Отже, твердження захисника про необґрунтовану підозру, а саме в частині вимагання неправомірної вигоди, не заслуговують на увагу, оскільки, на переконання колегії суддів, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України доведена доданими до клопотання матеріалами, сукупність яких на даному етапі є достатньою для висновку про вірогідну причетність ОСОБА_9 до даного злочину.

Тому, всупереч положенням ч.5 ст.132 КПК України, апелянтом не надано доказів на підтвердження зазначених обставин, з огляду на засади змагальності сторін, проте стороною обвинувачення обґрунтованість підозри доведена доданими до клопотання матеріалами, з яких вбачається, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення підозрюваною інкримінованого кримінального правопорушення.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя встановив, що надані сторонами докази та встановлені у ході розгляду клопотання обставини, не доводять наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України відносно ОСОБА_9 . З такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, застосовуючи до вказаної особи альтернативний запобіжний захід, слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про можливість досягти дієвості даного кримінального провадження та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Зазначений висновок слідчого судді, з огляду на явки ОСОБА_9 до суду, відсутність даних про порушення останньою покладених обов`язків, слід визнати аргументованим та таким, що знайшов своє підтвердження і одночасно цими обставинами спростовуються доводи прокурора про неможливість забезпечити дотримання підозрюваною ОСОБА_9 покладених на неї обов`язків через застосування іншого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу.

Колегія суддів наголошує, що відомостей про порушення ОСОБА_9 умов обраного запобіжного заходу у виді домашнього арешту чи ухилення від проведення слідчих, процесуальних дій після застосування відносно неї даного запобіжного заходу, при апеляційному розгляді прокурором не надано.

Отже, посилання прокурора в апеляційній скарзі та при апеляційному розгляді на те, що ОСОБА_9 , перебуваючи під домашнім арештом, може переховуватись від органів досудового розслідування, вчинити інше кримінальне правопорушення, не заслуговують на увагу, оскільки ґрунтуються лише на припущеннях прокурора щодо можливості такої поведінки підозрюваної в майбутньому і нічим об`єктивно не підтверджені.

З цього приводу, колегія суддів зауважує на вимогах ч.5 ст.132, ч.3 ст.184 КПК України щодо обов`язку слідчого, прокурора надати докази на підтвердження обставин, на які посилаються.

Натомість, ініціатором клопотання та прокурором до відповідного клопотання, при його розгляді слідчим суддею і у апеляційній інстанції такі докази не надані.

Що стосується даних про особу підозрюваної, як про це зазначено в апеляційній скарзі захисника, то слідчим суддею цілком слушно враховані позитивні відомості стосовно особи ОСОБА_9 , яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце реєстрації та проживання, офіційно працевлаштована, має стабільне джерело доходу, за місцем роботи характеризується виключно позитивно, що не було спростовано органом досудового розслідування та свідчить про міцність її соціальних зв`язків і взяття слідчим суддею до уваги всіх обставин у їх сукупності.

Посилання прокурора щодо вчинення тяжкого злочину не можуть слугувати підставою для обрання ОСОБА_9 найсуворішого запобіжного заходу.

З цього приводу слід зазначити, що наявність підозри у вчиненні тяжкого злочину, відповідно до вимог ст.178 КПК України та усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка згідно ст.8 КПК України, є частиною національного законодавства, сама по собі не може слугувати підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу, як на це посилається прокурор в апеляційній скарзі, не є виключними і достатніми обставинами для підтвердження неможливості застосування до ОСОБА_9 при вказаних обставинах більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання прокурор не доведе обставин, передбачених п.3 ч.1 ст.194 КПК України щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

На думку колегії суддів, з урахуванням даних про особистість підозрюваної та її процесуальну поведінку, прокурор не довів наявність обставин, які б свідчили про неможливість застосування до ОСОБА_9 альтернативного запобіжного заходу.

Істотних порушень норм КПК України, які б тягнули за собою скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного, рішення слідчого судді є законним, оскільки ухвалене згідно з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та обґрунтованим, оскільки ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційні скарги прокурора та захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_6 та захисника підозрюваної ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2021 року, якою відмовлено у задоволені клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_9 строком на два місяця, тобто до 28 грудня 2021 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4