Справа № 645/4800/21
Провадження № 1-кп/645/625/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000410 16.06.2021 року, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

-у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
встановив:

22.07.2021 року в провадження Фрунзенського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000410, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.06.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Матеріали кримінальної справи свідчать, що ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.06.2021 року застосовано відносно ОСОБА_4 запобіжний у вигляді тримання під вартою до 60 днів, тобто до 16.06.2021 року, з визначенням застави у розмірі 45 400 грн.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.08.2021 року порядку ч. 3 ст. 315 КПК України застосовано відносно ОСОБА_4 запобіжний у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 08.10.2021 року, з визначенням застави у розмірі 45 400 грн.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 строком на 60 днів, посилаючись на те, що останній може переховуватись від органу досудового розслідування (суду), вчинив умисний тяжкий злочин та може продовжити займатись злочинною діяльністю, оскільки не має законних джерел для існування, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_7 заперечував проти заявленого клопотання, посилаючись на те, що твердження прокурора про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є недоведеними. Обвинувачений має постійне місце проживання, тому вважає за можливе застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку захисника. Зокрема, пояснив, що вину у вчиненому злочині визнає, шкода потерпілій не відшкодована. Наміру впливати на потерпілу та свідка не має.
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 підтримали позицію захисника.
Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, оцінивши ступінь обґрунтованості заявленого клопотання про захід забезпечення кримінального провадження та долучені до нього матеріали, приходить до наступних висновків.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.06.2021 року застосовано відносно ОСОБА_4 запобіжний у вигляді тримання під вартою до 60 днів, тобто до 16.06.2021 року, з визначенням застави у розмірі 45 400 грн.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.08.2021 року порядку ч. 3 ст. 315 КПК України застосовано відносно ОСОБА_4 запобіжний у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 08.10.2021 року, з визначенням застави у розмірі 45 400 грн.
Метою продовження строку тримання обвинувачених під вартою є запобігання подальшим спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
В судовому засіданні прокурором доведено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто обвинувачений без застосування до них запобіжного заходу зможе переховуватися від суду. Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років. Вказане свідчить, що обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе залишити місце проживання та ймовірніше за все прийняти спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що обвинуваченими не будуть вживатися перешкоди у відправленню правосуддя в спосіб неявки в судові засідання, - судом не встановлено.
При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує, що згідно п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Яжинський проти Польщі» ризик незаконного впливу обвинувачених особисто на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу. Суд з огляду на вказане, з урахуванням, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 наразі перебуває на стадії підготовчого провадження, судове слідство по справі не розпочате, - вважає, що ризик прийняття обвинуваченим спроб незаконного впливу на потерпілу та свідка, які безпосередньо перед судом не допитані, з метою переконання або змушення останніх надати покази в вигідному для них аспекті є реальним.
Також, суд вважає, що прокурором доведено існування ризику, визначеного п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, оскільки обвинувачений пояснив, що раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, вчинив новий корисний злочин.
Перевіряючи наявність законних підстав вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою буде достатнім для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, суд, відповідно до ст. 178 КПК України, оцінено в сукупності фактори, пов`язані з характером особи обвинувачених, моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставини його життя, сімейними зв`язками та зв`язками з суспільством. Так, судом враховано, що:
1) за способом життя та економічним становищем: обвинувачений не довів суду, що до затримання мав офіційні джерела доходу, займався суспільно-корисною працею, мав міцні соціальні зв`язки;
2) за віком: обвинувачений є повнолітнім, тому має повну кримінально-процесуальну дієздатність;
3) за станом здоров`я: відсутні відомості про наявність захворювань у обвинуваченого, тобто до моменту затримання, не є такими, що унеможливлюють застосування до нього попереднього ув`язнення, відсутні скарги про неналежні умови перебування або лікування обвинувачених, у разі виникнення в цьому потреби, в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор».
Продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, побоюючись суворості передбаченого покарання, може вдатися до відповідних дій.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Окрім цього, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Твердження захисту про те, що прокурором не доведено наявність ризиків, які були на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжують існувати, є суб`єктивними, оскільки повністю спростовуються відомостями матеріалів судового провадження.

Суд також не погоджується з доводами захисту про необхідністю зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у зв`язку з наявністю постійного місця мешкання, оскільки ці доводи в будь-якому випадку не спростовують висновків суду про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не минули та продовжують існувати на даний час.

Отже, суд дійшов висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 не зменшилися та не перестали існувати на момент продовження цього запобіжного заходу. Суд ставиться критично до тверджень захисту щодо недоведеності ризиків, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах судового провадження, свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує доводи про недоведеність ризиків щодо переховування від суду, можливість впливати на потерпілу та свідків чи вчинення нових кримінальних правопорушень.
Враховуючи вищенаведені відомості, у суду не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує, необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на момент розгляду справи ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого ОСОБА_4 та обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними, направивши обвинувальний акт до суду, якому за наслідками судового розгляду, суд надасть відповідну процесуальну оцінку, ухваливши виправдувальний чи обвинувальний вирок.
З огляду на значимі для даного провадження обставини, суд вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування обраного йому запобіжного заходу за клопотанням обвинуваченого.
Крім того, в судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_5 , останній може переховуватись від органу досудового розслідування (суду), вчинив умисний тяжкий злочин та може продовжити займатись злочинною діяльністю, оскільки не має законних джерел для існування, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Учасники процесу не заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_5 .
Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому для продовження строку тримання під вартою. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців.

Судом встановлено, ухвалою слідчого Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.06.2021 року відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком нз 17.06.2021 року по 14.08.2021 року включно.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.08.2021 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту на два місяці, тобто до 10.10.2021 року.

На даний час судовий розгляд триває, у зв`язку з неявкою свідка, суд вважає за необхідне відкласти розгляд справи до 27.09.2021 року о 12 год. 30 хв.

При прийнятті рішення щодо обґрунтованості доводів прокурора суд враховує, що на підставі обвинувального акту, який надійшов до Фрунзенського районного суду м. Харкова 22.07.2021 року, ОСОБА_5 обвинувачується у тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, шкода потерпілій стороні не відшкодована. Крім того, 08.12.2018 року Харківською місцевою прокуратурою № 4 м. Харкова направлено відносно ОСОБА_5 обвинувальний акт за ч. 1 ст. 185 КК України на розгляд до Московського районного суду м. Харкова.
На даний час судовий розгляд триває. Проте даних про порушення обвинуваченим ОСОБА_5 обраного йому під час досудового розслідування запобіжного заходу не встановлено.
За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити спробу продовжити протиправну поведінку та вчинити інше кримінальне правопорушення (ч.1 ст.177 КПК України).

З огляду на те, що інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть не забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і його належну поведінку, а обвинувачений має на час судового розгляду справи має постійне місце проживання, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу саме у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_5 є обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 177, 181, 183, 194, 331, 372 КПК України, суд,

постановив:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 25 листопада 2021 року.
Копію ухвали направити до ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту задовольнити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у виді домашнього арешту, продовжити на два місяці, тобто до 27 листопада 2021 року.
Виконання ухвали в частині домашнього арешту доручити Київському відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Контроль за виконанням ухвали в частині домашнього арешту покласти на Немишлянську окружну прокуратуру м. Харкова.

Ухвала може бути оскаржена в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 5 днів, а обвинуваченим в той же термін з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1