Ухвала
Іменем України
31 серпня 2021 року

м. Київ

Справа № 552/181/19
Провадження № 51-2330 ск 20
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 липня 2021 року,
встановила:
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Полтави від 06 травня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_4 на постанову прокурора про закриття кримінального провадження №0002652.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 14 липня 2021 року зазначену ухвалу слідчого судді залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 - без задоволення.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушив питання про перевірку вказаного судового рішення у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу з доповненнями та судове рішення, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до ч. 4 ст. 424 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) ухвала слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку, а також ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на таку ухвалу оскарженню в касаційному порядку не підлягають.

Обмеження права на касаційне оскарження ухвали слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку та ухвали апеляційного суду за результатом такого перегляду визначено законодавцем і прямо передбачене процесуальним законом. Таке обмеження відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційним та обґрунтованим.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини першої статті 129 Конституції України).

Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення ("Кромбах проти Франції").
З касаційної скарги з доповненнями та долученої копії судового рішення вбачається, що ухвала слідчого судді про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_4 була переглянута в апеляційній інстанції по суті та по ній винесено вмотивоване рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала апеляційного суду не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК, а тому у відкритті касаційного провадження скаржнику необхідно відмовити.
Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою з доповненнями засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 липня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3