Ухвала
Іменем України
30 серпня 2021 року

м. Київ
справа № 165/2229/18
провадження № 51-3612 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_5

на вирок Локачинського районного суду Волинської області від 16 червня 2020 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 16 червня 2021 року щодо ОСОБА_6 .
Вироком Локачинського районного суду Волинської області від 16 червня 2020 року
ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцька Волинської області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19 липня

2018 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 185, ч. 1

ст. 263 Кримінального кодексу України (далі КК)

до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки

6 місяців;звільненого на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки, передбачені

ст. 76 цього Кодексу;

засуджено за:
- ч. 3 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік;
- ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
- ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
- ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання

у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК, за сукупністю вироків, до покарання призначеного цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Володимир-Волинського міського суду від 19 липня 2018 року та призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Вирішено питання щодо судових витрат та цивільного позову.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 25 липня 2018 року приблизно о 00 год. 40 хв., діючи умисно, з корисливих мотивів

та керуючись метою таємного викрадення чужого майна, перелізши через ворота, проник на подвір`я будинку, що розташований за адресою:

АДРЕСА_2 , шляхом відкриття дверей, проник всередину підсобного приміщення, звідки намагався, повторно, таємно викрасти чуже майно вартістю 19,71 гривень, 167,50 гривень та 131,02 гривню, які на праві приватної власності належали ОСОБА_7 , однак не виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, які не залежали від його волі, оскільки його протиправні дії були виявлені та припинені працівниками поліції.
У період з 27 листопада по 19 березня 2019 року, у різний проміжок часу, діючи умисно, з корисливих мотивів та керуючись метою таємного викрадення чужого майна, проникав на подвір`я будинків, розташованих у м. Нововолинську Волинської області, у тому числі й на території дачного масиву «Мічурінець» цього ж міста, шляхом зриву навісного замка, пошкодження замка вхідних дверей, пошкодження стіни та дверної рами, проникав у підсобні приміщення та дачні будинки, звідки, повторно, таємно викрав різне чуже майно, чим спричинив потерпілому

ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 2001,69 гривень, потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1325,08 гривень, потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 4540,34 гривень, потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 807,01 гривень.
Він же, 20 лютого 2019 року приблизно о 19 год. 10 хв., діючи умисно, перебуваючи

в приміщенні супермаркету "Вопак №1306", що за адресою: пр. Перемоги, 2-а,

м. Нововолинськ, Волинська область, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав пляшку лікеру марки "Sheridan's" ємкістю 0,5 л, чим спричинив ТзОВ "ПАККО Холдинг" супермаркет "Вопак №1306" майнову шкоду на загальну суму 513,50 гривень.
Також, 25 лютого 2019 року приблизно о 13 год. 50 хв. ОСОБА_6 , діючи умисно, перебуваючи в приміщені супермаркету "Вопак №1306", що за адресою:

пр. Перемоги, 2-а, м. Нововолинськ, Волинська область, шляхом вільного доступу, повторно, таємно намагався викрасти, пляшку лікеру марки "Sheridan's", ємкістю 0,7 л, вартістю 686, 10 гривень, що належить ТзОВ "ПАККО Холдинг" супермаркет "Вопак №1306", однак не виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину

до кінця, з причин, які не залежали від його волі, оскільки його протиправні дії були виявлені працівником служби охорони вказаного магазину.

Крім того, 05 березня 2019 року приблизно о 02 год. 20 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи у провулку Березовому у м. Нововолинську, шляхом вільного доступу, повторно, таємно, шляхом відрізання від протягнутої телефонної лінії, викрав 320 м багатопарного телефонного кабелю ТПП-30х2х0,4 та 320 м металевого дроту СТ-3, чим спричинив Волинській філії ПАТ "Укртелеком" матеріальну шкоду на загальну суму 9300,86 гривень.

Поміж іншогоОСОБА_6 ,13 березня 2019 року приблизно о 16 годині, діючи умисно, перебуваючи поряд з територією Нововолинської філії ПАТ «Волиньгаз»,

що розташована по вул. Княгині Ольги, 56, у м. Нововолинську шляхом демонтажу намагався, повторно, таємно викрасти дві секції металевого паркану, який належить ПАТ «Волиньгаз», вартість якого становила 410 гривень, однак не виконав усі дії,

які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, які не залежали від його волі, оскільки його протиправні дії були виявлені працівниками підприємства.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 16 червня 2021 року вирок суду залишено без змін.
У касаційній скарзі захисники просять скасувати судові рішення щодо

ОСОБА_6 через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
В обґрунтування доводів захисники посилаються на те, що судами невірно взято до уваги обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку та рецидив злочину, а саме: судами не було встановлено, що ОСОБА_6 не був знайомий із жодним із потерпілих та не знав про їх вік; також суд не може при призначенні покарання врахувати обставину, що обтяжує покарання, якщо це ознака злочину, яка впливає на його кваліфікацію. Крім того вважають, що при призначенні покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки частково приєднав до покарання, призначеного вироком Локачинського районного суду Волинської області від 16 червня 2020 року, невідбуту частину покарання за вироком Володимир-Волинського міського суду від 19 липня 2018 року та призначив ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років,

у той час коли максимальне покарання за ч. 3 ст. 185 КК становить 6 років.

Поміж іншого зазначають, що судами не взято до уваги пом`якшуючу обставину часткове визнання вини, сприяння розкриттю злочину та щире каяття.
Заслухавши доповідь судді Верховного Суду, перевіривши матеріали провадження

за касаційною скаргою захисників та обговоривши її доводи, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисників слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Як убачається зі змісту касаційної скарги захисників, яка надійшла на виконання ухвали колегії суддів Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду

від 26 липня 2021 року про залишення їх попередньо касаційної без руху, захисники порушують питання про недотримання судами визначених законом вимог,

які стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосуваннясвободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність

в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання

та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги

при призначенні покарання.
З долучених до касаційної скарги копій судових рішень убачається, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання, відповідно до вимог статей 50, 65 КК, врахував тяжкість вчинених злочинів за їх видом (категорією), які згідно

зі ст. 12 КК відносяться до злочинів середньої тяжкості та тяжких, внаслідок яких заподіяно збитків потерпілим, особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризується негативно, зловживає алкогольними напоями, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, не працює, хоча

працездатний, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, знаходиться

на консультативному обліку у лікаря-нарколога, на диспансерному обліку в лікаря - психіатра не перебуває, вчинив ряд злочинів в період іспитового строку. Також місцевим судом було враховано обставину, що пом`якшує покарання часткове сприяння розкриттю злочину, тобто визнання вини у вчиненні злочинів по епізодах, де потерпілою особою є ТзОВ "ПАККО Холдинг", разом із тим, в ході судового розгляду суд не побачив щирого розкаяння обвинуваченого у вчиненому, а тому

не визнав цю обставину такою, що пом`якшує покарання, поряд з цим визнав обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку

та рецидив злочину, а тому дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_6

не можливе без ізоляції від суспільства.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 у порядку апеляційної процедури, належним чином проаналізував доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_12 , дав на них мотивовану відповідь, оцінивши в сукупності досліджені під час судового розгляду докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, і приймаючи до уваги наявність належних

і допустимих доказів, які доводять вину ОСОБА_6 , констатував, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав його винуватим у незакінченому замаху

на таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у приміщення, вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, та таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у сховище

та приміщення, та правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 15 і ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК.

Також апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання а підставі ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК,

у виді позбавлення волі на строк 7 років, яке вважав таким, що повністю відповідає вимогам статей 50, 65 КК, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

На думку апеляційного суду, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
В ході апеляційного розгляду, як видно зі змісту ухвали, стороною захисту не було наведено жодної із підстав, передбачених ч. 1 ст. 415 КПК, які б слугували підставами для скасування оскаржуваного судового рішення та призначення нового розгляду

в суді першої інстанції.

Підстав для сумніву у правильності висновків суду апеляційної інстанції немає.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

На переконання суду касаційної інстанції, призначене ОСОБА_6 покарання виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації є співмірним протиправному діянню, достатнім для виправлення засудженого

та попередження вчинення нимнових злочинів і не може вважатися явно несправедливим через суворість чи недостатнім для досягнення мети заходу примусу.
Що стосується доводів захисників з приводу неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яка полягала у неправильному призначенні покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків, оскільки

суд частково приєднав до покарання, призначеного вироком Локачинського районного суду Волинської області від 16 червня 2020 року, невідбуту частину покарання за вироком Володимир-Волинського міського суду від 19 липня 2018 року та призначив ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі

на строк 7 років, у той час коли максимальне покарання за ч. 3 ст. 185 КК становить

6 років, то вони є безпідставними з огляду на положення закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 КК, при складанні покарань за сукупністю вироків загальний строк покарання не може перевищувати максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. При складанні покарань

у виді позбавлення волі загальний строк покарання, остаточно призначеного

за сукупністю вироків, не повинен перевищувати п`ятнадцяти років, а у випадку, якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є особливо тяжким злочином, загальний строк позбавлення волі може бути більшим п`ятнадцяти років, але не повинен перевищувати двадцяти п`яти років.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_6 не був знайомий з жодним

із потерпілих і не знав про їх вік, жодним чином не спростовує того, що майнова шкода була заподіяна у тому числі й особі, яка є особою похилого віку, що і було встановлено судами.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були

би безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у повторній касаційній скарзі захисників не наведено.
З огляду на викладене, суд вважає, що немає підстав для задоволення касаційної скарги захисників з наведених у ній мотивів, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою слід відмовити.
Беручи до уваги наведене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на вирок Локачинського районного суду Волинської області від 16 червня 2020 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 16 червня 2021 року щодо ОСОБА_6 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3