ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/1552/21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції №635/7087/20
Категорія: ст.82 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові провадження №11-кп/818/1552/21 за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 20 січня 2021 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволені заяви засудженого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бараново Валківського району Харківської області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 17.02.1997 року Московським районним судом м. Харкова за ч.3 ст.140 КК України (в редакції від 1960 року) на 4 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.45 КК України (в редакції від 1960 року), звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;

- 05.08.1998 року Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.140, ч.3 ст.140, ст.17, ч.2 ст.140, ч.1 ст.142, ч.2 ст.206, ст.ст.42, 43 КК України (в редакції від 1960 року) на 5 років з конфіскацією майна. Звільнений 18.07.2002 року умовно-достроково на невідбуту частину покарання 4 місяці 9 днів;

- 18.05.2001 року Московським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.222, ст.43 КК України (в редакції від 1960 року) на 4 роки позбавлення волі. Звільнений 17.09.2004 року умовно-достроково на невідбуту частину покарання 4 місяці 21 день;

- 09.08.2005 року Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.190 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 30.11.2006 року за відбуттям строку покарання;

- 19.11.2007 року Вовчанським районним судом Харківської області за ч.2 ст.289, ч.2 ст.185 КК України на 6 років позбавлення волі. Звільнений 07.12.2012 року умовно-достроково на невідбуту частину покарання 7 місяців 28 днів;

- 28.01.2016 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на 9 років позбавлення волі.

Початок строку 04.07.2015 року, кінець строку 10.09.2023 року.

про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

В обґрунтування свого рішення суд послався на те, що засуджений за весь час відбування покарання має лише одне заохочення, характеризується посередньо, працював періодично, є особою, яка неодноразово засуджувалась, відбував покарання у виді позбавлення волі, а тому підстав вважати, що ОСОБА_8 став на шлях виправлення відсутні.

В апеляційній скарзі захисник посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Просить ухвалу суду скасувати, задовольнити клопотання ОСОБА_9 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

В апеляційній скарзі засуджений посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначив, що суд безпідставно прийняв до уваги відомості про деякі його судимості, оскільки вони вже зняті, а також послався на відомості, які не відповідають дійсності. Так засуджений вказав, що він одружений з 19.06.2018 року, не працював у ДУ №6 м. Артемівськ, оскільки там відсутня промислова зона, а в ДУ «Темнівська виправна колонія №100» він тимчасово не працює, оскільки відсутня робота за його спеціальністю. Наголосив, що за весь період відбування покарання він не має жодного стягнення та має два заохочення. Просить ухвалу суду скасувати та застосувати до нього вимоги ст.82 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника та засудженого, які просили задовольнити апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Згідно ч.3 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

За змістом цього кримінального закону заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться в сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Під час розгляду клопотання суд першої інстанції, відповідно до вищевказаних вимог, повно дослідив дані про особу ОСОБА_8 , його поведінку та ставлення до праці.

Відповідно до характеристики від 30 листопада 2020 року засуджений ОСОБА_8 з 07 липня 2015 року по 15 серпня 2019 року відбував покарання в держаній установі виконання покарань №6 м. Артемівськ, за час відбування стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався, характеризувався посередньо.

З 16 серпня 2019 року відбуває покарання в держаній установі «Темнівська виправна колонія №100», де стягнень не має, має одне заохочення, на момент складання характеристики не працював з власних міркувань, не завжди дотримується правомірних та ввічливих відносин з персоналом установи, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, до передбачених законом вимог персоналу ставиться не завжди сумлінно, допускає порушення правил пожежної безпеки і безпеки праці, характеризується посередньо.

Крім того, комісіями колонії було розглянуто питання про застосування зміни умов тримання відповідно до ст.ст.100, 101 КВК України та питання про застосування ст.82 КК України та вирішено відмовити в застосуванні цих статей, як особі, яка не стає на шлях виправлення.

Таким чином, за весь період відбування покарання більш ніж 6 років років, засуджений має лише одне заохочення, до праці ставить не сумлінно та працює з певною періодичністю, за вироком суду має процесуальні витрати на суму 200 000 грн., а також рішеннями комісії колонії вважається особою, яка не стає на шлях виправлення.

Крім того,як слідує із матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_8 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності та неодноразово звільнявся від відбування покарання умовно-достроково та один раз на підставі ст.45 КК України 1960 року.

Зазначене свідчить про те, що засуджений будучи неодноразово звільненим від відбування покарання, як на підставі ст.45 КК України 1960 року, так і умовно-достроково, на шлях виправлення не ставав та продовжував свою злочинну діяльність, що свідчить про антисоціальну спрямованість поведінки засудженого, підвищену суспільну небезпечність особи ОСОБА_8 .

Посилання засудженого на наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону є необґрунтованим, оскільки у клопотанні засудженого не міститься вказівок на те, які саме порушення були допущеній судом на його думку.
До того ж, дослідивши матеріали провадження, жодних істотних порушень кримінального процесуального закону встановлено не було.

Доводи засудженого про безпідставність прийняття до уваги його попередніх судимостей, колегія суд вважає необґрунтованими, оскільки вони є даними, що характеризують особу, що відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, є обов`язковим для дослідження при вирішення питання про застосування вимог ст.82 КК України.

Що стосується посилання засудженого на наявність в нього не одного, а двох заохочень, то таких даних матеріали особової справи не містять.

Доводи засудженого про неврахування судом того, що він одружений, само по собі за наявності вищенаведених обставин, є недостатнім для можливості застосування до засудженого вимог ст.82 КК України.

Таким чином, оцінивши всі дані про поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком про те, що ОСОБА_10 на даний час не довів свого виправлення.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки підстави для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційних скарг засудженого та захисника, відсутні.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 20 січня 2021 року про відмову у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким залишити без змін, а апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: