Справа №576/2736/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/444/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14.07.2021 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, неодруженого, із середньою освітою, студента ДНЗ „Глухівське вище професійне училище, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого

- 09.06.2020 року Глухівським міськрайонним судом Сумської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 240 годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 389, ч. 1 ст. 162 та ч. 2 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 в якій вона просила вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14.07.2021 року, змінити у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність та виключити з мотивувальної і резолютивної частини вироку посилання суду на необхідність окремого виконання штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 389, ч.1 ст. 162 та ч. 2 ст. 185 КК України і призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 389 КК України у виді 3 місяців арешту;

- за ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 5 місяців арешту.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 призначено покарання у виді 5 місяців арешту.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 09.06.2020 року та за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді 5 місяців 14 днів арешту.

Покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, визначено виконувати окремо.

Строк відбування покарання визначено обчислювати ОСОБА_8 з моменту його фактичного затримання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 490,35 грн процесуальних витрат.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначала, що фактичні обставини справи та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого вона не оскаржує, вважає їх правильними, водночас вирок суду вважала незаконним.

Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання, окремо за кожне правопорушення, суд керуючись положеннями ч. 1 ст. 70 КК України, застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, та остаточно призначив ОСОБА_8 покарання у виді 5 місяців арешту. Також, на підставі ст.ст. 71, 72 КК України суд до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднав не відбуте покарання за вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 09.06.2020 року і за сукупністю вироків визначив ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 5 місяців 14 днів арешту. Крім того, відповідно до оскаржуваного вироку ОСОБА_8 належить відбувати покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн окремо, з чим прокурор не погоджувалась, оскільки вважала, що після виконання вимог ст.ст. 71, 72 КК України, суд не мав права посилатись на необхідність окремого виконання покарання у виді штрафу, тому вирок суду в цій частині вважала таким, що підлягає зміні.

Інші учасники кримінального провадження, зокрема потерпілий, обвинувачений та захисник апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції, вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 09.06.2020, який набрав законної сили 10.07.2020 року, ОСОБА_8 засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України до 240 годин громадських робіт. Засуджений ОСОБА_10 14.07.2020 року був поставлений на облік до Глухівського міськрайонного сектору філії Державної установи «Центр пробацїї» в Сумській області, де 16.09.2020 року під підпис ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання, а також попереджений, що може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України.Того ж дня, тобто 16.09.2020 року, засудженому ОСОБА_10 видано направлення до відділу молоді та спорту Глухівської міської ради для відбування громадських робіт. Згідно з вказаним направленням ОСОБА_8 повинен був приступити до роботи з 17.09.2020 року. Наказом начальника відділу молоді та спорту Глухівської міської ради № 120 від 16.09.2020 року засудженому затверджено види суспільно корисних робіт для відбування громадських робіт та визначено період їх виконання.

Водночас, ОСОБА_8 , будучи ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання у вигляді громадських робіт та попередженим про можливість притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від його відбування, умисно, з 02.11.2020 по 06.11.2020, з 09.11.2020 по 13.11.2020, з 16.11.2020 по 20.11.2020, з 23.11.2020 по 27.11.2020, а також 30.11.2020, ігноруючи обов`язки, пов`язані із відбуванням призначеного покарання, не вийшов на громадські роботи без поважних причин, тим самим ухилився від відбуття вказаного покарання.

Станом на 30.11.2020 ОСОБА_8 відбув 8 годин покарання, до повного відбуття залишилось 232 години громадських робіт.

Такі дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 2 ст. 389 КК України як ухилення засудженого від відбуття покарання у вигляді громадських робіт.

Крім цього, у вересні 2020 року (точні дата та час не встановлені) ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем проживання свого знайомого ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 , та під час вживання спиртних напоїв, шляхом вільного доступу викрав ключі від замку вхідних дверей вказаної квартири.

20.11.2020 року (точного часу не встановлено) ОСОБА_8 , порушуючи конституційне право громадян на недоторканість житла, без згоди власника, вирішив проникнути до квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності по 1/3 частині ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 .

Знаходячись біля входу до квартири, ОСОБА_8 відкрив вхідні двері квартири ключем, який раніше викрав у ОСОБА_11 , таким чином незаконно проник в квартиру, розташовану за вищевказаною адресою, чим порушив гарантоване ст. 30 Конституції України право особи на недоторканість житла.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 1 ст. 162 КК України як незаконне проникнення до житла.

Також 20.11.2020 року близько 4 годині 00 хвилин достовірно знаючи, що власник квартири ОСОБА_11 вдома відсутній, (перебуває на заробітках в м. Києві), ОСОБА_8 прийшов до вказаної квартири, відчинивши двері заздалегідь викраденим ключем. Перебуваючи у квартирі, у прихожій кімнаті побачив належний власнику перфоратор Воvагіа ВRН 1500/1, і в цей момент вирішив його викрасти. Реалізуючи умисел на таємне викрадення чужого майна, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення матеріальної шкоди та бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, повторно, ОСОБА_8 взяв перфоратор Воvагіа ВRН 1500/1 вартістю 1216 грн. та з ним покинув місце вчинення злочину. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Вказаною крадіжкою потерпілому ОСОБА_11 спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 1216 гривень 00 копійок.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Крім цього, 15.12.2020 року близько 19 години 00 хвилин ОСОБА_8 , порушуючи конституційне право громадян на недоторканість житла, без згоди власника, вирішив проникнути до квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності по 1/3 частині ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 .

Знаходячись біля входу до квартири, ОСОБА_8 відкрив вхідні двері ключем, який раніше викрав у ОСОБА_11 , таким чином, незаконно проник в квартиру, розташовану за вищевказаною адресою, чим порушив гарантоване ст. 30 Конституції України право особи на недоторканість житла.

Своїми умисними діями, які полягають у порушенні недоторканості житла, а саме незаконному проникненні до житла, ОСОБА_8 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 162 КК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_6 , який вимоги скарги підтримав, просив вирок суду змінити та виключити з мотивувальної і резолютивної частини вироку посилання суду на необхідність окремого виконання штрафу, думки обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які проти задоволення вимог скарги прокурора не заперечували, вивчивши матеріали кримінального провадження в сукупності з доводами апеляційної скарги колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження вирок суду першої інстанції оскаржений тільки одним учасником - прокурором, який рішення суду в частині фактичних обставин справи, доведеності вини обвинуваченого та правильності правової кваліфікації його дій не оскаржував, а наголошував на тому, що суд, призначаючи обвинуваченому покарання, допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а тому вважав, що вирок суду в цій частині підлягає зміні.

Перевіривши такі доводи апелянта, колегія суддів встановила наступне.

Так, оскільки висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 389, ч.1 ст. 162 та ч.2 ст. 185 КК України були доведені в судовому засіданні в порядку ст. 349 КПК України і в скарзі прокурора не заперечуються, тому колегія суддів не вбачає підстав перевірять правильність правової кваліфікації та фактичних обставин інкримінованих ОСОБА_8 злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував пом`якшуючі покарання обставини щире каяття та активне сприяння у розкритті злочинів, відсутність обставин, що обтяжують покарання, ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, їх суспільну небезпечність, особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, нейтрально характеризується за місцем проживання, має молодий вік, навчається, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, відповідно до досудової доповіді його виправлення без позбавлення і обмеження волі може становити високу суспільну небезпеку, думку потерпілого та дійшов висновку, що покарання ОСОБА_8 має бути призначено за трьома злочинами різне:

- за ч. 2 ст. 389 КК України у виді 3 місяців арешту;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 5 місяців арешту.

- за ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

З урахуванням того, що ОСОБА_8 притягується до відповідальності за декілька злочинів, суд першої інстанції, призначаючи йому покарання за ч.2 ст. 389, ч.2 ст. 185 та ч.1 ст. 162 КК України, застосував положення ч.1 ст. 70 КК України та поглинув менш суворе покарання більш суворим покаранням і призначив остаточне покарання у виді 5 місяців арешту, що є правильним.

Далі, на підставі ст.ст. 71, 72 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, судом частково приєднано невідбуте покарання за вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 09.06.2020 року та за сукупністю вироків визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 5 місяців 14 днів арешту, з чим також колегія суддів погоджується.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, при призначенні остаточного покарання, безпідставно зазначив в вироку, що покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. слід виконувати окремо, про що обґрунтовано вказує прокурор в своїй апеляційній скарзі.

Так, відповідно до п. 1 постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суд має суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суд зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до п. 20-21 зазначеної постанови передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів (ст. 70 КК України) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції. За цими ж правилами призначається покарання і в разі вчинення особою діянь, частина яких кваліфікується як закінчений злочини, а решта як готування до злочину чи замах на нього.

При вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначені за окремі злочини), суд повинен врахувати крім даних про особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна), тощо.

Суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність. Покарання як одного виду так і різних. Однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей (санкцій частин статей) КК України. Застосовуючи принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, суд повинен зазначити у вироку, про яке саме покарання йдеться основне чи додаткове.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом повного або часткового їх складання заміна покарань проводиться за правилами, передбаченими ст. 72 КК України. Коли за злочини, що утворюють сукупність, призначено основні покарання різних видів, які не підлягають заміні (штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю), суд може застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим або призначити кожне з них до самостійного виконання.

Разом з тим, як вказувалося вище, суд першої інстанції призначивши обвинуваченому ОСОБА_8 покарання на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів у виді арешту і штрафу застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, тобто за таких обставин менш сурове покарання штраф, було поглинуте більш суворим покаранням - арештом, і остаточно визначено до відбуття покарання у виді арешту.

Крім того, як слідує з матеріалів провадження ОСОБА_8 раніше судимий 09.06.2020 року Глухівським міськрайонним судом Сумської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 240 годин громадських робіт.

Тому суд першої інстанції на підставі ст.ст. 71, 72 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднав невідбуте покарання за вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 09.06.2020 року та за сукупністю вироків визначив остаточне покарання у виді 5 місяців 14 днів арешту.

При цьому, жодних підстав окремого виконання покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З огляду на викладене, колегія суддів вбачає підстави для задоволення вимог скарги прокурора та зміни вироку Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14.07.2021 року з виключенням з його мотивувальної і резолютивної частини посилання суду на необхідність окремого виконання покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14.07.2021 року, відносно ОСОБА_8 , змінити у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність.

Виключити з мотивувальної і резолютивної частини вироку Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14.07.2021 року відносно ОСОБА_8 посилання суду на необхідність окремого виконання штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4