ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/4225/20 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/355/22 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 12 квітня 2021 року у відношенні ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу ОСОБА_6 залишено - тримання під вартою. Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахується з моменту затримання, тобто з 27 квітня 2020 року.
Згідно вироку 27.04.2020, приблизно о 16 год. 40 хв., ОСОБА_6 , знаходячись за місцем свого мешкання в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час спільного вживання алкогольних напоїв з ОСОБА_8 , з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, з метою заподіяння смерті останньому, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання, наніс останньому один удар лезом сокири по голові, який прийшовся в ділянку тім`яної області. Після чого, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на спричинення смерті ОСОБА_8 , взяв у праву руку кухонний ніж, яким наніс не менше 6 ударів по кінцівках, тулубу та голові потерпілого.
У подальшому, ОСОБА_8 , намагаючись врятувати власне життя, вийшов з вищевказаної квартири, опинившись у подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , де ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на заподіяння смерті, наніс лежачому на землі потерпілому численні удари руками і ногами по голові та тілу.
Надалі, ОСОБА_6 , вважаючи, що виконав усі дії для закінчення злочину до кінця, припинив наносити удари потерпілому, однак, злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки після зазначеної події того ж дня близько 17 год. 04 хв. ОСОБА_8 було госпіталізовано у тяжкому стані до ХМЛШНМД ім. проф. А.І. Мещанінова, де останньому надано медичну допомогу.
У результаті протиправних дій ОСОБА_6 потерпілий ОСОБА_8 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: різаної рани тім`яної ділянки голови, непроникаюче колото-різане поранення спини в грудному відділі, а також по колото-різаному пораненню на лівій кисті по тильній поверхні, правої кисті по долонній поверхні та в проекції ІІІ пальця, на правому стегні по латеральній поверхні в нижній третині, на лівому стегні по задній поверхні в верхній третині та на правій гомілці по задній поверхні в верхній третині, забійні рани на лівій надбрівній дуги та на правій щоці. Тілесні ушкодження, що виявлені у ОСОБА_8 , ускладнилися розвитком компенсованого травматичного шоку І ступеня, обумовленого, зовнішньою кровотечею. За ступенем тяжкості всі тілесні ушкодження, які встановлені у ОСОБА_8 , як у сукупності, так і поодинці, належать до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше 3 тижнів (21 дня) відповідно до п.2.3.2 «а», п.2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.
Прокурор у кримінальному провадженні та захисник обвинуваченого, не погоджуючись з вироком суду подали апеляційні скарги.

Прокурор до початку апеляційного розгляду відмовився від апеляційних вимог, про що надав до суду письмову заяву.

Захисник обвинуваченого просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати дії обвинуваченого на ч. 2 ст. 125 КК України та призначити покарання з огляду на перебування під вартою з 27.04.2020 року у виді обмеження волі строком 2 роки, звільнивши його з під варти у зв`язку із фактичним відбуттям покарання. Вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам, суд бере до уваги показання свідків та висновки експертизи вибірково. Обвинувачений не бажав настання смерті, оскільки потерпілий був його другом. Значних сварок між ними не було. Свідки вказали про відсутність мотиву та мети на спричинення смерті. Перебуваючи в дворі, обвинувачений бачив, що потерпілий при тямі. При цьому обвинувачений не продовжував дій, спрямованих на заподіяння смерті, що підтверджується переглянутим відеозаписом. Але суд не посилається на даний доказ. З відеозапису видно, що працівники поліції та швидкої допомоги не заважають діям підзахисного, він вільно переміщується біля потерпілого.

Суд вказує про наявність проникаючих ударів, але цей висновок суперечить двом експертним висновкам, згідно яких поранення не є проникаючими. Спричинення ударів сокирою також не підтверджено жодним доказом. Суд не зважає на масивний розмір сокири, яка була досліджена. Потерпілий вказав, що удару безпосередньо не бачив, всіх подій в повному обсязі не пам`ятає, але вказує, що нібито обвинувачений йому сказав, що наніс удар сокирою, що сам обвинувачений заперечує і вказує, що удари наносилися ножем. Експертом зазначено, що однозначно неможливо встановити предмет, яким спричинено поранення тім`яної ділянки голови.

Жоден з допитаних свідків не зазначив, що на подвір`ї потерпілому наносилися удари. Свідок ОСОБА_9 вказав, що потерпілий випав зі сходів та міг отримати забої. Суд повністю ігнорує його свідчення в цій частині. В судовому рішенні немає посилання на доказ, відеозапис зроблений свідком ОСОБА_9 . Суд відобразив показання свідків неповно.

Посилання на те, що обвинувачений не викликав швидку, не може свідчити про наявність умислу на вбивство. Суд зазначив, що стан ускладнився розвитком травматичного шоку, обумовленого зовнішньою кровотечею, але не вказав, що згідно висновку експерта такий стан обмовлений алкогольним сп`яніння потерпілого і не є небезпечним для життя. Суд не бере до уваги іншу частину висновків експерта.

ОСОБА_6 вказував щодо сокири інші відомості.

Вказує, що огляд місця події складений за участі спеціаліста та понятих, які фактично не були присутні з початку слідчої дії, було проведено без участі власників приміщення, без захисника обвинуваченого. Поняті прибули наприкінці слідчої дії, але суд це не зазначає у вироку. Фактично було проведено обшук. Місцем події є подвір`я, а не квартира. Огляд безпідставно був продовжений у квартирі. 30.04.2020 року слідчий звернувся із клопотанням про обшук, хоча обшук фактично був проведений 27.04.2020 року до внесення відомостей до ЄРДР. У момент входу до приміщення власники були відсутні. Захисника було залучено о 21.30 годині, але не було запропоновано брати участь в слідчій дії.

Судом не вказано ряд доказів щодо особи обвинуваченого , які надавалися стороною захисту. Не зазначено що обвинувачений визнав фактичні наслідки, щиро покаявся, відшкодував потерпілому шкоду, чеки надавалися, не ухилявся, давав свідчення, вибачився.

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката та обвинуваченого, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.
Відповідно до ст.370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності. Відповідно до ст. 94 КПКсуд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку. Обгрунтовуючи висновок щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні замаху на вбивство, суд першої інстанції посилався на показання потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , врахував дані письмових доказів, а саме:
протоколу огляду місця події від 27.04.2020 з диском, протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину в порядку ст. 208 КПК України від 27.04.2020, протоколу отримання зразків для експертизи від 27.04.2020, протоколу отримання зразків для експертизи від 27.04.2020, постанови про визнання речовими доказами від 28.04.2020, протоколу огляду предмету від 28.04.2020, відповідно до якого оглянуто DVD-диск із записом події, котра мала місце 27.04.2020 за адресою: АДРЕСА_2 , наданий свідком ОСОБА_9 ; ухвали Червонозаводського районного суду м.Харкова від 29.04.2020 про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою; ухвали Червонозаводського районного суду м.Харкова від 30.04.2020 відповідно до якої було надано дозвіл на проведення обшуку за місцем мешкання та реєстрації ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , відповіді на запит слідчого СВ Основянського ВП ГУНП в Х/о ст. л-нту. поліції ОСОБА_15 з КНП "МКЛШНМД" ім. проф. А.І. Мещанінова від 13.05.2020 - група крові потерпілого ОСОБА_8 АВо (IV) Rh (+); дані протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_8 від 15.05.2020 з диском з відеозаписом вказаної слідчої дії, висновків експерта №14/1148-Дм/20 від 01.06.2020, №14/1145-Дм/20 від 01.06.2020, №12-14/340-А/20 від 02.06.2020, №12-14/526-А/20 від 17.07.2020, №14/1149-Дм/20 від 09.06.2020, №14/1146-Дм/20 від 09.06.2020, №14/1147-Дм/20 від 09.06.2020, №14/1153-Дм/20 від 11.06.2020, №14/1150-Дм/20 від 12.06.2020, №14/1152-Дм/20 від 15.06.2020, №14/1151/Дм/20 від 15.06.2020, №232 від 19.06.2020, акту спеціальної медичної наркологічної комісії від 19.06.2020 № 135, відповідно до якого ОСОБА_6 синдромом алкогольної та наркотичної залежності не страждає; висновку експерта №09-2074/2020 від 22.06.2020, з якого вбачається, що на момент огляду у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, а також їх слідів виявлено не було; постанови про визнання речовими доказами від 03.07.2020 одягу, належного ОСОБА_8 , протоколу огляду предметів від 06.07.2020, відповідно до якого проведений огляд предметів одягу потерпілого ОСОБА_8 , дані висновку судово-медичної експертизи №15-12/483/Дм 2020 р. від 13.07.2020, №15-12/481/Дм 2020 р. від 13.07.2020, №15-12/480/Дм 2020 р. від 13.07.2020, №15-12/482/Дм 2020 р. від 14.07.2020. Окрім цього судом досліджені в ході судового розгляду речові докази. Згідно з ч. 1 ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» (далі-Постанова), замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання). Згідно з п. 22 Постанови питання про наявність у діях особи умислу на вбивство слід вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, треба враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передували події, їхні стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
Як убачається з матеріалів провадження ОСОБА_6 під час виниклого з потерпілим конфлікту наніс йому удар по голові лезом сокири, після чого завдав не менше 6 ударів по кінцівках, тулубу та голові потерпілого, коли потерпілий опинився на вулиці, обвинувачений продовжив наносити лежачому на землі ОСОБА_8 удари руками та ногами по голові і тілу. Сторона захисту заперечує, що обвинувачений використав сокиру, проте вказане спростовується поясненнями потерпілого, який суду показав, що раптом відчув удар у тім`яну частину голови. Після чого він запитав у ОСОБА_6 , що сталося, на що останній відповів: «Я вдарив тебе сокирою по голові». Раніше ОСОБА_8 бачив сокиру у квартирі ОСОБА_6 , останній носив вказану сокиру у руках напередодні, тому що вони збирались смажити м`ясо на подвір`ї будинку.
Крім того, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №15-12/480/Дм 2020 р. від 13.07.2020, на сокирі з дерев`яним топорищем, вилученій в ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , знайдені сліди крові людини. При серологічному дослідженні виявлені антигени А та В, ізогемаглютиніни не знайдені. Сліди крові могли походити від людини з групою крві АВ (IV), в тому числі і від потерпілого ОСОБА_8 . При перевірці звукозапису допиту обвинуваченого встановлено, що на запитання чи наносив він удар сокирою обвинувачений сказав: «ні, не пам`ятаю». На запитання чи наносив ножем також відповів, що не пам`ятає. Таким чином, обвинувачений через те, що не повністю пам`ятає всі події однозначно не відповів на поставлені питання. Вказівка у висновку експертизи на те, що неможливо встановити вірогідність утворення поранення від сокири чи клинка ножа через відсутність відображення індивідуальних особливостей не спростовує встановлених судом обставин. Крім того, у цьому ж висновку зазначено, що не виключена можливість утворення ушкодження в тім`яній ділянці як від клинка ножа так і від сокири.
Спрямованість умислу підтверджується також тим, що події з нанесення тілесних ушкоджень були розпочаті в квартирі, після чого, коли потерпілий опинився вже на подвір`ї обвинувачений вийшов та продовжив наносити йому удари. При цьому свідок ОСОБА_14 пояснив, що 27.04.2020 ОСОБА_14 та ОСОБА_9 почули крики, вийшли з квартири та побачили як ОСОБА_6 наносив ОСОБА_8 по всьому тілу удари руками та ногами, кричав на нього. ОСОБА_9 та ОСОБА_14 намагалися його заспокоїти, оскільки в руках у ОСОБА_6 був шматок асфальту, яким він хотів вдарити ОСОБА_8 . Таким чином, фактично злочинні дії обвинуваченого були припинені свідками, які також викликали «медичну допомогу» та поліцію. Підстав для зміни кваліфікації дій ОСОБА_6 на ст. 125 КК України, про що просить сторона захисту, не вбачається. Посилання захисника на те, що між обвинуваченим та потерпілим були дружні відносини не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки наявність конфлікту та виниклої сварки 27.04.2020 року не заперечує ані обвинувачений, ані потерпілий. Безпідставними є доводи про те, що суд не посилається як на доказ на переглянутий відеозапис. Відповідно до вироку суд в обгрунтування винуватості посилався на протокол огляду предмету від 28.04.2020, згідно якого оглянуто DVD-диск із записом події, котра мала місце 27.04.2020 за адресою: АДРЕСА_2 , наданий свідком ОСОБА_9 . У вказаному протоколі повністю відображені події, що зафіксовані на відеозаписі. Враховуючи зазначене, а також те, що відеозапис був переглянутий у судовому засіданні, колегія суддів не вбачає істотного порушення в тому, що суд не послався у вироку саме на відеозапис.
Адвокат вказує що з відеозапису видно, що ніхто не заважав діям підзахисного, він вільно переміщується біля потерпілого, бачив його при свідомості, подальших ударів йому не наносив, тож не мав умислу на заподіяння смерті. Разом з тим, на відеозаписі зафіксовані події, коли вже на місце прибули працівники медичної допомоги, які знаходилися біля потерпілого. За таких обставин перебування обвинуваченого на місці в присутності працівників медичної допомоги не свідчить про відсутність у нього умислу на вбивство, а навпаки є додатковим підтвердженням того, що умисел не був доведений до кінця з причин, які не залежали від обвинуваченого. Заслуговують на увагу доводи про те, що суд помилково у вироку вказав про спричинення потерпілому проникаючих ударів. Проте вказане не спростовує доведеності пред`явленого обвинувачення, оскільки про умисел на вбивство свідчить знаряддя злочину - сокира та ніж, локалізація нанесених ушкоджень, одне з яких розташоване в тім`янінй ділянці голови. Крім того, з висновку експертизи вбачається, що розміри рани в тім`янінй ділянці складають 8,0*0,5*0,5 см. На спрямованість умислу вказує кількість завданих ударів, те, що після завдання ударів в квартирі, обвинувачений продовжив наносити удари потерпілому на подвір`ї, усвідомлював, що потерпілий лежачі на землі, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння не може чинити опору. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №12-14/340-А/20 від 02.06.2020 щодо ОСОБА_8 , з яких вбачається, що у ОСОБА_8 має місце різана рана тім`яної ділянки голови, непроникаюче колото-різане поранення спини в грудному відділі, а також по колото-різаному пораненню на лівій кисті по тильній поверхні, правої кисті по долонній поверхні та в проекції ІІІ пальця, на правому стегні по латеральній поверхні в нижній третині, на лівому стегні по задній поверхні в верхній третині та на правій гомілці по задній поверхні в верхній третині, що утворилися в єдиний проміжок часу від не менш семиразової травматичної дії колюче-ріжучого предмета, індивідуальні особливості якого в ушкодженнях не відобразилися. Окрім того, у ОСОБА_8 мається по забійній рані на лівій надбрівній дуги та на правій щоці, що утворилися від не менш дворазової травматичної дії тупого твердого предмета (предметів), індивідуальні особливості якого в ушкодженні не відобразилися. Одночасно встановити вірогідність утворення поранення в тім`яній ділянці голови внаслідок травматичної дії клинка ножа чи ріжучої крайки сокири по наявним судово-медичним даним не представляється можливим через відсутність відображення індивідуальних особливостей, встановлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, проте не виключається можливість його утворення як від клинка ножа, так і від сокири. Характер ушкоджень не виключає можливості утворення їх у строк 27.04.2020, за ступенем тяжкості всі тілесні ушкодження, які встановлені у ОСОБА_8 як у сукупності, так і поодинці, належать до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Захисник зауважує, що суд у вироку зазначив, що стан ускладнився розвитком травматичного шоку, обумовленого зовнішньою кровотечою, але не вказав, що згідно висновку експерта такий стан обмовлений алкогольним сп`яніння потерпілого і не є небезпечним для життя. Суд не бере до уваги іншу частину висновків експерта. Судом встановлені саме ті обставини як це викладено у змісті обвинувального акту без виходу за його межі. Та обставина, що при формулюванні обвинувачення згідно висновку проведеної експертизи не вказано про те, що тілесні ушкодження ускладнилися розвитком компенсованого травматичного шоку 1 ступеня, обумовленого мабуть зовнішньою кровотечою на тлі алкогольного сп`яніння, що не є небезпечним для життя, не впливає на висновки суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого. Сторона захисту вказує, що суд ігнорував показання свідка ОСОБА_9 , але суд не зобов`язаний дослівно у тексті вироку викладати показання учасників. Крім того, надані свідок показання в цілому узгоджуються із звукозаписом судового засідання, окрім посилання у вироку на те, що ОСОБА_9 впізнав у судовому засіданні обвинуваченого, як особу, яка наносила удари чоловіку, що лежав на землі, оскільки такі пояснення надав ОСОБА_16 .

Не вбачає підстав колегія суддів для визнання недопустимим протоколу огляду місця події.

Відповідно до ч. 3 ст. 214 КПК України у невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду). Згідно з ч. 5 ст. 237 КПК України при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду. Норми вказаної статті визначають, що огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.
Відповідно до ст. 233 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді.
Положення ст. 223 КПК України визначають, що обшук або огляд житла чи іншого володіння особи, обшук особи здійснюються з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії. Зазначені особи можуть бути допитані під час судового розгляду як свідки проведення відповідної слідчої (розшукової) дії.
З протоколу огляду місця події від 27.04.2020 року вбачається, що слідча дія тривала з 18.08 до 21.55 години, проведена окрім інших учасників, за участю понятих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які підписали протокол слідчої дії.
Захисник стверджує, що поняті прибули в кінці слідчої дії, за її ходом не спостерігали, слідча дія проведена за відсутності власників приміщення та без захисника обвинуваченого, посилається на відеозапис та показання свідка ОСОБА_19 .
Норми КПК України визначають два способи проникнення до житла особи, яка ним володіє: за добровільною згодою вказаної особи або ж на підставі ухвали слідчого судді, крім невідкладних випадків. Після проведеної слідчої дії, сторона обвинувачення звернулася до суду з клопотанням про дозвіл на обшук, яке ухвалою слідчого судді від 30.04.2020 року було задоволено та надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання та реєстрації обвинуваченого. Враховуючи положення ст. 214 КПК України, які передбачають можливість проведення огляду місця події до внесення відомостей до ЄРДР, вимоги ст. 237 КПК України, з огляду на те, що приміщення квартири було безпосереднім місцем події, яка була продовжена на подвір`ї, дії органу досудового розслідування є законними. Об`єктивних доказів того, що слідча дія була проведена за відсутності понятих стороною захисту не надано. Відеозапис, долучений до протоколу огляду місця події не фіксує всіх учасників, а тому неможливо стверджувати про їх відсутність. Крім того, свідок ОСОБА_13 вказала про свій приблизний час приїзду на місце події та безпосередньо протягом всього часу в квартирі не перебувала.
Апеляційний суд відмічає, що відповідно до пояснень працівника поліції по прибуттю на місце виклику він побачив чоловіка у кареті швидкої допомоги, який був у крові. Лікарі швидкої повідомили, що особа, яку вони вважають причетною до нанесення тілесних ушкоджень - ОСОБА_6 , піднявся до своєї квартири, після чого працівники поліції прослідували до квартири ОСОБА_6 , який через деякий час відчинив двері, був у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_6 поводив себе агресивно. Викликали слідчо-оперативну групу на місце події, а обвинуваченого доставили до Основ`янського ВП ГУНП в Харківській області.
Таким чином, особа, яка на той час підозрювалася у вчиненні кримінального правопорушення, перебувала в квартирі, куди і зайшли співробітники поліції. Статтею 236 КПК України визначено, що для участі в проведенні обшуку може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, представник та інші учасники кримінального провадження. Тобто залучення захисника до слідчої дії не є обов`язком слідчого. Крім того, сторона захисту не заперечує, що фрагменти бинтів зі змивами слідів крові, ножі були вилучені саме за місцем мешкання обвинуваченого. Відповідно до протоколу огляду місця події сокира була виявлена під металевими сходами, що ведуть до квартири АДРЕСА_3 . Таким чином, колегія суддів не вбачає істотних порушень при проведенні слідчої дії, які б вказували на необхідність визнання зібраних доказів недопустимими. З огляду на наведене судом досліджені всі обставини справи та надано їм правильну оцінку. Апеляційні доводи захисту не спростовують висновків суду першої інстанції. Підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого не вбачається.
Щодо призначеного судом покарання, апеляційний суд відмічає що відповідно до ст.3 Конституції України, людина, життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
У відповідності до ст. 65 КК України та розяснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобовязані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що помякшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції встановив, що згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 232 від 19.06.2020 ОСОБА_6 на теперішній страждає на хронічне психічне захворювання у формі дисоціального розладу особистості. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії і керувати ними. У період, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_6 виявляв ознаки вищевказаного хронічного психічного захворювання та перебував у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза тимчасового розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , передбачених ст.66 КК України, судом не встановлено. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , у відповідності до ст. 67 КК України, суд визнав вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який вину визнав частково, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, думку потерпілого з приводу призначення покарання, який просив призначити обвинуваченому найбільш суворе покарання.
Враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини, колегія суддів вважає призначене покарання таким, що відповідає тяжкості вчиненого, є достатнім для досягнення мети покарання. Обставини, про які зазначає сторона захисту в апеляційній скарзі щодо особи обвинуваченого, який має соціальні зв`язки, позитивну характеристику з СТО та від сусідів жодним чином не зменшують суспільної небезпечності злочину. Колегія суддів не вбачає щирого каяття ОСОБА_6 , який беззаперечно та остаточно вини не визнав, заперечував частково встановлені судом обставини. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. В даному випадку не встановлено дійсного каяття обвинуваченого. Щодо відшкодування шкоди, то кошти потерпілому направлялися сестрою обвинуваченого, що безумовно не вказує на щирість каяття самого обвинуваченого. Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, кваліфікації дій обвинуваченого, призначеного покарання є вмотивованими, підтверджуються дослідженими доказами, у зв`язку із чим підстав для задоволення апеляційної скарги не встановлено.
Керуючись ст.ст.405,407 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення. Вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 12 квітня 2021 року у відношенні ОСОБА_6 а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

Головуючий

Судді: