"28" грудня 2021 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
10.12.2021 до Київського районного суду м. Харкова надійшло вказане клопотання, в якому адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , просить скасувати арешт вилученого майна, яке зазначено у клопотанні, у вказаному кримінальному провадженні від 19.07.2021, та негайно його повернути власниці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки вилучене майно не має значення для кримінального провадження від 19.07.2021 та належить третій особі, яка не має відношення до вказаного кримінального провадження.
Представник заявника адвокат ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином та своєчасно, надав до суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності.
Слідчий СУ ГУ НП в Харківській області ОСОБА_5 надав до суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, та проти клопотання заперечував в частині скасування арешту майна на вилучені грошові кошти, а в іншій частині не заперечує.
Прокурор Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, та в його задоволенні просив відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що ідентифікувати вилучені вироби та кошти, які були вилучені під час обшуку неможливо, та з наданих документів походження вказаного майна встановити неможливо.
Слідчий суддя, дослідивши надані матеріали, приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявник скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Згідно ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути як найшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 КПК України.
З наданих суду документів, вбачається, що здійснено крадіжку коштів та золотих виробів, тому слідчий суддя за допомогою чорно-білих фотокарток, та наданих бірок не може ідентифікувати, та надати оцінку золотим виробам та суми коштів вилучених у ОСОБА_3 , а тому слідчий суддя вважає, що клопотання про скасування арешту майна задоволенню не підлягає, оскільки заявником не доведено, що в подальшому арешті з вказаного майна відпала потреба, або що арешт накладено не обґрунтовано.
Керуючись ст. ст. 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_11