КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19 листопада 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19.11.2021 задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_9 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , та накладено арешт на майно, що на праві спільної часткової приватної власності (розмір частки 1/2) належить ОСОБА_8 (ІПН НОМЕР_1 ), а саме: на 1/2 частки квартири, реєстраційний номер майна: 01, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначала, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою.
Під час постановлення оскаржуваної ухвали власник майна ОСОБА_8 не був присутнім та не мав процесуальної можливості подати докази на спростування обставин, зазначених слідчим у клопотанні. 19.11.2021 оголошено лише вступну та резолютивну частину оскаржуваної ухвали, станом на день подання апеляційної скарги копію повного тексту виготовлено не було.
На переконання апелянта, у кримінальному провадженні № 0000032 розслідується 20 епізодів кримінальних правопорушень, які між собою не пов`язані, стосуються різних суб`єктів господарювання також не пов`язаних між собою та різних часових рамок.
Слідчим суддею не перевірено законність підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, що призвело до необґрунтованого обмеження законних прав та інтересів ОСОБА_8 .
Клопотання слідчого складається із переліку норм чинного кримінального процесуального кодексу та не містить жодного обґрунтування чи доказу, які підтверджують принаймні якусь із норм, на які посилався слідчий, або наявність якоїсь із підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження.
Слідчим не наведено жодної потреби досудового розслідування, яка б виправдовувала необхідність втручання у права і свободи ОСОБА_11 та членів його родини, а також не обґрунтовано завдань досудового розслідування, для виконання якого він подав клопотання.
Підозра у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих кримінальних правопорушень є необґрунтованою, а надані слідчим докази - недопустимими.
Захисник звертала увагу на те, що Акти планових перевірок від 05.09.2019 та 17.03.2021 скасовані у встановленому порядку.
Висновок експертів КНДІСЕ МЮ України від 22.05.2020 є недопустимим доказом, оскільки про його неповноту та необхідність доопрацювання зазначав директор КНДІСЕ ОСОБА_12 , що підтверджується листом №11/01-13/14791-20 від 13.11.2020 від КНДІСЕ до старшого слідчого з особливо важливих справах 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_13 , а також листом №11/01-13/15269-20 від 04.12.2020 від КНДІСЕ до адвоката ОСОБА_14 .
На переконання апелянта, автори висновку від 22.05.2020 не проводили жодних досліджень на підприємстві ПАТ «АМКР», ні лабораторних досліджень проб залізної руди та концентрату, ні досліджень документів, які діяли на підприємстві у період з 01.01.2015 по 31.03.2019 та регулювали виробничі процеси видобутку, дроблення та збагачення залізної руди тощо. Жодна технічна інструкція чи регламентний документ, який регулював технологічні процеси (схеми), що застосовуються чи застосовувались на ПАТ «АМКР» у період з 01.01.2015 по 31.03.2019, експертами не витребовувались та не досліджувались. Документи бухгалтерського, податкового обліку ПАТ «АМКР» експертом також не досліджувались, а висновки щодо такого обліку ґрунтуються виключно на Акті планової податкової перевірки.
Також, висновок експертизи Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса» не може вважатися допустимим, оскільки під час забору матеріалів для проведення відповідної експертизи було допущено значну кількість порушень.
Захисник вважала, що слідчим допущено ряд процесуальних порушень при отриманні дозволу на вилучення зразків, зокрема ухвалою слідчого судді від 05.03.2021 надавався дозвіл на огляд виробничих потужностей з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, однак слідчий провів незаконний обшук та тимчасовий доступ з одночасним відібранням зразків для експертного дослідження.

Постанова слідчого від 25.03.2021 про залучення спеціаліста ОСОБА_15 у мотивувальній частині містить посилання на ухвалу слідчого судді про проведення огляду від 21.01.2021, у той же час, як слідча дія огляд місця події виконувалася на підставі ухвали слідчого судді від 05.03.2021.
Під час відібрання проб, спеціалістом порушено національний стандарт стосовно методів відбирання проб.
Крім того, експерт зробив необґрунтований висновок, що залізорудний концентрат є корисною копалиною, у зв`язку з чим він підлягає оподаткуванню рентною платою за користування надрами, однак такої корисної копалини не існує у природі, це штучно створена товарна продукція, яка є результатом діяльності не рудодобувного виробництва, а збагачувального, що підпадає під дію зовсім іншого податку.
Повідомлення про підозру ОСОБА_8 містить ряд неточностей та неконкретність формулювання складу злочинів.
Органом досудового розслідування не доведено завдання будь-якої шкоди державі, а також наявність у підозрюваного корисливого мотиву, оскільки ОСОБА_8 є найманим працівником, його заробітна плата не залежить від кількості сплачених підприємством податків чи отриманого підприємством прибутку, а тому, на переконання апелянта склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, відсутній.
3 формулювання підозри за ч. 1 ст. 366 КК України не зрозуміло, яким чином ОСОБА_8 підробив документи, які подаються в електронній формі через систему програмного забезпечення, а також який завідомо неправдивий документ він видав.
Крім того, в основу повідомлення про підозру ОСОБА_8 покладені його показання, які були надані останнім під час проведення допиту як свідка у листопаді 2020 року, що є прямим порушенням прав підозрюваного.
Слідчим суддею не враховано негативний вплив накладення арешту на майно для ОСОБА_8 та членів його родини. У підозрюваного на утриманні перебуває дружина ОСОБА_16 , яка знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною з 25.01.2021, двох неповнолітніх дітей ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також матір ОСОБА_19 , яка є пенсіонером та потребує постійної допомоги.
Спірне житло є постійним місцем проживання матері дружини ОСОБА_8 - ОСОБА_20 .
Жодних відомостей про те, що дане житло ОСОБА_8 зможе приховати, пошкодити, зіпсувати, знищити, перетворити чи відчужити, орган досудового розслідування не надав.
У клопотанні слідчого не зазначено жодних конкретних фактів, які свідчать про можливість використання майна ОСОБА_8 як доказу у кримінальному провадженні.
Інкриміновані ОСОБА_8 кримінальні правопорушення не входять до переліку злочинів, за які може бути застосована спеціальна конфіскації майна.
Апелянт зазначала, що слідчим суддею не враховано відсутність законних підстав для пред`явлення цивільного позову про відшкодування шкоди до працівника юридичної особи, оскільки докази завдання будь-якої шкоди державі відсутні, а розмір неузгодженого податкового зобов`язання не може вважатись шкодою, оскільки строк сплати податку ще не настав
Посилання органу досудового розслідування на те, що прокурор підготував цивільний позов у порядку ст.ст. 36, 128 КПК України про стягнення з ПАТ «АМКР» та ОСОБА_8 в інтересах та на користь держави суми збитків, завданих умисним ухилення від плати за землю (земельного податку або орендної плати за земельну ділянку державної або комунальної власності) з 01.12.2014 по 31.03.2019 у розмірі 2 245 721 372,52 грн., є безпідставним, оскільки підозрюваному не інкримінується несплата земельного податку.
У доданих до клопотання матеріалах відсутній цивільний позов.
Крім того, як убачається із клопотання слідчого, цивільний позов пред`являтиметься солідарно до ПАТ «АМКР» та ОСОБА_8 , які перебувають у трудових відносинах, а тому у відповідності до ст.ст. 541, 1172 ЦК України, цивільний позов не може пред`являтись до підозрюваного.
Захисник вказувала на те, що слідчим суддею порушено право підозрюваного на захист та право на доступ до правосуддя, передбачені ст.ст. 20, 21 КПК України, з тих підстав, що розгляд клопотання слідчого було призначено на 19.11.2021 о 09:15 год., про що 18.11.2021 ОСОБА_8 стало відомо з телефонного дзвінка особи, яка представилась працівником Шевченківського районного суду міста Києва, офіційних письмових повідомлень чи повісток про виклик до суду останній не отримував. Цього ж дня власником майна було направлено клопотання про відкладення судового засідання, однак слідчим суддею відмовлено у його задоволенні без наведення жодних мотивів.
16.12.2021 від захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких вона зазначала, що висновки оскаржуваної ухвали ґрунтуються фактично лише на зазначенні переліку норм КПК України, та жодних мотивів прийняття такого рішення слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі не зазначено.
Слідчим суддею у рішенні зазначено недостовірну інформацію щодо заявлення цивільного позову прокурором про стягнення з ПАТ «АМКР» та ОСОБА_8 на користь держави суми збитків, завданих умисним ухиленням від плати за землю (земельного податку або орендної плати за земельну ділянку державної або комунальної власності) з 01.12.2014 по 31.03.2019 у розмірі 2 245 721 372,52 грн., оскільки такий злочин не розслідується у даному кримінальному провадженні і про підозру ОСОБА_8 повідомлено за іншим фактом. З незрозумілих причин слідчим зазначено, що позов заявлено до ОСОБА_8 , який є найманим працівником ПАТ «АМКР» і не відповідає за зобов`язання свого роботодавця.
Окрім того, прокурор не довів, що він має право подавати цивільний позов в інтересах та на користь Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДПС, з огляду на положення, передбачені ч.4 ст.25 ЗУ «Про прокуратуру».
Власник майна ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомили та клопотань про відкладення судового засідання не подавали.
З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, заслухавши думку присутнього у судовому засіданні захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_5 , колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності вказаних осіб.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 , який підтримав подану апеляційну скаргу з доповненнями наведених у ній підстав, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги з доповненнями, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга з доповненнями не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.02.2020 за № 0000032 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 366 КК України та за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 258-5, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 205-1, ч. 2 ст. 362, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212 КК України.
Згідно доданих до клопотання матеріалів, 17.11.2021 ОСОБА_8 вручено повідомлення про підозру в умисному ухиленні від сплати податків, введених у встановленому законом порядку, вчиненому службовою особою підприємства, яке призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів в особливо великих розмірах, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 212 КПК України, та у службовому підробленні, тобто видачі завідомо неправдивих офіційних документів, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 366 КПК України.
17.11.2021 старший слідчий в особливо важливих справах 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням, погодженим прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , якому просив накласти арешт на майно, що на праві спільної часткової приватної власності (розмір частки 1/2) належить ОСОБА_8 , а саме: на 1/2 частки квартири, реєстраційний номер майна: 01, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19.11.2021 задоволено клопотання слідчого, та накладено арешт на майно, що на праві спільної часткової приватної власності (розмір частки 1/2) належить ОСОБА_8 (ІПН НОМЕР_1 ), а саме: на 1/2частки квартири, реєстраційний номер майна: 01, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги слідчим суддею дотриманіналежним чином.
Дослідивши доводи клопотання слідчого та матеріали судового провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» де зазначено, що обґрунтована підозра - це існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.
Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на долучені до клопотання слідчого докази, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Санкція ч. 3 ст. 212 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_8 , передбачає покарання у виді штрафу від п`ятнадцяти тисяч до двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.
Як убачається з долученого до клопотання слідчого витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованого 29.09.2021, ОСОБА_8 з 10.10.2016 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане нерухоме майно з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на належну підозрюваному ОСОБА_8 1/2частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, у випадку визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 про те, що клопотання слідчого та ухвала слідчого судді не містять правову підставу та обгрунтування арешту майна, колегія суддів вважає безпідставними. Як убачається із матеріалів судового провадження, клопотання слідчого та ухвала слідчого судді містять вказівки на мету та правові підставі, зазначені у ст.ст. 171, 173 КПК України, для накладення арешту на вказане майно, а саме необхідність арешту з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Колегією судів не встановлено недотримання слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України при постановленні ухвали або невідповідності оскаржуваної ухвали вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України.
Доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри, та наявність неточностей і неконкретності формулювання складу злочинів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України.
Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, не є тими обставинами, які підлягають перевірці під час вирішення питання по накладення арешту на майно, а потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси ОСОБА_8 як арешт майна з метою його можливої конфіскації як виду покарання.
У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, належності та допустимості зібраних доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження, а тому доводи апеляційних скарг щодо відсутності у діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, недопустимість як доказів висновку КНДІСЕ від 22.05.2020, висновку Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса", протоколу огляду, колегія суддів вважає передчасними.
Доводи апелянта про те, що акти планових перевірок від 05.09.2019 та 17.03.2021 скасовані у встановленому законом порядку, на даному етапі досудового розслідування не є підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, проте підлягають перевірці у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.
Наведені в апеляційній скарзі посилання на те, що слідчим суддею не враховано негативний вплив накладення арешту на майно для ОСОБА_8 та членів його родини, та не взято до уваги, що у підозрюваного на утриманні перебуває дружина ОСОБА_16 , двоє неповнолітніх дітей, а також матір ОСОБА_19 , яка є пенсіонером та потребує постійної допомоги, колегія суддів вважає необгрунтованими та такими, що не є підставою для відмови у задоволенні клопотання, оскільки ухвалою слідчого судді не застосовувалася заборона користування квартирою, на яку накладено арешт.
Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах членів родини, які перебувають на утриманні підозрюваного ОСОБА_19 , та інших осіб, колегією суддів не встановлено.
Доводи апеляційної скарги про те, що арештована частка квартири не може бути речовим доказом у справі, та інкриміновані ОСОБА_8 кримінальні правопорушення не входять до переліку злочинів, за які може бути застосована спеціальна конфіскація майна, не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки арешт майна у даному судовому провадженні накладено саме з метою можливості конфіскації майна як виду покарання, яка є самостійною підставою для арешту майна згідно п. 3 ч. 2, ч. 5 ст. 170 КПК України. Питання щодо накладення арешту на майно ОСОБА_8 з підстав, передбачених п.п. 1,2 ч. 2, ч.ч. 3,4 ст. 170 КПК України (збереження речових доказів та спеціальна конфіскація), слідчим суддею не вирішувалось.

Посилання апелянта на те, що слідчим суддею в ухвалі зазначено недостовірну інформацію про звернення прокурором з цивільним позовом про стягнення з ПАТ «АрселорМітал Кривий Ріг» та ОСОБА_8 на користь держави суми збитків, завданих умисним ухиленням від плати за землю (земельного податку або орендної плати за земельну ділянку державної або комунальної власності) з 01.12.2014 по 31.03.2019 у розмірі 2 245 721 372,52 грн., не є безумовною підставою для скасування правильної по суті ухвали слідчого судді, з урахуванням доведеності в ухвалі наявності правових підстав для накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Посилання захисника на те, що слідчий суддя розглянув клопотання слідчого у відсутності власника майна, також не можуть бути самостійною підставою для скасування ухвали слідчого судді, з огляду на положення ч.ч. 1, 2 ст. 172 КПК України, відповідно до яких, неприбуття власника майна у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, та слідчий суддя за наявності підстав, викладених у наведеній нормі закону, може розглянути клопотання без повідомлення власника майна.
Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу з доповненнями - без задоволення.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19 листопада 2021 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3