ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа№640/1208/18 Головуючий I інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/818/370/22 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.364 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

- головуючого ОСОБА_2 ,
- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
- при секретарі ОСОБА_5 ,
- за участю прокурора ОСОБА_6 ,
- захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
- третьої особи ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Київського районного суду м. Харкова від 31 березня 2021 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Великий Бурлук, Харківська область, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні доньку 2010 року народження, громадянина України, колишнього заступника командира взводу №2 роки №2 батальйону конвойної служби ГУНП в Харківській області, старшого лейтенанта поліції, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ,-

визнано невинуватим за ч.2 ст.364 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Органом досудового слідства ОСОБА_10 обвинувачувався в одержані будь-якої неправомірної вигоди для себе, використання службовою особою влади, всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки, за наступних обставин.
Наказом №255 від 06.11.2017р. т.в.о. командира батальйону конвойної служби ГУ НП в Харківській області ОСОБА_11 «Про оголошення Рішення командира БКС ГУНП в Харківській області про конвоювання затриманих і взятих під варту осіб на 06.11.2017р. для забезпечення належної охорони та конвоювання спецконтингенту у відповідності з вимогами Інструкції з організації конвоювання затриманих і взятих під варту осіб в органах внутрішніх справ України (далі - Інструкція), яка затверджена наказом МВС України від 20.01.2015р. № 60 ДСК та Інструкції з організації конвоювання та тримання в судах обвинувачених (підсудних), засуджених за вимогою суддів, яка затверджена спільним наказом МВС України , Верховного суду України, ДСА України, МЮ України, ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Генеральною прокуратурою України від 26.05.2015р № 6131785/5/30/29/67/68, Плану охорони затриманих і взятих під варту осіб у Київському районному суді м. Харкова конвойними нарядами БКС ГУ НП в Харківській області та Табелю постам з охорони підсудних в Київському районному суді м. Харкова, які 10.07.2017р. затверджено командиром БКС ГУ НП в Харківській області , заступник командира взводу №2 роти №2 батальйону конвойної служби ГУ НП в Харківській області ОСОБА_10 призначений начальником посиленого конвою для забезпечення конвоювання з ДУ «Харківська установа виконання покарань» №27 до Київського районного суду м. Харкова за адресою : м. Харків вул. Валентинівська, 7-б, спецконтингенту для участі у судовому засіданні про що був обізнаний.
Згідно п. 3.18 ч.3 Інструкції, начальник конвою здійснює оперативне керівництво нарядом з охорони підсудних (засуджених) і несе відповідальність за виконання конвойним нарядом установленого порядку їх охорони. Згідно п. 1.1. ч.1 Інструкції конвоювання затриманих за підозрою у вчинені злочину, заарештованих, підсудних, засуджених осіб полягає в їх своєчасному супроводі до місця призначення та надійній охороні.
Згідно п. 1.28 ч.1 Інструкції конвоїр підпорядковується начальнику конвою.
Таким чином, ОСОБА_10 є службовою особою представником влади у розумінні примітки до ст.. 364 КК України.
06 листопада 2017 року приблизно о 16:30 у залі судових засідань № 10 Київського районного суду м. Харкова, за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 7Б, суддя ОСОБА_12 проголосила обвинувальний вирок у кримінальному провадженні № 0000380 від 22.05.2014 року, яким визнано винним та засуджено ОСОБА_13 , 1967 р.н., за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.294, ч.3 ст.296 КК України із застосуванням ст.4 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Після проголошення зазначеного вироку суду, за вказівкою судді та розпорядженням заступника командира взводу № 2 роти № 2 батальйону конвойної служби ГУНП в Харківській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 , ОСОБА_13 звільнено з-під варти та він продовжував знаходитись у залі суду разом із захисниками та іншими особами з метою отримання зазначеного вище письмового вироку.
Біля 17:00 години 06 листопада 2017 року у залі № 10 вказаного суду, слідчий Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_14 під відеозапис оголосив повідомлення про підозру ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, у кримінальному провадженні № 0002203 від 04.11.2017 року та планував його затримання в порядку ст.208 КПК України.
Начальник конвою ОСОБА_10 , з метою отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_13 , достеменно знаючи, що слідчий ОСОБА_14 повідомив про підозру ОСОБА_13 та планував його затримання в порядку ст.208 КПК України, дозволив ОСОБА_13 у супроводі сторонньої особи та наряду конвою, який підлеглий йому, пройти до туалету, який розташований у конвойному приміщенні цього ж суду, та після отримання копій вироку суду усвідомлюючи, що його діями завдається шкода інтересам держави в особі правоохоронного органу ГУНП в Харківській області, діючи умисно та всупереч інтересам служби, порушуючи п.3.18.3. Інструкції, щодо обов`язку доповідати начальнику органу (командирові підрозділу), який призначив конвой, про всі істотні зміни умов охорони підсудних, не доповів безпосередньому начальнику про нове повідомлення про підозру у вчиненні злочину ОСОБА_13 проведене слідчим ОСОБА_14 , переслідуючи мету уникнення ОСОБА_13 подальшого затримання в порядку ст.208 КПК України, самостійно прийняв рішення про його звільнення, шляхом надання розпорядження підлеглим ОСОБА_15 та ОСОБА_16 на звільнення ОСОБА_13 з евакуаційного виходу караульного приміщення Київського районного суду м. Харкова, тим самим забезпечив можливість втекти підозрюваному.
Таким чином, в результаті умисних дій начальника конвою ОСОБА_10 , ОСОБА_13 уникнув затримання, та був 06.11.2017 року оголошений у розшук у кримінальному провадженні № 0002203 від 04.11.2017 року.
Внаслідок умисних дій начальника конвою ОСОБА_10 , згідно висновку судової економічної експертизи Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №234 від 18.01.2018 року ГУНП в Харківській області спричинено тяжкі наслідки у вигляді матеріальної шкоди у сумі 487 570 грн. 60 коп. (чотириста вісімдесят сім тисяч гривень п`ятсот сорок гривень, 60 копійок), яка витрачена державою в особі ГУНП в Харківській області на поуки підозрюваного ОСОБА_13 .
Суд, виправдовуючи ОСОБА_10 , мотивував своє рішення тим, що обвинувачений виконав у повній мірі покладені на нього посадові обов`язки на виконання вироку Київського районного суду м. Харкова від 06.11.2017 року, яким ОСОБА_13 було звільнено з під варти в залі суду. Зазначив, що у ОСОБА_17 не було жодних підстав затримувати ОСОБА_13 , що підтверджується керівництвом Національної поліції Харківської області; матеріали кримінального провадження не містять даних на підтвердження наявності у ОСОБА_10 корисливого мотиву, а також не доведено, що саме ОСОБА_10 повинен був затримати ОСОБА_13 ; допитані під час судового розгляду свідки, підтвердили, що ОСОБА_10 діяв відповідно до вимог посадової Інструкції

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. На думку прокурора суд невірно витлумачив показання свідків на користь обвинуваченого, які підтверджують, що ОСОБА_10 достовірно знав про оголошення ОСОБА_13 підозри та намір слідчого затримати його на підставі ст.208 КПК України, а також обов`язок повідомити керівника про істотні зміни умов охорони підсудних, а саме про повідомлення про нову підозру ОСОБА_13 . Зазначив, що суд першої інстанції розглянув заяву прокурора про відвід захисника ОСОБА_7 за відсутності останнього. Указав, що суд ухвалив продовжити судовий розгляд щодо померлого не за заявою його батька, а за заявою захисників, що на думку прокурора є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Просить вирок суду скасувати, ухвалити апеляційним судом ухвалу, якою кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 за ч.2 ст.364 КК України закрити на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого ОСОБА_10 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, захисників, третю особу, про залишення вироку суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги прокурора про істотне порушення судом першої інстанції кримінального процесуального закону, невірну оцінку доказів, невідповідність викладених у вироку висновків фактичним обставинам кримінального провадження, позбавлені підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчиненого кримінального правопорушення.

Згідно ст.94 КК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Так, визнаючи невинним та виправдовуючи ОСОБА_10 за ч.2 ст.364 КК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, судом першої інстанції було прийнято до уваги та проаналізовано показання всіх свідків та докази, які були надані, як стороною обвинувачення, так і стороною захисту.

Так, свідок ОСОБА_14 показав, що 06 листопада 2017 року, він як слідчий Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області прибув до Київського районного суду м. Харкова, де слухалось кримінальне провадження стосовно ОСОБА_13 , маючи намір оголосити ОСОБА_13 повідомлення про підозру у вчиненні нового кримінального правопорушення та оголосив його. Коли він увійшов до зали судового засідання, то ОСОБА_13 був уже звільнений і лежав, спершись на стіл. Унаслідок погіршення стану здоров`я ОСОБА_13 , в суд двічі викликалася швидка допомога. Працівники швидкої допомоги, провівши обстеження ОСОБА_13 , дійшли висновку про необхідність його госпіталізації, після чого ОСОБА_13 пішов до туалету, зайшов до приміщення конвою і більше він його не бачив.

Свідок ОСОБА_18 показав, що він є керівником СУ ГУНП в Харківській області. Під час звільнення ОСОБА_13 з-під варти 06 листопада 2017 року він в Київському районному суді м. Харкова не був присутній. Дії ОСОБА_19 від 06 листопада 2017 року були предметом внутрішньовідомчої перевірки, за результатам якої він не був усунений з посади. Затримання ОСОБА_13 повинен був забезпечити слідчий ОСОБА_14 або інші особи, за його розпорядженням. Конвой до цього відношення не має.

Свідок ОСОБА_11 показав, що він був безпосередньо керівником ОСОБА_10 коли надійшла інформація, що ОСОБА_13 ухвалено вирок, за яким останнього повинні були звільнити негайно, що і було зроблено. Це прямий обов`язок начальника конвою. Якщо ставиться питання про можливе затримання особи, то в деяких випадках, як це на практиці відбувається, конвойних заздалегідь про це попереджають, але законодавством це не передбачено. 06 листопада 2017 року і напередодні, ніхто конвойних про плановане затримання не попереджав. Крім того, конвой не має права виконувати розпорядження слідчого ОСОБА_14 чи інших осіб. У разі отримання подібного прохання, начальник конвою повинен був подзвонити своєму керівництву і отримати наказ безпосередньо від свого начальства. У той день, прохань і розпоряджень від слідчого та інших осіб не надходило, тому дзвонити до керівництва не було ніякої необхідності. Зазначив що згідно з вироком, у якому є вимога про негайне звільнення особи, така особа має бути звільнена негайно, а копії вироку потрібні конвою тільки для звітності.

Свідок ОСОБА_20 пояснив, що 06 листопада 2017 року він брав участь в етапуванні ОСОБА_13 і підпорядковувався ОСОБА_21 , який був старшим наряду. У судову залу він увійшов тоді, коли ОСОБА_13 вже звільнили. ОСОБА_13 лежав, йому було погано. Навколо нього було багато людей. Слідчий щось читав, але що точно він не знає. За ОСОБА_21 він не спостерігав та охороною не займався, яким чином ОСОБА_13 покинув суд - він не знає. Бачив тільки, що ОСОБА_13 самостійно не міг йти в туалет і його супроводжували інші особи. Також свідок пояснив, що конвойні могли б теоретично надати допомогу слідчому, якби їм сказали, що ОСОБА_13 необхідно затримати, але подібного прохання не було.

Свідок ОСОБА_22 пояснив, що він входив до складу конвою, прибув до суду під вечір, коли ОСОБА_13 вже звільнили. Два рази ОСОБА_13 була викликана швидка допомога. Слідчий ОСОБА_14 до нього не підходив і ні з якими проханнями не зверталися. Також він пояснив, що перевірив текст вироку і там було написано, що ОСОБА_13 необхідно було негайно звільнити з-під варти, а тому ОСОБА_21 діяв вірно, відповідно до посадової інструкції та Наказом № 60.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що він входив до складу конвою , після оголошення вироку ОСОБА_13 , той повинен був бути звільнений негайно. У ОСОБА_13 було погане самопочуття і йому двічі викликалася швидка допомога. Всі рішення приймав начальник конвою ОСОБА_21 . До нього, ніхто ні з якими проханнями щодо ОСОБА_13 не звертався. Конвой складався з нього, ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 . З боку конвою, ніяких порушень не було, в обов`язки конвойних затримання не входить. Ніхто не може їм дати команду на затримання, вони тільки супроводжують і охороняють.

Свідок ОСОБА_24 повідомив, що на той час був начальником СВ Новобаварьского ВП, 06 листопада 2017 року. Його підлеглий слідчий ОСОБА_14 прибув до Київського районного суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу до ОСОБА_13 у вигляді тримання під вартою. Протоколу затримання в порядку 208 КПК України не було. Разом зі слідчим були оперативні працівники. Слідчий оголосив повідомлення підозру, ОСОБА_13 її не взяв, викликали швидку, потім ОСОБА_13 попрохав конвой завести його до конвойного приміщення, а після чого зник, чому його відвели до конвойного приміщення не пам`ятає.

Доводи прокурора про однобічність витлумачення показань свідків є безпідставними, колегія суддів сприймає лише як суб`єктивну думку прокурора, яка викликана незгодою з прийнятим судовим рішенням, оскільки такі доводи спростовуються звукозаписами судових засідань.

Також, судом першої інстанції були досліджені наступні докази сторони обвинувачення:
- копія вироку Київського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2017 року (т.2 а.с. 26-35);
- копія ухвали від 06 листопада 2017 року Жовтневого районного суду м. Харкова (т.2 а.с. 52-54);
- копія висновку службового розслідування від 20.11.2017р. (т.2 а.с. 63-75);
- копія висновку службового розслідування від 13.12.2017р. (т.2 а.с. 77-80);
- копія наказу про призначення ОСОБА_10 заступником командира взводу 2 роти 2 батальйону конвойної служби ГУНП в Харківській області. (т.2 а.с.168);
- копії розстановки нарядів на 06 листопада 2017 року, служба нарядів від 06 листопада 2017 року, послужний список ОСОБА_10 , функціональні обов`язки начальника конвою, наказ про призначення конвойних нарядів №255 від 06 листопада 2017 року, заявки на конвой службова характеристика ОСОБА_10 , табель постам, акт прийняття Київського районного суду м. Харкова на обслуговування конвою, наказ №70 при прийняття Київського райсуду для обслуговування , карта конвойного маршруту №2 , основні обов`язки конвойного наряду, план охорони і взятих під варту осіб в Київському районному суді м. Харкова, у (т.2 а.с. 173-203);
- попутні списки та виклики арештованого ОСОБА_13 до Київського районного суду м. Харкова (т.2 а.с. 207- 233 );
- відповідь з МВС України на ім`я прокуратури Харківської області та надання «Інструкція з організації конвоювання затриманих і взятих під варту осіб в органах внутрішніх справ України» від 22.12.2017 року з додатками (т.3 а.с. 22-98);
- наказ від 26.05.2015 року «Про затвердження Інструкції з організації конвоювання та тримання в судах обвинувачених, засуджених за вимогою суддів» та сама інструкція (т.3 а.с. 99- 105);
- порядок звільнення осіб з-під варти (т.3 а.с. 106-108);
- відповідь з Управління патрульної поліції у м. Харкові Департаменту патрульної поліції з додатками на 4 CD носіях від 01.12.2017 року з відеозаписом події 06.11.2017р. (т.3 а.с. 110-111);
- протокол огляду даних СД дисків від 05.12.2017р. (т.3 а.с. 12-113);
- відповідь з Київського районного суду на ім`я прокуратури Харківської області, про надання диску з відеозаписом з камер відеоспостереження від 23.11.2017 року з СД диском (т.3 а.с.115-116);
- протокол огляду даних СД диску від 30.11.2017р. (т.3 а.с. 117-118);
- відповідь з КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на ім`я прокуратури Харківської області, з додатками на 2 аркушах карт виклику швидкої та 1 СД диску від 12.01.2018 року (т.3 а.с. 121 - 124);
- СД диск наданий слідчим ОСОБА_14 та протокол огляду даних СД диску від 22.11.2017р. (т.3 а.с. 137-138);
- постановою від 06.12.2017р. про визнання 6 СД дисків речовими доказами (т.3 а.с. 140-141);
- висновок експерта № 234 від 18.01.2018р. щодо підтвердження розрахунку витрат на пошук ОСОБА_13 на загальну суму 487540 грн 60 коп. (т.2 а.с. 160-163).

Крім того, судом були дослідженні наступні докази сторони захисту:
- відповідь на адвокатський запит з Державної установи «Диканівська виправна колонія (12)» від 21.11.2017 року, згідно якої ОСОБА_13 після тримання під вартою в ДУ «Диканівська виправна колонія (12)», напередодні оголошення вироку по його справі в Київському районному суді м. Харкова, був етапований до ДУ «Харківська установа виконання покарань №27» в п`ятницю, 03.11.2017 року (т.4 а.с. 6);
- клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 28.11.2017 р. щодо ОСОБА_10 (т.4 а.с. 7-10);
- фотокопія калькуляції витрат за матеріалами кримінального провадження від 04.11.2017 р. № 0002203 № 2412/119-29/01-2017 від 28.11.2017 р. (даний документ був долучений до клопотання про обрання запобіжного заходу від 28.11.2017 року відносно ОСОБА_10 ) (т.4 а.с. 11);
- фотокопія роздруківки з офіційного сайту поліції з інформацією про справу ОСОБА_13 від 29.11.2017 р. в 09:49, відповідно до якої, 07.11.2017 р. в 18:08, ОСОБА_13 було оголошено про підозру за ст.122 КК України. При чому, там же зазначено: «Вчора (06.11.2017 р. сторона захисту) він був вільною людиною, і підстав для його затримання не було. Сьогодні (07.11.2017 р. сторона захисту) він оголошений у розшук». Зазначену інформацію, відповідно до офіційного сайту Національної поліції Харківської області, було повідомлено начальником ГУНП в Харківській області ОСОБА_25 (т.4 а.с. 12).

Проаналізувавши показання зазначених свідків та дослідивши наявні у матеріалах кримінального провадження докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_10 виконав у повній мірі покладені на нього посадові обов`язки, під час звільнення з-під варти ОСОБА_13 , а посилання сторони обвинувачення, що ОСОБА_10 діючи умисно та всупереч інтересам служби, порушуючи п.3.18.3. Інструкції, щодо обов`язку доповідати начальнику органу (командирові підрозділу), який призначив конвой, про всі істотні зміни умов охорони підсудних, не доповів безпосередньому начальнику про нове повідомлення про підозру у вчиненні злочину ОСОБА_13 проведене слідчим ОСОБА_14 , переслідуючи мету уникнення ОСОБА_13 подальшого затримання в порядку ст.208 КПК України, самостійно прийняв рішення про його звільнення, шляхом надання розпорядження підлеглим ОСОБА_15 та ОСОБА_16 на звільнення ОСОБА_13 з евакуаційного виходу караульного приміщення Київського районного суду м. Харкова, тим самим забезпечив можливість втекти підозрюваному, не відповідають подіям, які зазначені в обвинувальному акті, на підставі доказів, які були досліджені судом.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що 06 листопада 2017 року, суддя Київського районного суду м. Харкова проголосила обвинувальний вирок у кримінальному провадженні № 0000380 від 22.05.2014 року, яким визнано винним та засуджено ОСОБА_13 , 1967 року народження, за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.294, ч.3 ст.296 КК України із застосуванням ст.4 Закону України «Про амністію у 2016 році». Після проголошення зазначеного вироку суду, за вказівкою судді та розпорядженням заступника командира взводу № 2 роти № 2 батальйону конвойної служби ГУНП в Харківській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 , ОСОБА_13 звільнено з-під варти.

Зі змісту показань свідків та вимог «Інструкції з організації конвоювання та тримання в судах обвинувачених (підсудних)» слідує, що прямим обов`язком начальника конвою є звільнення засуджених з під варти за рішенням суду. Обов`язку начальника конвою затримувати чи сприяти затриманню осіб не передбачено.

Таким чином, посилання в апеляційній скарзі прокурора на те, що ОСОБА_10 знав про оголошення підозри та наміри слідчого ОСОБА_14 затримувати ОСОБА_13 , не можуть свідчити про наявність в обвинуваченого обов`язку та підстав для затримання ОСОБА_13 , оскільки ОСОБА_10 не мав повноважень на затримання осіб, а також на виконання усних вказівок слідчого ОСОБА_14 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що сам слідчий та інші працівники поліції, які були присутні в залі судових засідань фактично не скористались своїм правом наданим ухвалою від 06 листопада 2017 року Жовтневого районного суду м. Харкова щодо дозволу на затримання ОСОБА_13 .

Судом було вірно констатовано той факт, що стороною обвинуваченого не надано жодних доказів на підтвердження наявності корисливого мотиву у ОСОБА_10 .
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про недоведеність вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, є обґрунтованими.

Доводи прокурора про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, оскільки після смерті обвинуваченого судовий розгляд продовжився за клопотанням захисників, а не близького родича, не відповідають дійсності.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.

Згідно ч.1 ст.525 КПК України близькі родичі обвинуваченого, який помер, мають право подати відповідну заяву, якщо це необхідно для його реабілітації.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження 03 лютого 2021 року, ОСОБА_10 , помер, а 23 лютого 2021 року, його батьком, ОСОБА_9 , в інтересах свого померлого сина ОСОБА_10 , заявлено в судовому засіданні клопотання про продовження судового розгляду з метою реабілітації померлої особи.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано продовжив судовий розгляд за обвинуваченням ОСОБА_10 .

Крім того, відповідно до ч.4 ст.46 КПК України захисник користується процесуальними правами підозрюваного, обвинуваченого, захист якого він здійснює, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо підозрюваним, обвинуваченим і не може бути доручена захиснику, з моменту надання документів, передбачених статтею 50 цього Кодексу, слідчому, прокурору, слідчому судді, суду.

Щодо посилання прокурора на розгляд судом відводу, заявленого прокурором захиснику ОСОБА_7 за відсутності захисника ОСОБА_7 , то це не є істотним порушенням і підставою для скасування вироку, у тому числі в контексті приписів ч.3 ст.409 КПК України, які забороняють суду апеляційної інстанції скасувати виправдувальний вирок лише з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого.

З огляду на наведене, підстави для скасування вироку - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 31 березня 2021 рокущодо ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: