Справа № 347/774/19
Провадження № 11-кп/4808/421/21
Категорія ст.197 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Івано-Франківську матеріали за апеляційною скаргою (далі АС) захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 , на ухвалу Богородчанського районного суду від 02 вересня 2021 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Богородчанського районного суду від 02 вересня 2021 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначення розміру застави у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 315300 гривень, щодо обвинуваченого ОСОБА_8 який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.3 ст.28, ч.2 ст.194, ч.3 ст.28, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263 КК, до 01 листопада 2021 року включно.

Своє рішення суд мотивував тим, що є на даний час достатні підстави вважати, що з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків і забезпечення спробам переховуватись від суду, застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_11 слід продовжити. Також зазначив, що інші альтернативні запобіжні заходи, враховуючи особу обвинуваченого, тяжкість висунутого обвинувачення та наявність ризиків, які передбачені п.п. 1,4,5 ч.1 ст 177 КПК, не можуть забезпечити необхідну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Не погодившись з ухвалою суду захисник ОСОБА_10 подав АС, в якій зазначає, що судове рішення про продовження строку тримання під вартою щодо його підзахисного ухвалено із значними порушеннями вимог кримінального процесуального права та вказує на відсутність необхідності у застосуванні найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Просить ухвалу Богородчанського районного суду від 02 вересня 2021 року скасувати та обрати щодо ОСОБА_8 більш м`який захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали АС, просять ухвалу суду скасувати та задовольнити апеляційні вимоги; пояснення прокурора, який вважає АС необгрунтваною, просить залишити її без задволення, а ухвалу суду без зміни; перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Колегія суддів виходить з того, що тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним з обмеженням конституційного права особи на свободу, який полягає в примусовій ізоляції обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

Так, відповідно до ч.1 ст.194 КПК, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що на стадії судового розгляду кримінального провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра», втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винуватою у вчинені злочину та призначення їй покарання.

Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

Відповідно до матеріалів контрольного провадження, Богородчанським районним судом продовжується судовий розгляд кримінального провадження №0000108 про обвинувачення ОСОБА_12 за ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 194, ч.3 ст. 28, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 286 КК, ОСОБА_13 за ч.4 ст.187, ч.3 ст.28, ч.2 ст. 194, ч.3 ст. 28, ч.1 ст. 263 КК, ОСОБА_14 за ч.4 ст .187, ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 194, ч.3 ст. 28, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 263 КК, ОСОБА_8 за ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 194, ч.3 ст. 28, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 263 КК. Кримінальні правопорушення, у вчиненні, якого обвинувачується ОСОБА_8 , відносяться до умисних тяжких та особливо тяжких злочинів у складі організованої групи.

Колегія суддів підтверджує, обґрунтованими доводи клопотання прокурора про наявність ризиків, які встановлені п.1,3,4, 5 ч.1 ст.177 КПК та необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на час звернення з відповідним клопотанням до суду.

Ризики, запобігання спробам яких є метою та підставами застосування запобіжних заходів, з моменту застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися та продовжують існувати до теперішнього часу.

Більш того, захисником обвинуваченого ОСОБА_8 в поданій АС, не наведено, як змінилися обставини, які були взяті до уваги при обранні обвинуваченому запобіжного заходу, які нові обставини виникли після прийняття рішень про застосування щодо нього запобіжного заходу.

Слід зазначити, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Оскільки запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження, то колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що заявлені стороною обвинувачення ризики базуються на припущеннях, оскільки наявність заявлених ризиків перешкоджання кримінальному провадженню з боку обвинуваченого обґрунтовуються фактичними даними, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Підставами вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК, а саме, що обвинувачений ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, яких не допитано, позаяк судовий розгляд продовжується. Злочини у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , є тяжкими та особливо тяжкими, санкція за вчинення у разі доведеності вини, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, а тому суд вважав, що інший запобіжний захід не буде сприяти належній процесуальній поведінці обвинуваченого.

Крім того, ОСОБА_8 у зв`язку з кримінальним переслідуванням у цьому провадженні виявляв свій намір втекти закордон або перебратись на непідконтрольні Україні окуповані території, що підтверджується матеріалами проведених НСРД, які долучені стороною обвинувачення до кримінального провадження. Також апеляційний суд враховує, що ОСОБА_8 , у межах іншого кримінального провадження, досудове слідство у якому завершене, обвинувачуються у вчиненні ряду інших тяжких корисливих злочинів та злочину пов`язаного з незаконним поводженням зі зброєю. Тому ризик можливого вчинення ними інших кримінальних правопорушень є високим.

При цьому колегія суддів враховує дані про обвинуваченого, а саме його вік та стан здоров`я, соціальні зв`язки, відсутність даних про неможливість перебування під вартою.

Таким чином, доводи АС захисника про те, що висновки суду є недостатніми для продовження тримання його під вартою, та те, що орган державного обвинувачення не надав суду будь-яких ґрунтовних доказів спроб його переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, є безпідставними та необґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що інші альтернативні запобіжні заходи, враховуючи особу обвинуваченого, тяжкість висунутого обвинувачення та наявність ризиків, які передбачені п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК, не зможуть забезпечити необхідну процесуальну поведінку обвинуваченого.

При цьому, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції повинен вживати необхідних заходів щодо розгляду кримінального провадження у розумні строки, що прямо передбачено ст. 12 КПК та повинні бути співмірними з розумними строками тримання обвинуваченого під вартою.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Беручи до уваги значний проміжок часу тримання ОСОБА_8 під вартою, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи «Кудла проти Польщі», «Ухань проти України», «Хумматов проти Азербайджану», «Петухов проти України»), Суд неодноразово наголошував на те, що перебування обвинуваченого під вартою не повинно фактично створювати умови для відбування ним покарання за відсутністю обвинувального вироку щодо нього.

Колегія суддів також звертає увагу, що тривалий розгляд справи може призвести до порушення принципу верховенства права, передбаченого ст. 8 Конституції України, порушення конституційного права особи на свободу та особисту недоторканість, передбаченого ст. 29 Конституції України, що не відповідатиме принципу презумпції невинуватості, визначеному ст. 62 Конституції України, а також буде суперечити принципам, визначеним ст.ст. 3, 5-6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема й принципу поваги до його людської гідності.

Проте, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, а тому за таких обставин, АС захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 02 вересня 2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала оскраженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_5

ОСОБА_4