ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2760/21 Справа № 204/3975/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2021 року про продовження примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_6
представника установи ОСОБА_9
в режимі відеоконференції:
особи, стосовно якої
вирішується питання про
продовження застосування
примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2021 року заяву представника Дніпровської Філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» задоволено та продовжено застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом відносно ОСОБА_7 .
В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції посилається на те, що пацієнту ОСОБА_7 встановлено діагноз: шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, параноїдний синдром. Клінічну картину захворювання ОСОБА_7 продовжують обумовлювати актуальні маячні ідеї переслідування, збитку, буденних відносин на адресу конкретних осіб, наявні емоційні розлади у вигляді підвищеної дратівливості, нестриманості, спалахливості, що свідчить про те, що ОСОБА_7 продовжує зумовлювати особливу небезпеку для оточуючих та, відповідно, потребує застосування саме такого виду примусових заходів медичного характеру.
Окрім того, судом було взято до уваги, що ОСОБА_7 у 1998 році притягався до кримінальної відповідальності за ст. 94, ч. 2 ст. 17, п. в, г ст. 93, ст. 190 КК України в редакції 1960 року за вбивство і був визнаний неосудним і до нього застосовувались примусові заходи медичного характеру, він проходив лікування у ДФ Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги ДУ Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України з 1998 року по 2010 рік.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, про відмову в задоволенні заяви представника медичної установи про продовження примусових заходів медичного характеру.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає про те, що ухвала суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи. Вказує, що судом не було надано належної оцінки доводам самого ОСОБА_7 про те, що його дійсно переслідують, оскільки ці обставини підтверджуються відповідними доказами, які залишились поза увагою суду.
Так, починаючи з 2015 року ОСОБА_7 , який проживає з матір`ю, яка є особою похилого віку, їх сусіди створили неможливі умови для існування, а саме вчинили підпал будинку у якому вони проживають, про що внесено відповідні відомості до ЄРДР, спричинили ОСОБА_7 тілесні ушкодження, про що також було внесено відомості до ЄРДР за №0000369. Крім того, вказує, що 28 жовтня 2017 року ОСОБА_7 був побитий ОСОБА_10 та був госпіталізований з тілесними ушкодженнями, що, на думку захисника, свідчить про те, що ОСОБА_7 надає правдиві покази щодо загрози його життю та здоров`ю з боку сусідів та такі покази залишились поза увагою лікарів установи та суду першої інстанції.
З огляду на викладене, захисник вважає, що підстав для подальшого застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру в установі з суворим наглядом не має, оскільки останній не є небезпечним для інших осіб.
Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні ОСОБА_7 та його захисник підтримали апеляційну скаргу захисника та з підстав, зазначених в скарзі, просили їх задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволені заяви про продовження застосування примусових заходів медичного характеру.
Прокурор та представник закладу з надання психіатричної допомоги в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважали її безпідставною, а ухвалу суду законною та обґрунтованою і просили залишити її без змін, а скаргу без задоволення.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Статтею 370 КПК України визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, з яких вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
За змістом ч. 3 ст. 514 КПК України розгляд питання про продовження... застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за обговорюваною письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження... застосування таких примусових заходів.
Відповідно до ч. 5 ст. 94 КК України щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду, суд може застосувати госпіталізацію до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши висновки суду першої інстанції, викладені в оскарженій ухвалі, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався у повному обсязі, а оскаржена ухвала відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості, виходячи з наступного.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_7 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
В подальшому ухвалами Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2019 року, 19 грудня 2019 року, 15 липня 2020 року та 23 грудня 2020 року строк застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 продовжувався.
При прийнятті оскарженого рішення про продовження застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_7 у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, суд першої інстанції прийняв до уваги висновок комісії лікарів-психіатрів №484 від 18 травня 2021 року та дійшов висновку, з яким погоджується й апеляційний суд, про обґрунтованість заяви представника установи, що ОСОБА_7 страждає тяжким психічним розладом, за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить небезпеку для суспільства і потребує подальшого лікування в закладі з надання психіатричної допомоги з суворого нагляду.
В пункті 27 висновку комісії лікарів-психіатрів №484 від 18 травня 2021 року відносно ОСОБА_7 зазначено, що клінічну картину захворювання продовжують обумовлювати актуальні маячні ідеї переслідування, збитку, буденних відносин на адресу конкретних осіб. Наявні емоційні розлади у вигляді підвищеної дратівливості, нестриманості, спалахливості. Вольовий контроль над поведінкою порушений. Дисимулює описану в медичній документації агресивну поведінку в минулому шляхом заперечення. Лікування сприймав негативістично. Жаль з приводу скоєного не висловлює, вважає себе постраждалим. Не розуміє наявності у себе хронічного психічного захворювання. За таким станом пацієнт продовжує зумовлювати особливу небезпеку для оточуючих.
Крім цього, відповідно до пункту 18 вказаного висновку, ОСОБА_7 з 09.10.1998 року до 27.11.2006 року перебував на лікуванні в УПЛСН м. Дніпропетровськ у зв`язку із застосуванням примусових заходів медичного характеру у закладі з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом у зв`язку з вчиненням суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст. 94, ч. 2 ст. 17 п. в, г ст. 93 КК України (в ред. 1960 року) у стані неосудності. Після цього з 27.11.2006 року по 02.12.2009 року знаходився на лікуванні у відділенні з посиленим наглядом, а з 02.12.2009 року по 13.12.2010 у відділенні із звичайним наглядом в КЗ Дніпропетровська клінічна психічна лікарня ДОР.
Вказаний висновок комісії лікарів-психіатрів свідчить про те, що ОСОБА_7 продовжує бути суспільно-небезпечним для себе та інших осіб, а тому, з урахуванням фактичних обставин справи, наявності відомостей про застосування примусових заходів медичного характеру у минулому, відсутності позитивної динаміки у лікуванні та оскільки, фактично психічний стан ОСОБА_7 не покращується, колегія суддів вважає, що на даний час підстави для зміни йому примусових заходів медичного характеру відсутні.
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 щодо погроз з боку сусідів ОСОБА_7 та наявності кримінальних проваджень у яких останній є потерпілим, апеляційний суд вважає неприйнятними, оскільки вказані обставини були перевірені судом під час застосування примусових заходів медичного характеру. Крім того вказані обставини не підтверджені жодним доказом та не спростовують того факту, що ОСОБА_7 вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, продовжує хворіти тяжкою психічною хворобою: шизофренію, параноїдної форми, безперервного типу перебігу та потребує примусового лікування в умовах закладу з надання примусової психіатричної допомоги з суворим наглядом.
Посилання захисника на ту обставину, що санкцією ч. 1 ст. 122 КК України передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, а до ОСОБА_7 застосовуються примусові заходи медичного характеру з 21 грудня 2018 року взагалі не мають жодного значення для розгляду даної справи, оскільки метою застосування примусових заходів медичного характеру є обов`язкове лікування, а також запобігання вчиненню особою суспільно небезпечних діянь, а тому ототожнення примусових заходів медичного характеру з покарання у виді позбавлення волі є безпідставним та не ґрунтується на вимогах закону.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для зміни або скасування оскарженого судового рішення, при розгляді даного питання в суді апеляційної інстанції не встановлено.
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про необґрунтованість оскарженої ухвали не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного провадження, а тому її апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції має бути залишена без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2021 року про продовження примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4