Справа № 595/1775/20
Провадження № 1-кп/595/13/2022
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2022 року

Бучацький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

особи щодо якої передбачається
застосування примусових заходів
медичного характеру ОСОБА_4 ,
законного представника особи,
стосовно якої передбачається
застосування примусових заходів
медичного характеру ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Бучач клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні №0001860 від 01 вересня 2020 року стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, не судимого в силу ст.89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.259 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається із клопотання, 31 серпня 2020 року біля 23 год. 35 хв. ОСОБА_4 , який перебував за місцем свого проживання, що за адресою АДРЕСА_1 із використанням мобільного телефону марки «Prestigio» з абонентським номером НОМЕР_1 , бажаючи посягнути на громадську безпеку, вирішив зробити завідомо неправдиве повідомлення про те, що у приміщеннях двох лікарень, адресу яких не зазначив, знаходиться вибухові пристрої, які будуть приведені у дію. Реалізуючи свій злочинний умисел, розуміючи, що відомості, які ним повідомляються є неправдивими, ОСОБА_4 зі свого мобільного телефону марки «Prestigio» з абонентським номером НОМЕР_1 зателефонував на гарячу лінію НОМЕР_2 та повідомив завідомо неправдиву інформацію про те, що у приміщенні двох лікарень, адресу яких не зазначив знаходяться вибухові пристрої, які будуть приведені у дію. В ході виїзду слідчо-оперативної групи до лікарень, що розташовані у м.Тернопіль вищевказане повідомлення ОСОБА_4 не підтвердилося, а повідомлення про підготовку вибуху є завідомо неправдиве.

Таким чином, ОСОБА_4 , обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 259 КК України -завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху.

У судовому засіданні прокурор просив застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні із звичайним наглядом з підстав, викладених в клопотанні.

Законний представник особи стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 на підставі ст.63 Конституції України відмовилася від надання пояснень.

Захисник у судовому засіданні стосовно клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_4 у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом заперечив, суду пояснив, що досудовим розслідуванням та судовим розглядом даного кримінального провадження не встановлено та не доведено причетність ОСОБА_4 до вчинення даного злочину.

Особа стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 у судовому засіданні на підставі ст.63 Конституції України відмовився від надання пояснень.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він працівник поліції та працював раніше в м.Бучач. ОСОБА_4 неодноразово заявляв на 102, він виїжджав на повідомлення, інформація під час виїзду не знаходила свого підтвердження. Впізнав голос ОСОБА_4 на впізнанні за характерними ознаками, говорить в ніс, шкидко. Всі голоси були однакові, тільки звукозаписи, де говорив ОСОБА_4 там він заікається, інші голоси не заікалися.

ОСОБА_8 (легендований свідок) суду пояснив, що знає ОСОБА_4 три-чотири роки, є його сусідом. Був на впізнанні його голосу та впізнав його голос, оскільки ОСОБА_4 говорить в ніс і заікається, нечітке мовлення.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що першого вересня 2020 року до відділення поліції був доставлений ОСОБА_4 . З метою попередити родичів ОСОБА_4 , ОСОБА_10 здійснив дзвінок з телефону ОСОБА_4 . ОСОБА_10 не мав письмового доручення щодо участі в даному кримінальному провадженні.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що 31 серпня 2020 року до відділення поліції надійшло повідомлення про замінування лікарень м.Тернопіль. Відповідними службами було встановлено номер телефону з якого здійснювався дзвінок, та до ранку було встановлено, що даним номером телефону користується ОСОБА_4 . Після чого ОСОБА_4 було затримано, та проводилось досудове розслідування. Для того щоб повідомити родичів, ОСОБА_4 дав йому свій телефон. Після чого, він взяв телефон та відкрив список контаків. Потім натиснув на кнопку і пішов виклик, він побачив, що дзвонить на лінію 102, проте номер телефону 102, був записаний як «баба». Після здійснення телефонного дзвінка він повернув телефон ОСОБА_4 , оскільки не зміг розібратися у такому виді телефону.

Судом досліджено письмові докази, які наявні у матеріалах справи, зокрема:

- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 01.09.2020 року, з якого вбачається, що 01 вересня 2020 року ОСОБА_4 затримано за підозрою у вчиненні злочину. Обставини вчинення злочину: 31 серпня 2020 року приблизно о 23.35 год. ОСОБА_4 перебуваючи за місцем проживання, а саме у АДРЕСА_1 , за допомогою свого мобільного телефону марки «Prestigio» із номером сім-картки НОМЕР_1 , зателефонував на лінію НОМЕР_2 та здійснив завідомо неправдиве повідомлення у Тернопільське ВП ГУНП в Тернопільській області про замінування двох лікарень у м.Тернопіль та про намір їх підірвати.

- протокол огляду від 02.09.2020 року, згідно якого проведено огляд мобільного телефону марки «Prestigio» із номером сім-картки НОМЕР_1 .

- згідно висновку судово психіатричного експерта № 422 від 06.10.2020 року стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що в період вчинення злочину ОСОБА_4 страждав хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїчної шизофренії, епізодичний перебіг, стабільний дефект психіки по змішаному типу, тому не може усвідомлювати своїх дій та керувати ними. В даний час ОСОБА_4 страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїчної шизофренії, епізодичний перебіг, стабільний дефект психіки по змішаному типу, тому не може усвідомлювати своїх дій та керувати ними. ОСОБА_4 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру в психіатричній лікарні із звичайним наглядом.
- згідно висновку експерта №8-327/20 від 18.11.2020 вбачається, що встановити чи одна і та сама особа бере участь у розмові, зафіксованій у фонограмі з файту: «AUDIO-2020-11-10-10-08-05» яка другою вступає в розмову, що знаходиться на оптичному диску Verbatim DVD-R 4.7GB 16х120min із наявними на ньому навколо центрального отвору номером: «MFP641WF29075586» та у розмовах, зафіксованих у фонограмах з файлів: «AUDIO-2020-11-10-10-09-32.mp3», «AUDIO-2020-11-10-10-11-39.mp3», «AUDIO-2020-11-10-10-11-54.mp3», які другими розпочинають розмову, що знаходяться на оптичному диску Verbatim DVD-R 4.7GB 16х120min із наявними на ньому навколо центрального отвору номером: «MFP641WF29075585», не видається можливим, у зв`язку з тим, що фономасиви фігурантів є непридатними для ідентифікації голосу та мовлення людини.

- із протоколу пред`явлення для впізнання за голосом та мовленням від 27.11.2020 року вбачається, що свідок ОСОБА_7 впізнав ОСОБА_4 за гучністю голосу, дикцією голосу, нечітка вимова деяких звуків, особливі прикмети голосу - говорить в ніс.

- із протоколу пред`явлення для впізнання за голосом та мовленням від 27.11.2020 року вбачається, що свідок ОСОБА_8 (анкетні дані змінено) впізнав ОСОБА_4 за гучністю голосу, вимовленням деяких звуків, що властиве для ОСОБА_4 , особливі прикмети голосу- говорить в ніс.

- згідно акту перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів від 31.08.2020 року вбачається, що після здійснення огляду Тернопільської університетської лікарні, вибухових речовин та вибухових пристроїв на момент огляду не виявлено.

- згідно акту перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів від 01.09.2020 року вбачається, що після здійснення огляду Тернопільської центральної районної лікарні, вибухових речовин та вибухових пристроїв на момент огляду не виявлено.

- відповідно до акту перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів від 01.09.2020 року вбачається, що після здійснення огляду Тернопільської міської комунальної лікарні, вибухових речовин та вибухових пристроїв на момент огляду не виявлено.

- згідно акту перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів від 31.08.2020 року вбачається, що після здійснення огляду Тернопільської міської лікарні №1, вибухових речовин та вибухових пристроїв на момент огляду не виявлено.

- відповідно до акту перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів від 01.09.2020 року вбачається, що після здійснення огляду Тернопільської комунальної міської лікарні № 2, вибухових речовин та вибухових пристроїв на момент огляду не виявлено.

- згідно висновку експерта № 7-275/20 від 16.10.2020 року вбачається, що з мобільного телефну марки «Prestigio» з абонентським номером НОМЕР_1 здійснювалися телефонні дзвінки на номер НОМЕР_2 .

Відповідно до ст..513 КПК під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання:

1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення;

2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою;

3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності;

4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання;

5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Встановивши, що суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення не було вчинено або вчинено іншою особою, а також якщо не доведено, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, суд постановляє ухвалу про відмову в застосуванні примусових заходів медичного характеру та закриває кримінальне провадження.

Відповідно до ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ст. 87 КПК України доказ визнається недопустимим, якщо його отримано внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Як вбачається із показів свідка ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (анкетні дані змінено) під час впізнання за голосом та мовленням, вони вказують на те, що ОСОБА_4 заікався, інші всі учасники впізнання не заікалися. Також, як вбачається із протоколів від 27 листопада 2020 року, вказаним свідкам для прослуховування надано аудіо-записи наступних осіб: ОСОБА_11 , 1957 року народження, ОСОБА_12 , 2002 року народження, ОСОБА_13 , 1960 року народження та з аудіо-записом голосу, схожого з голосом ОСОБА_4 .

Правила ст. 228 КПК установлюють вимоги до проведення такої слідчої дії, як пред`явлення особи для впізнання, недотримання яких має наслідком визнання відповідного протоколу недопустимим доказом, тобто таким, що отриманий з порушенням порядку, встановленого КПК.
Зокрема, згідно з вимогами ч.7-9 вказаної статті стверджує, що фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.
Матеріали відеозапису з зображенням особи, яка підлягає впізнанню, можуть бути пред`явлені лише за умови зображення на них не менше чотирьох осіб, які повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.
При пред`явленні особи для впізнання можуть бути залучені спеціалісти для фіксування впізнання технічними засобами, психологи, педагоги та інші спеціалісти.
За правилами цієї статті може здійснюватися пред`явлення особи для впізнання за голосом або ходою, при цьому впізнання за голосом повинно здійснюватися поза візуальним контактом між особою, що впізнає, та особами, які пред`явлені для впізнання.
Судом встановлено, що проведення даної слідчої дії в такий спосіб суперечить вимогам ст.228 КПК України, оскільки всі учасники даної слідчої дії мають різкі відмінності у віці та відповідно у голосі.

Свідок ОСОБА_14 є діючим працівником поліції, а тому результати слідчих дій з його участю викликають сумнів у легітимності їх проведення і судом оцінюються критично, у відповідності до вимог ст.86-89 КПК України.
Запрошення таких осіб може вказувати на попередню їх підготовку та зацікавленість у результатах кримінального провадження, що не було спростовано прокурором у даному кримінальному провадженні, яке тягне за собою визнання отриманих за участю вказаних осіб доказів недопустимими у зв`язку з порушенням ст.86 ч.1 КПК України.
Щодо показів свідка ОСОБА_8 , який є залегендованим, слід зазначити наступне.
Процесуальний порядок допиту свідка в режимі відеоконференції як особи, якій забезпечується захист, на стадії судового розгляду кримінального провадження регулюється ч.8 ст.336, а також ч.9 ст.352 КПК. Ці норми співвідносяться як загальна та спеціальна. Перша визначає загальні підстави проведення процесуальних дій в режимі відеоконференції щодо учасника кримінального провадження, якому забезпечується захист, а друга - особливості допиту саме свідка як особи, який потребує забезпечення безпеки.

Із заходами забезпечення безпеки можливо допитати не будь-яку особу (навіть за умови, якщо вона вважає, що може перебувати в небезпеці через свої показання), а виключно лише ту, якій забезпечується захист згідно Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» (далі також - Закон № 3782-ХІІ).

Наведене тлумачення повністю узгоджується із положеннями ч. 2 ст. 16 Закону № 3782-ХІІ, яка передбачає проведення допиту учасника кримінального провадження з використанням відеоконференції у спосіб, що унеможливлює ідентифікацію особи. Унормування такої процесуальної дії саме у розділі «Заходи забезпечення безпеки» вказаного Закону додатково утверджує у висновку, що обов`язковим є набуття статусу особи, щодо якої забезпечується безпека.
Ці висновки підтверджуються й судовою практикою. В ухвалі Апеляційного суду міста Києва від 07.06.2016 (№ ЄДРСР: 58433036) було акцентовано увагу, що виходячи зі змісту ч. 9 ст. 352 КПК проведення допиту свідка дистанційно дозволяється саме у випадку вжиття щодо такої особи заходів безпеки згідно Закону № 3782-ХІІ.
При цьому, необхідно брати до уваги, що Закон визначає обов`язкові підстави застосування заходів безпеки - це дані, що свідчать про наявність реальної загрози життю, здоров`ю, житлу і майну особи (ст. 20 Закону № 3782-ХІІ).

Вказівка саме на реальну загрозу (ст. 20 Закону 3782-ХІІ) та посилання на можливість проведення допиту «залегендованого» свідка тільки у виключних випадках (ч. 9 ст. 352 КПК) зобов`язує суд перевірити не лише наявність формального статусу особи, щодо якої вжито заходи забезпечення безпеки. Це зобов`язує суд дослідити дані, які свідчать про наявність реальної загрози життю, здоров`ю, житлу і майну свідка.

Встановлюється й процесуальна форма прийняття рішення про застосування заходів безпеки - вмотивована постанова (ухвала), яка приймається органом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчим, дізнавачем, прокурором, слідчим суддею, судом (ст. 22 Закону).

Проте, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення жодним чином не доведено, що стосовно залегендованого свідка по даній справі існує чи існувала реальна загроза життю, здоров`ю, житлу і майну з боку ОСОБА_4 .

Крім того, як залегендований свідок так і свідок ОСОБА_7 під час допиту в суді, суду показали, що впізнали голос ОСОБА_4 зокрема через те, що останній заікається, в той час як таких характерних ознак в інших голосів не було, що прямо порушує вимоги КПК, щодо проведення такої слідчої дії.

Тому підсумовуюче вищанаведене, у зв`язку з грубим порушенням норм КПК України під час проведення впізнання за голосом, судом визнаються недопустими доказами протоколи впізнання за голосом від 27 листопада 2020 року свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Відповідно до ст.93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

На підставі п.2 ч.1 ст.94 КК України залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд може застосувати примусовий захід медичного характеру, зокрема, у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.
Під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання:1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, що передбачене законом України про кримінальну відповідальність; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.
Таким чином, в ході судового розгляду встановлено та підтверджується доказами по справі, що мало місце суспільно небезпечне діяння, що передбачене законом України про кримінальну відповідальність, а саме ч.1 ст.259 КК України. Проте суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено належними та допустими доказами, що дане суспільно небезпечне діяння вчинене ОСОБА_4 .
Фактично єдиним належним та допустимим доказом, що доводить причетність ОСОБА_4 до злочину є протокол його затримання, згідно якого в останнього було вилучено мобільний телефон марки «Prestigio» з абонентським номером НОМЕР_1 , з якого і був здійснений дзвінок. Проте як вбачається з висновку експерта, звукозапис дзвінка є непридатними для ідентифікації голосу та мовлення людини.

Інші досліджені судом докази свідчать про сам факт вчинення суспільно небезпечного діянна проте не доводять до його вчинення ОСОБА_4 .
Сторона захисту в судовому засіданні посилається на те, що в той вечер ОСОБА_4 не мав постійно при собі телефону, та давав ним користуватися іншим особам, анкетні данні яких незнає.
Наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом.

Також, пункт 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечує «право вважатися невинним доти, доки вину не буде доведено в законному порядку».

В п. п. 21-26 постанови Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 688/788/15-к, зазначено, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК,що передбачають: «2. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом...4. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Таким чином, факт наявності у ОСОБА_4 під час затримання мобільного телефону марки «Prestigio» з абонентським номером НОМЕР_1 з якого здійснювались дзвінки на номер НОМЕР_2 та здійснювалось повідомлення про замінування, не може бути розцінено судом, як доведення поза розумним сумнівом вчинення саме ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.259 КК України.
Статтею 29 Конституції України гарантовано, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні №0001860 від 01 вересня 2020 року стосовно ОСОБА_4 , оскільки стороною обвинувачення не доведено факт вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому обвинувачення.
На підставі викладеного, керуюсь ст.ст.92,93,94 КК України, ст.ст.86,87,91,92,228, 336,352,392,395,503-507,512,513, 516 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні №0001860 від 01 вересня 2020 року за ч.1 ст.259 КК України стосовно ОСОБА_4 відмовити.

Речові докази:

- аудіо-запис дзвінка на лінію 102, який міститься на компакт-диску DVD-R «Verbatim»; DVD-R, марки «Verbatim», серійний номер MFP641WF29075350 залишити при матеріалах справи;

- мобільний телефон марки «Prestigio», IMEI: НОМЕР_3 , IMEI: НОМЕР_4 , із номером сім-карти НОМЕР_1 - повернути ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Бучацький районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1