Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 281/617/21
Провадження № 1-кп/279/279/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2022 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Коростені кримінальне провадження №0000213 від 28.06.2021 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Червона Волока, Лугинського району, Житомирської області, громадянин України, з повною загальною середньою освітою, неодружений, не працює, раніше судимого вироком Лугинського районного суду Житомирської області від 03.12.2020 року за ч.3 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі зі встановленням відповідно до ст.75 КК України іспитового строку тривалістю 3 роки, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим вироком Лугинського районного суду Житомирської області від 03.12.2020 року за ч.3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком тривалістю 3 роки, маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та повторно вчинив новий умисний злочин за наступних обставин.

27.06.2021 року, о 2 годині 00 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи біля місцевого магазину в с.Червона Волока, Коростенського району, Житомирської області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, побачивши раніше йому знайомого ОСОБА_5 , вирішив за ним прослідувати. Побачивши, що останній залишив свій автомобіль марки «Hyundai» д.н.з НОМЕР_1 , чорного кольору на території подвір`я за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає мати ОСОБА_5 , та залишився в ньому ночувати, ОСОБА_4 , вирішив проникнути всередину автомобіля для відшукання та викрадення цінних речей з метою особистого збагачення.

У вказаний день та час, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до території подвір`я за адресою: АДРЕСА_2 , де ОСОБА_5 залишив свій автомобіль марки «Hyundai» д.н.з НОМЕР_1 , чорного кольору, та залишився в ньому ночувати, дочекався поки останній засне, після чого, шляхом відчинення зачиненої фіртки, проник на територію подвір`я, підійшов до вказаного автомобіля, шляхом відчинення передньої пасажирської дверцяти, проник в салон авто, та поки ОСОБА_6 1.11, спав та його дії залишались не поміченими з боку останнього, ОСОБА_4 з переднього пасажирського сидіння таємно викрав мобільний телефон, марки «Samsung galaxy А7» модель SM-A750FN/DS, 4/64 гб, ІМЕІ: НОМЕР_2 в корпусі темно-синього кольору, вартістю 2790 грн. 00 коп., який належить ОСОБА_5 , після чого утримуючи викрадене майно при собі залишив місце події, заподіявши потерпілому ОСОБА_5 , матеріальну шкоду на вказану суму. Своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненими повторно, поєднаними з проникненням у сховище, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України . Відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи ОСОБА_4 , якому висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України визнав повністю та пояснив суду, що дійсно в указаний в обвинувальному акті день та час побачивши знайомого ОСОБА_5 , вирішив за ним прослідувати. Побачив, що останній залишив свій автомобіль марки на території подвір`я, де проживає мати ОСОБА_5 , та залишився в ньому спати, потім, проник всередину автомобіля, та поки ОСОБА_5 , спав таємно викрав мобільний телефон, зазначив, що він щиро розкаюється у вчиненому. Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився надав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити в його відсутність, зазначив, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, щодо призначення міри покарання покладається на розсуд суду. Враховуючи те, що обвинувачений повністю визнав себе винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого. За таких обставин суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена. Його дії мають правильну правову кваліфікацію за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненене повторно, поєднане з проникненням у сховище. Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначає покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння нових злочинів, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно зі ст.66 КК України є щире каяття, яке виражається у повному визнанні винуватості в обсязі обвинувачення, негативному ставленні до скоєного, повне відшкодування завданих потерпілому збитків та активне сприяння в розкритті злочину. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.67 КК України не встановлено. Як особа молодого віку ОСОБА_4 неодружений, на утриманні осіб не має, не працює, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, раніше судимий.
Згідно ст.12 КК України вчинений ОСОБА_4 злочин передбачений ч.3 ст. 185 є тяжким злочином. Згідно ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Отже, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який раніше судимий, за аналогічні злочини, не відбувши покарання за попереднім вироком, вчинив новий умисний, корисливий злочин у період іспитового строку, що свідчить про стійкість протиправної поведінки обвинуваченого, його небажання виправитись, нормально адаптуватись в суспільстві та притримуватись загальноприйнятих в ньому норм та правил, предмет злочинного посягання та його вартість, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 не можливо без ізоляції від суспільства і йому слід обрати покарання відповідно до санкції частини статті, яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі. Згідно п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з подальшими змінами та доповненнями) за сукупністю вироків (ст.71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

Відповідно до п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з подальшими змінами та доповненнями) у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання. За роз`ясненнями, що містяться в п.10 згаданої Постанови, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК. Відповідно до ст.71 КК України та роз`яснень, які містяться в п.25 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинання одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення після постановлення вироку Лугинського районного суду Житомирської області від 03.12.2020 року, яким він був засуджений за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі зі встановленням відповідно до ст.75 КК України іспитового строку тривалістю 3 роки, покарання ОСОБА_4 суд призначає за правилами, передбаченими ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попередній вироком, яка становить 5 (п`ять) років. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. На думку суду, саме такий вид покарання за даних обставин буде достатнім та необхідним для виправлення й перевиховання обвинуваченого та забезпечить запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Рішення про речові докази приймається відповідно до ст.100 КПК України. Відповідно до ст.124 КПК України документально підтверджені процесуальні витрати по кримінальному провадженню підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави, В даному кримінальному провадженні запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався. Керуючись ст.ст.368-371, 373-374 КПК України,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання - у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Лугинського районного суду Житомирської області від 03.12.2020 року у виді 2 (двох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту його затримання в порядку приведення вироку до виконання.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 686,48 грн. процесуальних витрат на проведення судово товарознавчої експертизи (Висновок експерта №СЕ-19/106- -21/10533-ТВ).

Речовий доказ у кримінальному провадженні:

- мобільний телефон, марки «Samsung galaxy А7» модель SM- A750FN/DS, 4/64 гб, ІМЕІ: НОМЕР_2 в корпусі темно-синього кольору, повернутий власнику під розписку на відповідальне зберігання залишити ОСОБА_5 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.
Згідно ч.2 ст.394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1 копія згідно з оригіналом