УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2021 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000506 від 12.10.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

1.Фактичні обставини даного кримінального провадження та обґрунтування поданого клопотання.
Як вбачається з клопотання, другим слідчим відділом ТУ ДБР у м. Миколаєві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000506 від 12.10.2021 за фактом зловживання службовим становищем службовими особами Одеської митниці та Держприкордонслужби України, які в інтересах третіх осіб сприяли у незаконному контрабандному експортному переміщенні через митний кордон України підакцизних товарів (цигарок) до країн ЄС.
На теперішній час установлено, що групою осіб організовано канал експортного контрабандного переміщення через митний кордон України підакцизних товарів (тютюнових виробів) без марок акцизного збору, з приховуванням від митного та прикордонного контролю шляхом поміщення до пакувань з товарами промислової та продовольчої групи (різних різновидах солі), з подальшим переправленням до портів країни ЄС водним транспортом з порту Ізмаїл, та реалізацією у країнах ЄС з ухиленням від оподаткування.
До вказаної злочинної схеми входять, зокрема, службові особи ТОВ «Ньюенерджі», які використовуючи для укриття підакцизних товарів, з порушенням вимог перевезення товарів під митним забезпеченням, організовують поміщення до пакувань солі (слінг-бегів) підакцизних товарів, та у подальшому готують та подають до митного оформлення документи, у яких не відображаються правдиві відомості щодо товару, який експортується до країн ЄС.
На підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.10.2021, за місцем здійснення господарської діяльності ТОВ «Ньюенерджі» у двохповерховій будівлі за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Нахімова, 296 в, проведено обшук. Під час проведення обшуку виявлено та вилучено, речі та документи, перелік яких міститься у клопотанні.
Сторона обвинувачення звертається з клопотанням, обґрунтовуючи його тим, що у ході досудового розслідування, з метою збереження та запобігання знищення вилученого майна, виникла необхідність у накладенні арешту на нього.
2. Висновки слідчого судді.
Дослідивши подане клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
2.1. Норми законодавства, якими керується слідчий суддя при вирішенні клопотання про арешт майна.
Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України, визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 1ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

2.2. Вирішення питання щодо відповідності клопотання про арешт майна ст. 171 КПК України.
Слідчим суддею встановлено, що подане стороною обвинувачення клопотання про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.
В порушення вимог ч. 3 ст. 171 КПК України, стороною обвинувачення до клопотання не були долучені матеріали, які б обґрунтовували всі доводи, викладені в клопотанні, що позбавляє слідчого суддю дослідити належним чином обставини кримінального правопорушення.
Крім того, у клопотанні сторони обвинувачення не зазначені підстави, мета та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, взагалі не розкрито, яке відношення наведені у клопотанні речі та документи мають саме до цього кримінального провадження, не визначений процесуальний статус зазначеного у клопотанні майна, відповідно до вимог ст. 98 КПК України.
В клопотанні про арешт майна сторона обвинувачення обмежується виключно формальним цитуванням положень КПК України та припущеннями, що вилучене майно відповідає критеріям речових доказів, проте будь-яких обґрунтувань викладених обставин клопотання сторони обвинувачення не містить.
2.3. Висновки слідчого судді.
Беручи до уваги викладені обставини у сукупності, на думку слідчого судді, подане клопотання про арешт майна підлягає поверненню прокурору, для належного оформлення відповідного клопотання, з належним зазначенням та відповідним обґрунтуванням необхідності дії вказаного заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна в рамках такого кримінального провадження.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000506 від 12.10.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України повернути прокурору.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1