ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/392/21 Номер провадження 11-кп/814/805/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000007 від 06.01.2021 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Лубни, громадянина України, українця, одруженого, пенсіонера, мешканця АДРЕСА_1 , не судимого, інваліда 2-ї групи,-

за апеляційною скаргою заступника керівника Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 квітня 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_8 визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням обов`язків, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення судової експертизи в сумі 1144 гривень 15 копійок.

По справі вирішено питання щодо речових доказів.

За вироком суду, 06.01.2021 о 10 годині 20 хвилин, ОСОБА_8 керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем «ВАЗ 210994-20» державний номер НОМЕР_1 рухався по проїжджій частині вулиці Монастирської м. Лубен Полтавської області в напрямку вулиці Вишневецьких. Де проїжджаючи навпроти будівлі Лубенського міськрайонного суду, що по вул. Монастирській, 17, в м. Лубни, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного відповідною розміткою та дорожніми знаками, не прийняв своєчасно заходів щодо зменшення швидкості та зупинки транспортного засобу, не переконався належним чином, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, внаслідок чого своїми діями створив таку небезпеку і в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , котрий перетинав проїзну частину, по вищезазначеному нерегульованому пішохідному переході, з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля під керуванням водія ОСОБА_8 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 , отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, лінійного перелому тім`яної кістки зліва з переходом на потиличну кістки та стінки основної пазухи (основу черепу), гематосинус основної пазухи зліва, забою головного мозку середнього ступеня тяжкості, геморагічних забою лобних долей з після травматичним субарахноїдальним крововиливом з набряком головного мозку, закритий перелом верхньої третини лівої малогомілкової кістки, множинні садна обличчя зліва та лівої кисті, які утворились від дії тупого (тупих), предмету (предметів), або при ударі об такий, можливо при ДТП, в указаний в постанові строк і по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя.

Вказаними діями водій ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п. 18.1, «Правил дорожнього руху України» затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 (надалі Правила дорожнього руху України), хоча мав можливість та повинен був їх виконувати. Зазначений пункт Правил дорожнього руху України означає:

п. 18.1. «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.»

Згідно висновку експерта № 58 від 22.01.2021 за результатами проведеної автотехнічної експертизи в описаній вище дорожній обстановці в діях водія автомобіля «ВАЗ 210994-20» державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 маються невідповідності вимогам п. 18.1. Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з виникненням вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та її суспільно небезпечними наслідками.

В умовах даної пригоди водій ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_11 шляхом виконання вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод, котрі б не дозволили йому виконати вимоги даних пунктів Правил.

В апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про скасування вироку суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Просить ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання звільнити з випробуванням та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На переконання прокурора, суд у порушення вимог ст. 75 КК України безпідставно звільнив ОСОБА_8 від відбування призначеного судом додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Інші учасники процесу вирок суду не оскаржили.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, думку прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_7 , які при вирішенні скарги поклалися на розсуд суду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Судом у відповідності до положень ст.349 КПК України об`єктивно встановлені фактичні обставини вчинення злочину, які ніким під час судового розгляду не оспорювалися, і правильно кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що вирок суду є незаконним в частині визначення покарання обвинуваченому і підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме: застосування закону, який не підлягав застосуванню при призначенні покарання.

Так. суд призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України суд звільнив ОСОБА_8 від призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік, з покладенням обов`язків, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 76 КК України.

Так, суд при застосуванні положень ст.75 КК України звільнив ОСОБА_8 від відбування з випробуванням як основного, так і додаткового покарання.

Виходячи зі змісту ст.75 КК України та у відповідності до абз.1 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (зі змінами), частиною 1 статті 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

З огляду на викладене, суд першої інстанції у порушення зазначених вимог закону безпідставно звільнив ОСОБА_8 від відбування додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами на підставі ст.75 КК України.

Вирішуючи питання призначення додаткового покарання суд враховує, що ОСОБА_8 вчинив необережний, але тяжкий злочин, приймає до уваги наслідки вчиненого злочину, так як потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, а також враховує дані про особу обвинуваченого, який має похилий вік, є пенсіонером та інвалідом.

Таким чином на підставі вказаного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для звільнення обвинуваченого від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Застосування статті 75 КК України до основного покарання обвинуваченому визначеному судом, колегія суддів вважає правомірним та обґрунтованим, оскільки обвинувачений в добровільному порядку частково відшкодував витрати на лікування потерпілому, який претензій до обвинуваченого не має.

Таким чином, на підставі вказаного апеляція прокурора підлягає задоволенню з підстав в ній зазначених.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 квітня 2021 року щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 3 роки позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1рік

Покласти на ОСОБА_8 обовязки передбачені ч.1 п.2 ст. 76 КК України

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання,

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4