Справа № 462/847/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/153/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2021 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційною скаргою прокурора відділу військової прокуратури Західного регіону України ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 02 серпня 2019 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, проживаючого на АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 410 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

цим вироком ОСОБА_7 визнано невинним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 410 КК України та виправдано за відсутності в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 410 КК України.

Цивільний позов заступника прокурора Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави Міністерства оборони України до ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди завданої кримінальним правопорушенням залишено без розгляду.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з пред`явленим обвинуваченням, ОСОБА_7 інкриміновано вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.410 КК України за таких обставин.

05 червня 2003 року наказом Командувача Західного оперативного командування № 107 ОСОБА_7 призначений на посаду помічника начальника центру - начальника фінансово-економічного відділу 124 Центру забезпечення продовольством і зберігання техніки та майна продовольчої служби та проходив службу у цій посаді у військовому званні «майор». У відповідності до вимог ст.ст. 82-84, 88 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальник фінансово-економічного відділу зобов`язаний організувати та вести фінансове господарство, додержуватись фінансової дисципліни, забезпечити контроль за витрачанням коштів, забезпечити збереження грошових документів та ін. Згідно своїх посадових обов`язків, затверджених наказом начальника 124 ЦЗП від 24 листопада 2008 року № 24 та відповідно до «Положення про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України» затвердженого наказом Міністра оборони України від 28 жовтня 2006 року № майор ОСОБА_7 несе відповідальність за стан фінансового господарства, забезпечення коштами потреб 124 ЦЗП, своєчасне виконання зобов`язань перед державним бюджетом. Він повинен знати: Закони України, Укази Президента України та Постанови Кабінету Міністрів України, розпорядження, рішення, нормативно-правові акти органів державної влади та керівні документи фінансових, контрольно-ревізійних та податкових органів з питань організації бухгалтерського обліку і складання звітності, а також інших питань фінансово- господарської діяльності; обов`язки та права посадових осіб Центру щодо організації та ведення військового господарства; організацію управління бухгалтерським обліком та звітності; положення та інструкції з організації бухгалтерського обліку, правила його ведення; порядок оформлення операцій і організацію документообігу за розділами обліку; форми і порядок фінансових розрахунків; порядок приймання, оприбуткування, зберігання і витрати коштів; порядок забезпечення коштами потреб Центру та їх норми; знати і правильно застосовувати у практичній роботі законодавство з фінансово-господарських питань, знати організацію та порядок ведення військового господарства у Збройних Силах України. Крім того, згідно із вимогами п. 3.3.2 Положення про фінансове господарство та своїх службових обов`язків ОСОБА_7 зобов`язаний: організувати і вести фінансове господарство Центру, забезпечити своєчасне і правильне планування та витребовування коштів, дотримуватись фінансової дисципліни, ощадливо ставитись до державних коштів, організувати облік виконання кошторисів доходів та видатків; підписувати чеки та доручення до органу казначейства та установи банку, заявки на грошові кошти, платіжні, розрахунково-платіжні відомості, вести службове листування з фінансових питань; доповідати начальнику Центру про одержання готівки; вживати заходи щодо недопущення нестач, незаконного використання грошових коштів, порушень чинного законодавства; здійснювати контроль за дотриманням касової, фінансової дисципліни Відповідно до вимог п. 3.3.4 Положення про фінансове господарство та розділу 4 п.п. 2, 6 службових обов`язків, ОСОБА_7 несе відповідальність за прийняття до виконання і оформлення документів по операціях, які суперечать вимогам законодавчих та інших нормативних актів, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, юридичним особам і громадянам та встановленому порядку приймання.

13 лютого 2009 року Департаментом фінансів Міністерства оборони України для 124 ЦЗП на 2009 рік затверджений кошторис, у якому не передбачалось видатків на виплату грошової компенсації за продовольче забезпечення. Кредиторської заборгованості у 124 ЦЗП по виплаті компенсації за продовольчий пайок перед військовослужбовцями та колишніми військовослужбовцями Центру та іншими військовослужбовцями не було. У травні-червні 2009 року до ОСОБА_7 в приватному порядку, звернулись сторонні особи, які не проходили військову службу у НОМЕР_1 ЦЗП і не перебували на продовольчому забезпеченні, не мали жодного відношення до центру і повідомили про нібито наявність у них судових рішень щодо стягнення з Центру компенсації за неотриманий продовольчий пайок. Знаючи порядок виплати грошових коштів за судовими рішеннями, ОСОБА_7 використав зазначену інформацію з метою в подальшому викрасти військове майно - грошові кошти 124 ЦЗП. З цією метою, 02 червня 2009 року ОСОБА_7 , в порушення вимог п.п. 5.25, 5.26 Положення про фінансове господарство направив заявку на збільшення кошторису 124 ЦЗП за КЕКВ 1133 «Продукти харчування», маючи на меті у подальшому привласнити військове майно - грошові кошти 124 ЦЗП. У зазначеній заявці ОСОБА_7 надав недостовірну інформацію, що виконавча служба м. Львова нібито зобов`язує 124 ЦЗП на виконання рішень судів у червні 2009 року виплатити компенсацію за неотриманий продовольчий пайок, а в іншому разі, в липні 2009 року буде накладено арешт на рахунки Центру для примусового виконання судових рішень.

На цей час ОСОБА_7 було достовірно відомо, що у 124 ЦЗП рішень суду з приводу стягнення компенсації за неотриманий продовольчий пайок, позовних заяв та викликів до суду з даного приводу, не надходило, рахунки Центру органами державної виконавчої служби не арештовувались та виконавчі провадження про примусове виконання рішень суду не відкривались.

У подальшому, порушуючи вищенаведені вимоги п. 5.26 Положення про фінансове господарство, ОСОБА_7 направив виготовлену ним заявку не до виконавця програми «Продовольче забезпечення» - Центрального управління продовольчого забезпечення тилу ІНФОРМАЦІЯ_2 , як це передбачено, а у Головне фінансово-економічне управління Збройних Сил України, вказавши визначену ним на власний розсуд суму 2780460,00 грн., яка не була підтверджена будь-якими документами чи розрахунками фінансово-економічної служби Центру. 14 липня 2009 року Головним фінансово-економічним управлінням Збройних Сил України відповідно до розподілів № 170 та № 174 Державного департаменту закупівель Міністерства оборони України на підставі поданої ОСОБА_7 заявки від 02 червня 2009 року, на розрахунковий рахунок Центру перераховано грошові кошти у сумі 950000,00 грн. по КЕКВ 1133 «Продукти харчування» майор ОСОБА_7 , як помічник начальника центру - начальник фінансово-економічного відділу 124 ЦЗП відповідно до вимог п. 5.6 Положення про фінансове господарство, у процесі фінансового планування відповідно до своїх повноважень, зобов`язаний забезпечити законне та ефективне використання виділених у його розпорядження коштів. Натомість, у липні 2009 року, реалізуючи свій умисел на привласнення військового майна НОМЕР_1 ЦЗП - грошових коштів в сумі 950000,00 грн. ОСОБА_7 отримав у приватному порядку на території Центру від сторонніх осіб, які не проходили службу в Центрі, не перебували на продовольчому забезпеченні і не мали жодного відношення до Центру та підстав для стягнення коштів, судові документи - постанову суду від 19 січня 2009 року № 2-а,-59/2009р. та виконавчий лист від 12 лютого 2009 року № 2-а-59/2009р., які у передбаченому законом порядку судовими органами на території України не приймались та не видавались. Про отримання вказаних судових документів ОСОБА_7 доповів ТВО начальника 124 ЦЗП ОСОБА_10 та за рішенням останнього, був визначений відповідальним виконавцем цих документів і відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, як службова особа, зобов`язаний був діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Проте, ОСОБА_7 в порушення вимог ц.п. 1.4, 4.5, 4.7 Інструкції з організації представництва інтересів військової частини під час розгляду справ судами загальної юрисдикції, ведення претензійно-позовної роботи та виконання рішень судів, затвердженої наказом Міністра оборони України від 14.12.2007 №686 (далі - Інструкція), зловживаючи службовим становищем, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, з корисливих мотивів, діючи в особистих інтересах отримані судові документи не зареєстрував, від юрисконсульта Центру приховав, жодних заходів для оскарження не вжив та ОСОБА_10 про можливість оскарження даного рішення в апеляційному порядку, не доповів. Вчиняючи дії щодо привласнення військового майна НОМЕР_1 ЦЗП - грошових коштів в сумі 950000,00 грн. ОСОБА_7 надав вказівку бухгалтеру ОСОБА_11 виготовити платіжне доручення від 31 липня 2009 року № 274 та заявку на видачу готівки, які він разом з вказаним судовим рішенням та виконавчим листом, які у передбаченому законом порядку судовими органами на території України не приймались та не видавались, подав до Управління державного казначейства у Залізничному районі м. Львова, як підставу для отримання готівки. 31 липня 2009 року ОСОБА_7 разом з касиром ОСОБА_12 отримав в установі обслуговуючого банку готівку в сумі 950000,00 грн., які були поміщені в касу 124 ЦЗП. Цього ж дня, ОСОБА_7 усунув підлеглу-касира ОСОБА_12 від видачі готівки шляхом надання їй вказівки щодо залишення приміщення каси та повідомивши останню про намір особисто здійснити нібито видачу цих коштів, проте в порушення вимог п. 4.8 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, акт про результати перерахування і передавання цінностей, не склав і ТВО начальника Центру про це не повідомив, військове майно 124 ЦЗП - грошові кошти в сумі 950000,00 грн. ОСОБА_7 привласнив, розпорядившись ними на власний розсуд. Тоді ж, з метою приховати цей факт ОСОБА_7 склав роздавальну відомість № 64 про нібито видачу грошових коштів в сумі 950000,00 грн. стороннім особам, які не проходили службу у 124 ЦЗП і не перебували на продовольчому забезпеченні і жодного відношення до Центру не мали. З метою надання вигляду законності нібито проведеній фінансовій операції ОСОБА_7 , зловживаючи своїм службовим становищем, в порушення вимог п. 1.18 Положення з бухгалтерського обліку в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 21 червня 2007 року № 363, без належно оформлених первинних документів, які повинні містити достовірні дані, надав вказівку підлеглій йому касиру ОСОБА_12 провести списання суми у касовій книзі та інших фінансово-звітних документах, що засвідчив своїм підписом. Тим самим, ОСОБА_7 , безпідставно списав з обліку бюджетні кошти за КПКВ 2101020/3 КЕКВ 1133 ст. 0430 у сумі 950000,00 грн. як такі, що виплачені по судовому рішенню від 19 січня 2009 року № 2-а-59/2009 р. та виконавчому листу від 12 лютого 2009 року № 2-а-59/2009р., оскільки офіційно таке рішення суду та виконавчий лист до Центру не надходило та судами України не приймались.

Мотивуючи своє рішення суд першої інстанції зазначив, що висновки сторони обвинувачення щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину є непереконливими, суперечливими та передчасними, обвинувачення ґрунтується виключно на припущеннях.

На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.410 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з позбавленням займати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та фінансово-господарських обов`язків на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності на строк 3 роки.

Цивільний позов в інтересах держави в особі військової частини НОМЕР_2 до підсудного ОСОБА_7 на суму 950 тис. грн., задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, значну частину з наданих показань свідків суд у вироку проігнорував та оцінки їм не надав. Вина ОСОБА_7 підтверджується наявними у матеріалах провадження доказами. Суд не надав оцінки показанням свідка ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також листу УДК у Залізничному районі м. Львова щодо надання обвинуваченим у казначейство постанови Шевченківського районного суду м. Львова, а не Замостянського районного суду м. Вінниці. Показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 викладені у вироку у спотвореному вигляді. Судом не надана оцінка показанням ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , свідка ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 . Вважає, що показання свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 не спростовують обвинувачення, як зазначив суд першої інстанції, а навпаки його підтверджують. Стверджує, що суд дійшов необґрунтованого та хибного висновку про виділення коштів 124 ЦЗП ще у березні 2009 року, що спростовується показаннями свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_33 . Звертає увагу на те, що суд у вироку не навів показань ОСОБА_7 щодо виділення 124 ЦЗП додаткового цільового фінансування. Вважає, що під час судового розгляду кримінального провадження були досліджені всі докази обвинувачення, якими підтверджується , що лист від 02.06.2009 року на адресу Головного фінансово-економічного управління ЗУ України містив недостовірну інформацію, ініціатива щодо його складання повністю виходила від обвинуваченого. Вважає необґрунтованим висновок суду щодо ймовірного існування рішення суду щодо стягнення з ЦЗП 124 грошових коштів. Суд дійшов до хибного висновку про відсутність заподіяння державі матеріальної шкоди на суму 950000 гривень. Суд необґрунтованого відхилив твердження сторони обвинувачення про неправомірність видачі саме обвинуваченим коштів та відсторонення бухгалтера ОСОБА_22 від видачі коштів. Вважає безпідставним висновок суду про втарту саме стороною обвинувачення документів, які стали підставою для списання обвинуваченим коштів на суму 950000 гривень, а саме рішення суду, виконавчого листа та роздавальної відомості. Не погоджується із висновком суду про те, що стороною обвинувачення не виконано вимоги ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 24 вересня 2013 року у вказаному провадженні, де чітко вказано, що під час нового розслідування справи належить вчинити слідчі дії для встановлення осіб, яким було виплачена кошти та з`ясувати питання чи мали вони стосунок до військової частини, де і за яких обставин отримали постанову суду та виконавчий лист.

На апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_34 захисник ОСОБА_7 подав заперечення, в яких просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В мотивах поданих заперечень захисник зазначає, що визнання прокурором факту невиконання ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 24 вересня 2013 року підтверджує відсутність доказів вини обвинуваченого у вчиненні злочину. Вважає недоведеним доказами та надуманим обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_7 . Доводи апеляційної скарги спростовуються показаннями свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_30 , ОСОБА_18 . Доводи прокурора про привласнення обвинуваченим грошових коштів у сумі 950000 гривень жодними доказами не підтверджується. Доводи прокурора про те, що рішення Замостянського районного суду м. Вінниці №2а-59/2008 від 19.11.2008 року та виконавчий лист від 12.02.2008 року судовими органами не видавалися, вважає припущеннями. Доводи прокурора про те, що обвинувачений не мав права особисто проводити виплату коштів у касі фінансового відділу та він неправомірно відсторонив касира від видачі коштів ж безпідставними, оскільки це входить до його повноважень.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку обвинуваченого та захисника, які заперечили апеляційні вимоги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.
Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Ст. 412 КПК України передбачено, що істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно вимог ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; а у резолютивній частині має бути зазначено рішення про визнання особи невинуватою у пред`явленому обвинуваченні та про її виправдання.

Колегією суддів встановлено, що суд допустив суперечності у своєму вироку.

Так, у мотивувальній частині вироку суд першої інстанції зазначив, що висновки сторони обвинувачення щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину є непереконливими, суперечливими та передчасними, обвинувачення ґрунтується на виключно припущеннях.

Вказане на думку колегії суддів фактично свідчить про виправдання ОСОБА_7 за п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з не доведенням вчинення ним злочину.

Натомість у резолютивній частині вироку підставою виправдання суд першої інстанції вказав відсутність у діях ОСОБА_7 складу злочину, тобто про відсутність одного з чотирьох елементів складу злочину, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, є іншою підставою для ухвалення виправдувального вироку.

Враховуючи вищенаведені порушення, суд першої інстанції допустив невідповідність своїх висновків, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження навівши дві взаємовиключні підстави для виправдання особи, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону та таким, що перешкодило йому ухвалити законний та обґрунтований вирок, та унеможливлює, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, перевірку цих обставин судом апеляційної інстанції.

Відтак колегія суддів приходить до переконання, що вирок суду слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду суду першої інстанції необхідно перевірити в судовому засіданні доводи, викладені в апеляційній скарзі, ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу прокурора відділу військової прокуратури Західного регіону України ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 02.08.2019 року відносно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4