Справа № 309/3059/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

06.01.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурорки ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/564/21 за апеляційною скаргою прокурора Хустської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И В:

Вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 27 вересня 2021 року,
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта професійно-технічна, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, який суд визначає в один рік, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 зобов`язано: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вироком ухвалено відповідно до ст. 165 КВК України іспитовий строк ОСОБА_7 обчислювати з моменту проголошення вироку, а саме 27 вересня 2021 року.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь Львівського НДЕКЦ 5317 грн.38 коп за проведення молекулярно-генетичної експертизи від 30 листопада 2020 року № 14/636 ; 2726 грн 06 коп за проведення молекулярно-генетичної експертизи від 19 січня 2021 року № 14/637 та 4317 грн 39 коп за проведення молекулярно-генетичної експертизи від 17 грудня 2020 року № 14/638.

Ухвалено речові докази у справі, а саме ніж та рукоятку до нього, які приєднані до матеріалів справи, відповідно до постанови слідчого від 29 травня 2020 року, після набрання вироком законної сили - знищити.
Речовий доказ у справі, а саме чоловічу куртку, яка приєднана до матеріалів справи відповідно до постанови слідчого від 26 січня 2021 року після набрання вироком законної сили - повернути власнику.

Відповідно до вироку, органом досудового розслідування ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України в тому, що він 29.05.2020, приблизно о 18:30 год, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , під час сварки зі своїм сином ОСОБА_8 , маючи раптово виниклий намір на умисне протиправне заподіяння смерті останньому, усвідомлюючи протиправність карність та суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно небезпечних наслідків, стоячи навпроти свого сина, схопив зі стола кухонний ніж та наніс останньому удар ножем в область грудної клітки, спричинивши йому, відповідно до судово - медичної експертизи № 123 від 23.06.2020, тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото різаного поранення грудної клітки з пошкодженням середостіння та нижньої долі лівої легені, не проникаючої колото різаної рани передньої поверхні грудної клітки справа. Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії колюче ріжучих предметів, типу клинка, що діяли по механізму удару та тертя-ковзання і можуть вкладатися в час події, що мала місце 29.05.2020.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що вирок є незаконним і підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, унаслідок його м`якості. Вважає, що судом безпідставно перекваліфіковано дії ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України. Так, на переконання апелянта, суд дійшов хибного висновку про те, що обвинувачений не мав наміру вбивати потерпілого ОСОБА_8 , а заподіяв лише тяжке тілесне ушкодження, оскільки судом не враховано знаряддя (кухонний ніж) та спосіб вчинення злочину (2 удари) і сам характер поранення. При цьому, прокурор зазначає, що місцевий суд при призначенні покарання взяв до уваги тільки пом`якшуючі обставини, однак залишив поза увагою наявність обставин, що обтяжують покарання, а саме те, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винуватим за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України за кваліфікуючими ознаками закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне заподіяння смерті іншій людині та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду : прокурори ОСОБА_5 , яка просила апеляційну скаргу задовольнити частково, вирок скасувати, направивши кримінальне провадження на новий судовий розгляд до місцевого суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Так, відповідно до ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України судове рішення (вирок), який ухвалюється іменем України, є найважливішим актом правосуддя в кримінальних справах, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, у тому числі ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням, передбачених цим Кодексом, вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням у ньому належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначаються : формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення ; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів ; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення ; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання ; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому ; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду ; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; диспозитивність; гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами.

Колегія суддів уважає, що при розгляді кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції не дотримані передбачені ст. 7 КПК України загальні засади кримінального провадження, допущена неповнота та поверховість при дослідженні його фактичних обставин ; постановлений вирок містить істотні недоліки, у зв`язку із чим його не можна визнати законним та обґрунтованим. Тому апеляційні скарги у частині незаконності та необґрунтованості вироку підлягають задоволенню з таких підстав.

Так, з мотивувальної частини вироку вбачається, що «органом досудового розслідування ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України в тому, що він 29.05.2020, приблизно о 18:30 год, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , під час сварки зі своїм сином ОСОБА_8 , маючи раптово виниклий намір на умисне протиправне заподіяння смерті останньому, усвідомлюючи протиправність карність та суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно небезпечних наслідків, стоячи навпроти свого сина, схопив зі стола кухонний ніж та наніс останньому удар ножем в область грудної клітки, спричинивши йому, відповідно до судово - медичної експертизи № 123 від 23.06.2020, тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото різаного поранення грудної клітки з пошкодженням середостіння та нижньої долі лівої легені, не проникаючої колото різаної рани передньої поверхні грудної клітки справа. Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії колюче ріжучих предметів, типу клинка, що діяли по механізму удару та тертя-ковзання і можуть вкладатися в час події, що мала місце 29.05.2020».

Окрім цього, з мотивувальної частини вироку вбачається, що судом першої інстанції діяння ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент спричинення.

Вказане свідчить про те, що суд першої інстанції, всупереч приписів ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку не зазначив формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення ; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів ; докладні мотиви зміни обвинувачення.

Зазначивши у мотивувальній частині вироку про пред`явлене органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачення за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, суд у мотивувальній частині вироку в порушення вимог ст. 374 КПК України та роз`яснень, які Пленум Верховного Суду України дав у п. 17 постанови від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку« (зі змінами, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 1993 року № 3 та від 3 грудня 1997 року №12), не вмотивував висновки про прийняття одних і відхилення інших доказів, а лише формально послався на зміст цих доказів, у тому числі, не вказав на мотиви не врахування окремих доказів, а саме, на підстави, з яких відхилив показання обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 , відповідно до змісту яких, під час сварки потерпілий ОСОБА_8 схопив обвинуваченого ОСОБА_7 руками за шию і почав душити, в зв`язку з чим останній, відштовхнув потерпілого, який схопивши ніж, що лежав на кухонній шафі, почав наближатись до обвинуваченого, який наніс у ділянку грудної клітки потерпілому удар ножем, яким різав хліб.

Вказане свідчить про те, що суд першої інстанції не вмотивував висновок про прийняття до уваги чи відхилення показань обвинуваченого та потерпілого, внаслідок чого припустився неповноти та поверховості при дослідженні фактичних обставин справи.

Окрім того, у порушення вимог ст. 374 КПК України та роз`яснень, які Пленум Верховного Суду України дав у п. 16 вказаної вище постанови Пленуму, в мотивувальній частині вироку суд у підтвердження вини ОСОБА_7 послався на такий доказ: протокол проведення за участю обвинуваченого ОСОБА_7 слідчого експерименту з фототаблицею, не давши йому аналіз не зазначивши які саме фактичні обставини цей доказ підтверджує (а.с. 209 ).

З журналу судового засідання вбачається, що суд, встановивши обсяг доказів, що підлягають дослідженню, прийняв рішення про виклик і допит судом свідків, які неодноразово не з`являлись до суду, однак таких допитано не було, і при цьому судом рішення про відмову в допиті свідків, що не з`явились, не приймалось і при цьому не були з`ясовані причини неявки свідків до суду.

Окрім того, судом першої інстанції у порушення вимог ст. 357 КПК України не досліджувались речові докази.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі, колегія суддів вважає такими, що підлягають до ретельної перевірки та відповідної оцінки, з огляду на встановлені фактичні обставини кримінального правопорушення, на дані про особу обвинуваченого, - застосування положень ст. 75 КК України при призначенні покарання вважає передчасним, належним чином не вмотивованим, - таким, що не відповідає вимогам матеріального права.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що, якщо при новому розгляді кримінального провадження доведеною буде вина ОСОБА_7 в умисному скоєнні ним кримінально протиправних дій, що посягають на життя та здоров`я потерпілого, визнанні обґрунтованості вищевказаних доводів апеляційної скарги прокурора про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним про його особу, то призначене ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням, є занадто м`яким.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів бере до уваги таке : сторона обвинувачення в апеляційній скарзі не вказувала на необхідність дослідження апеляційним судом доказів з метою усунення неповноти, суперечностей у доказах, зокрема, про допит обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого; не заявляла клопотань про дослідження апеляційним судом доказів, наданих стороною обвинувачення та захисту ; що, з огляду на положення ст. ст. 404, 405 КПК України, перешкодило апеляційному суду постановити судове рішення без направлення кримінального провадження на новий судовий розгляд.
Отже, судом першої інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке колегія суддів Закарпатського апеляційного суду не може виправити, використовуючи свої повноваження, що у свою чергу, відповідно до ст. ст. 412, 415 КПК України, є підставою для скасування вироку із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі. Приймаючи рішення про призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції береться до уваги те, що вищевказані порушення вимог кримінального процесуального закону та неповнота судового розгляду має бути усунута саме судом першої інстанції. Тому доводи апеляційної скарги прокурора про постановлення апеляційним судом нового вироку відхиляються.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги прокурора про незаконність вироку в зв`язку з недотриманням вимог кримінального процесуального закону, неповнотою та поверховістю при дослідженні фактичних обставин справи, невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає обґрунтованими, такими, що підлягають до ретельної перевірки, відповідної оцінки та належного вмотивування під час нового судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути вказані вище недоліки, повно, всебічно та об`єктивно розглянути матеріали кримінального провадження, дати належну оцінку пред`явленим сторонами обвинувачення та захисту доказам у їх сукупності і прийняти рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону постановити законний та обґрунтований вироку, з урахуванням положень ст. ст. 370 - 374 КПК України.
Оскільки клопотання щодо застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 прокурором не заявлялось, тому апеляційним судом у цій частині питання не вирішувалось.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав прокурор Хустської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 , задовольнити частково.
Вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 27 вересня 2021 року щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України ОСОБА_7 , - скасувати, а кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 направити на новий судовий розгляд до цього ж суду в іншому складі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: