ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 629/275/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/2644/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.115 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , без участі потерпілої ОСОБА_11 , належним чином повідомленої про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , а також захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 05 2021 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Зміст оскарженого судового рішення суду першої інстанції.

Вищевказаним вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, військовослужбовця військової служби за контрактом, заступника командира бойової машини-навідника оператора військової частини НОМЕР_1 , солдата, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України та призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Курилівка, Куп`янського району, Харківської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працюючого водієм ПАТ «Укрпошта», військовослужбовця військової служби за контрактом, механіка-водія військової частини НОМЕР_1 , солдата, неодруженого, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України та призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу обвинуваченим ОСОБА_7 і ОСОБА_9 залишено раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою на гауптвахті відділення військової служби правопорядку ІНФОРМАЦІЯ_4 (за адресою: АДРЕСА_3 ).

Визначено, що термін відбуття покарання обвинуваченим ОСОБА_7 і ОСОБА_9 слід обчислювати з 31 07 2018 року.

Зараховано ОСОБА_7 і ОСОБА_9 в рахунок відбуття покарання термін тримання під вартою з 31 07 2018 року.

Вирішено питання щодо речових доказі та судових витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що в період часу, приблизно з 22 год. 30 хв. 25 07 2018 року до 03 год. 18 хв. 26 07 2018 року, більш точних часу та дати в ході судового розгляду не встановлено, військовослужбовці військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_7 , солдат ОСОБА_9 , перебували поблизу котельної, що знаходиться поряд із територією військової частини НОМЕР_3 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , де під час вживання спиртних напоїв з військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_13 у ОСОБА_9 на підставі раптово виниклих особистих неприязних відносин розпочалася сварка з останнім, до якої на боці ОСОБА_9 приєднався ОСОБА_7 . Під час вказаної сварки ОСОБА_9 кулаком правої руки наніс один удар по голові ОСОБА_13 , після чого останній впав на землю обличчям донизу. В подальшому, почергово ОСОБА_9 та ОСОБА_7 руками та ногами хаотично нанесли не менше 10 ударів ОСОБА_13 по різним частинам тіла, спричинивши останньому фізичний біль.

Після цього ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, побоюючись наслідків за свої протиправні дії стосовно ОСОБА_13 , за попередньою змовою, маючи єдиний умисел на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_13 , щоб останній не зміг повідомити про своє побиття, ОСОБА_7 витягнувши шнурок із капюшону своєї кофти, обмотав шию ОСОБА_13 та спільно з ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи реальну можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у виді смерті ОСОБА_13 та свідомо допускаючи їх настання, взявшись кожен окремо за кінці шнурка та упершись ногами в тіло ОСОБА_13 , з силою затягнули шнурок на шиї останнього, внаслідок чого наступила смерть ОСОБА_13 на місці.

Далі, усвідомлюючи, що ОСОБА_13 не подає ознак життя, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 перенесли його труп до люку колектору зливної води, який знаходився з іншого боку приміщення котельні та скинули в нього труп ОСОБА_14 , після чого залишили місце злочину, повернувшись до казарменого приміщення військової частини НОМЕР_1 .

В результаті злочинних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_9 потерпілому були спричинені: перелом під`язикової кістки в місті з`єднання лівого великого рога з тілом, перелом обох малих рогів під`язикової кістки біля їх основи; перелом щитоподібного хряща у виді сплощення і зміщення виступу гортані по середній лінії; неповний перелом основи правого верхнього рогу щитоподібного хряща; перелом перстнеподібного хряща у виді сплощення кільця зі збільшенням бічного і зменшення передньо-заднього розмірів з масивною кровопідтечністью в області переломів; ділянка зсаднення шкіри по правій боковій поверхні тіла, починаючи від рівня реберної дуги і до рівня гребня клубової кістки між передньопідпахвовій лінії та середньоключичної лінії. Причиною смерті ОСОБА_13 явилась механічна асфіксія внаслідок здавлення шиї.

Вказані дії ОСОБА_7 та ОСОБА_9 кваліфіковані судом за п.12 ч.2 ст.115 КК України як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене за попередньою змовою групою осіб (т.11 а.с.112-134).

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичних обставин даного кримінального провадження, просив оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.

Просив призначити ОСОБА_9 покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Такі вимоги захисник обґрунтував тим, що суд не в повній мірі врахував характеризуючі особу обвинуваченого відомості, а тим, що врахував дав невірну оцінку з обвинувальним ухилом.

Крім того, суд не взяв до уваги, що ОСОБА_9 є учасником АТО, безпосередньо брав участь у бойових діях, мав контузію, після якої має негативні зміни в своєму психологічному стані, а також посттравматичний синдром (т.12 а.с.19-23).

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 також подала апеляційну скаргу, в якій просила оскаржуваний вирок скасувати та призначити новий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції.

В обґрунтування таких вимог зазначила, що однобічність та неповнота досудового слідства та судового розгляду призвели до невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.

Захисник навела версію обвинуваченого щодо подій та зазначила, що фактичні обставини справи ґрунтуються лише на показаннях декількох осіб, які не були очевидцями подій, і крім того, мали неприязні стосунки з обвинуваченим, інші докази по справі не підтверджують вину ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України.

Також вказала, що всі інші докази, які були долучені до матеріалів справи і на думку суду та сторони обвинувачення не підтверджують вину ОСОБА_7 у вчиненні ним інкримінованого злочину, є непрямими доказами, серед яких: показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 неповнолітніх свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ; матеріали, які характеризують особу померлого, акт службового розслідування від 04 08 2018 року; витяг з ЄРДР за №0001433 від 31 07 2018 року; протокол огляду місця події та трупу з план-схемою розташування тілесних ушкоджень на трупі з фототаблицею до нього від 30 07 2018 року; постанова про уточнення місця проведення огляду місця події від 10 02 2019 року; протоколи огляду місця події від 31 07 2018 року та від 01 08 2018 року та фототаблиця до них; протокол тимчасового доступу до речей та документів від 16 08 2018 року, від 08 11 2018 року, від 12 12 2018 року, від 18 12 2018 року; висновок судово-психологічної експертизи №28114/14571 від 15 09 2020 року; виписка з карткового рахунку філії Донецьке ОУ АТ «Ощадбанк»; протокол обшуку від 04 12 2018 року; протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29 11 2018 року; протокол проведення слідчого експерименту від 29 11 2018 року; судово-медичні експертизи №178-ЛЗт/18 від 31 07 2018 року, №12/1639-Дм/18 від 17 08 2018 року, №14/1640-Дм/18 від 17 08 2018 року, №14/1647-Дм/18 від 20 08 2018 року. №14/1648-Дм/18 від 20 18 2018 року, №12-17/283-ЛЗт/18 від 26 11 2018 року; судово-медична експертиза №14/1641-Дм/18 від 17 08 2018 року; судово-медична експертиза №15/720-Дм/2018 від 30 08 2018 року; судова експертиза з дослідження волокнистих матеріалів та виробів з них №28080 від 14 01 2019 року; речові докази по справі.

Наведені докази та показання свідків, на думку захисника, є непрямими доказами.

Також зазначила, що ОСОБА_7 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, не визнав та вказував на відсутність умислу саме на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_13 , вважає себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.119 КК України.

Крім того, на думку захисника, судом не з`ясовано і в оскаржуваному вироку не розкрито обставини щодо попередньої змови обвинувачених у вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, захисник вважає, що під час нового судового розгляду, при ухваленні нового вироку, необхідно замінити занадто суворе покарання на відповідне вчиненому кримінальному правопорушенню (т.12 а.с.24-29).

Обвинувачений ОСОБА_7 також подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуваний вирок скасувати та призначити новий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог він послався на ті ж обставини, що і його захисник, більш повно розкривши причини недостатності кожного із доказів та показань свідків для визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України.

При цьому обвинувачений зазначив про обставини, що мали місце в ніч з 25 07 2018 на 26 07 2018, те ж саме, що і зазначав в суді першої інстанції. Однак уточнив, що коли вони з ОСОБА_9 почали силоміць поміщати ОСОБА_13 до «ями», він опирався, у зв`язку з чим завдали йому ще декілька ударів ногами, для того щоб підбити ноги та руки ОСОБА_13 , якими він впирався в плиту колектора.

Крім того, обвинувачений вказав, що його покази під час затримання 31 07 2018 року були надані під психологічним тиском та фізичним впливом з боку працівників слідчо-оперативної групи Лозівського РВ поліції. Крім того, до приїзду адвоката, працівники слідчо-оперативної групи пропонували заплатити їм певну суму для того, щоб ОСОБА_7 відпустили, не починаючи проведення слідчих дій, а по справі він значився би як свідок.

Вважає, що при новому розгляді даного кримінального провадження судом першої інстанції, його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.127 КК України та ч.3 ст.135 КК України.

Позиції учасників судового апеляційного провадження.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 просила задовольнити її апеляційні вимоги: скасувати оскаржуваний вирок та направити справу в суд першої інстанції на новий розгляд.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію свого захисника. Не заперечував, що наносив потерпілому тілесні ушкодження та проти волі останнього поміщував його разом з ОСОБА_9 у колекторну яму. Вказав, що оскаржуваний вирок слід скасувати та направити кримінальне провадження в суд першої інстанції на новий розгляд, в ході якого кваліфікувати його дії за ч.2 ст.127 КК України та ч.3 ст.135 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 притримувався позиції, викладеної в апеляційній скарзі. Просив задовольнити його вимоги у повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав позицію свого захисника.

Прокурор вважала, що відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника, а також захисника обвинуваченого ОСОБА_9 .

Потерпіла, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Будь-яких заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від неї не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи апелянтів, з`ясувавши думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з матеріалів провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами, проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України не визнав, зазначив про відсутність умислу на умисне вбивство ОСОБА_13 , вважав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.119 КК України, а саме вбивстві через необережність та дав показання, що 25 07 2018 року в казармі військової частини НОМЕР_1 він розпивав спиртні напої з ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , коли алкоголь закінчився, останній поїхав в м. Лозова до магазину, звідки зателефонував, що не може розрахуватися через недостатність готівкових коштів. Після цього він та ОСОБА_9 вирушили в магазин, де придбали пару бокалів пива, забрали ОСОБА_13 , викликали таксі та поїхали в супермаркет АТБ, де купили ще шість літрів пива, три банки напою «Рево» та поїхали до військової частини. Приїхавши на КПП, вони побачили, що караул змінився, і вирішили повернутися до частини через склади. На території речових складів, де немає освітлення, вони розпили напій «Рево», і щоб не гомоніти в частині почали розпивати пиво. В ході вживання алкоголю вони розмовляли про службу, стали голосніше висловлюватися, потім сваритися та кричати. Він та ОСОБА_26 запропонували повернутися до казарми і лягти спати, а ОСОБА_13 був проти і бажав допити пиво, став підвищувати голос. Тоді він та ОСОБА_26 почали його заспокоювати, посилатися на те, що їх може почути караул, що до них всіх за розпивання спиртного може бути застосовано поміщення у «яму». ОСОБА_14 не погоджувався, і вони його почали провчати, спочатку завдали йому запотиличник, але він не вгамовувався, і тоді він та ОСОБА_26 вирішили помістити ОСОБА_27 у «яму», де він поміркує над своєю поведінкою. «Ямою» був визначений колектор, який там знаходився та являв собою бетонну плиту з отвором в ній. Глибина колектору та що в ньому знаходиться йому було не відомо, в колектор він не дивився, було темно, і він бачив лише отвір в плиті. ОСОБА_28 чинив опір, але він та ОСОБА_26 силоміць помістити його у колектор, та сказали, щоб той протверезів, і вони побалакають на свіжу голову, залишили йому пляшку пива та цигарки. Він завдав ОСОБА_27 два запотиличника долонею, ногами не бив, шнурок не використовував. Щоб помістити до колектору, він та ОСОБА_26 брали ОСОБА_28 за руки і за ноги, він підбивав ноги останнього і, можливо, наносив ще удари, яких не пам`ятає. Дані дії вони вчинили, оскільки були в стані алкогольного сп`яніння. Потім він та ОСОБА_26 повернулися до казарми. В казармі вони випрали речи в машинці та допили пиво. Речі прали від бруду. Плям крові на його речах не було. Про те що трапилося, нікому не доповідали. Вранці, коли вони прокинулися, ротний у них цікавився, чи не бачили вони ОСОБА_27 , на що вони відповіли, що ні. Ротний припустив, що ОСОБА_27 міг поїхати додому і вони вирішили, що той на них образився, зібрав речі та уїхав додому, тому не переживали. Зауважив, що не бажав настання смерті ОСОБА_27 , не розумів, як трапилося, що ОСОБА_28 помер, відношення до його смерті він не має. Наступного дня після подій вони не повертались до колектору. Після того, як знайшли тіло ОСОБА_28 , він або ОСОБА_26 не повідомляли командуванню, що там ОСОБА_28 залишили вони.

Обвинувачений ОСОБА_9 винним себе у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України не визнав, зазначив на відсутність умислу на умисне вбивство ОСОБА_13 , вважав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ст.119 КК України, а саме, вбивстві через необережність, підтвердив показання ОСОБА_29 в суді та дав показання, що він, ОСОБА_29 та ОСОБА_28 розпивали спиртне, будь-які дії з ОСОБА_29 по відношенню до ОСОБА_28 вони не планували. Сварка розпочалася випадково, під час сварки шнурок він та ОСОБА_29 не використовували. Він почав бити ОСОБА_28 біля колектору, сутичка тривала близько 15 хвилин, він наніс ОСОБА_27 2 удари кулаком в область щелепи, від чого той впав, а коли ОСОБА_28 знаходився на четвереньках, він бив його ногами. Після цього він та ОСОБА_29 помістили ОСОБА_28 в колектор. ОСОБА_27 чинив опір, тому він продовжував його бити. Не знає, якої глибини був колектор. Не пам`ятає, чиєю ідеєю було помістити ОСОБА_28 в колектор. Чув, що ОСОБА_28 залишався живим, оскільки звідти було чутно хрипи та мукання. Потім він з ОСОБА_29 повернулися до казарми, де він виправ свої речі від крові.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 пояснив про події, які мали місце в ніч з 25 07 2018 на 26 07 2018, те ж саме, що і зазначав в суді першої інстанції, однак уточнив, що коли вони з ОСОБА_9 почали силоміць поміщати ОСОБА_13 до «ями», він опирався, у зв`язку з чим завдали йому ще декілька ударів ногами, для того щоб підбити ноги та руки ОСОБА_13 , якими він впирався в плиту колектора.

Уточнив, що на кваліфікації його дій за ст.119 КК України наполягав не він, а його захисник, він же вважає, що суд першої інстанції мав кваліфікувати його дії за ч.2 ст.127 КК України та ч.3 ст.135 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_9 дав показання аналогічні тим, що давав в суді першої інстанції. Вказав, що визнає свою провину у скоєнні вбивства ОСОБА_13 , однак заперечує, що між ним та ОСОБА_7 була змова.

Незалежно від такої позиції обвинувачених, їх винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого саме п.12 ч.2 ст.115 КК України підтверджується даними як об`єктивних, так і суб`єктивних доказів, які в деталях узгоджуються між собою, є належними та допустимими.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, що містять твердження про припущення та помилковість висновків суду, зазначених у вироку, а також їх суперечність фактичним обставинам справи, мають суто суб`єктивний характер та спрямовані на ухилення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з обраною лінією захисту. Такі твердження апелянтів повністю спростовуються об`єктивними відомостями дослідженими судом першої інстанції в судовому засіданні за участю сторін, внаслідок чого судом їм надано обґрунтовану оцінку в нарадчій кімнаті за наслідками проведення всього судового розгляду.

Зокрема, суд першої інстанції послався у вироку в обґрунтування винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за пред`явленим їм обвинуваченням на низку доказів, які походять з різних джерел, що безпосередньо стосуються події злочину та його наслідків, тому є належними та допустимими доказами.

Так, під час судового розгляду, судом першої інстанції було допитано та надано об`єктивну оцінку показанням наступних осіб:

- потерпілої ОСОБА_15 у судовому засіданні, яка, поміж іншим, зазначила, що 25 07 2018 року її син перестав виходити на зв`язок. Тоді вона звернулась до військкомату, де їй відмовили у наданні відомостей. Наступного дня вона отримала похоронку, їй було надано акт службового розслідування;

- свідка ОСОБА_16 , який повідомив за яких обставин було виявлено тіло потерпілого, встановлено, що то ОСОБА_13 , а також охарактеризував останнього як адекватного, спокійного і не конфліктного солдата-кулеметника, який під час служби добре виконував свої обов`язки. Йому не відомо, чи був у ОСОБА_13 конфлікт з обвинуваченими;

- неповнолітніх свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , які пояснили, за яких обставин ними було виявлено труп невідомого їм чоловіка в колекторі. Також вказали, що неподалік від занедбаної будівлі бачили кров;

- свідка ОСОБА_17 , яка знає про обставини виявлення трупу ОСОБА_13 зі слів неповнолітньої доньки. Після того як донька повідомила, що з іншими дітьми вони знайшли труп, вона прийшла на місце, яке вказала донька, і побачила інших осіб та двох дітей, які також були свідками вказаної події. На вулиці вже було темно, вона світила ліхтарем на телефоні і побачила труп чоловіка, з приспущеними військовими штанами з ременем, головую до низу, біля якого лежав телефон. Вони викликали працівників поліції, після приїзду якої пішли додому. За будівлею недалеко від люку вона бачила лужу крові. Діти розповіли, що в люку побачили труп, знайшли поблизу кров. Калюжа крові була на бетоні, приблизно розміром біля 30 см;

- свідка ОСОБА_18 у судовому засіданні, згідно яких він з 2002 року працює сторожем на військовій частині НОМЕР_1 та вказав, що під час останнього чергування нічого підозрілого не було виявлено. Йому не відомі обставини загибелі військовослужбовця, особа померлого;

- свідка ОСОБА_19 , який працює у ВЧ НОМЕР_1 на посаді сторожа та 26 07 2018 була його зміна. Свідок поміж іншим вказав, що дізнався про виявлений дітьми труп чоловіка від начальника зміни, обставини загибелі військовослужбовця йому не відомі;

- свідка ОСОБА_20 у судовому засіданні, згідно яких з 2002 року працює у військовій частині НОМЕР_1 , де здійснює безпосередній караул (охорону) приміщення всередині. Вказав, що напередодні він працював на посту №4 дальній пост, здійснював охорону шляхом патрулювання. Під час своєї зміни він нічого підозрілого не чув, військовослужбовців не бачив, йшов дощ. Обставини загибелі військовослужбовця йому не відомі, про вбивство дізнались зі слів колег;

- свідка ОСОБА_21 , який працює начальником групи охорони військової частини. Свідок пояснив, що на території військової частини був виявлений труп чоловіка у ямі, на відстані метрів 7-10 від стежки, де проходить маршрут патрулювання сторожа, а саме, біля будівлі бані, пост №3. Труп перебував у ямі, в яку зливали воду, коли працювала баня. Колектор не входить до охоронюваної ним території. Місце, де знайшли труп, знаходиться поряд з його маршрутом. Пояснив, що сторожі охороняють будівлі, відповідають за їх цілісність, тобто за вікна, двері, щоб ті не були зламані, замки, щоб з них не були зірвані печатки. Труп виявив не він. Він зустрів двох дітей і літню жінку, які направлялися в бік будівлі. Його зацікавило куди вони йдуть, тому він пішов за ними. Вони пішли з однієї сторони, а він, обійшовши будівлю, пішов їм назустріч. Коли він вийшов з боку будівлі, під`їхала машина МЧС з слідчою групою. Труп був вже виявлений до нього. Він був присутній, коли діставали і оглядали труп. Труп лежав на дні ями, поряд з трупом знайшли телефон. Було темно. На місці працювали працівники МЧС та слідча група. Напередодні за добу йшов дощ. Труп був одягнутий в військову форму, у багнюці, грудна клітина була темного кольору. Обставини загибелі військовослужбовця йому не відомі. На територію військової частини через КПП здійснюється в`їзд транспорту, а пройти можна вільно. Під час обходів ним колектор ніколи не перевірявся, оскільки в коло обов`язків сторожів входить лише огляд будівель військової частини, мається схема, на якій позначені маршрути патрулювання. По цим маршрутам здійснюється обхід;

- свідка ОСОБА_30 у судовому засіданні, згідно яких разом з обвинуваченими та потерпілим служив в одному батальйоні « ІНФОРМАЦІЯ_5 », проходив контрактну службу з 27 07 2017 року по кінець липня 2018 року. Свідок позитивно охарактеризував потерпілого та зазначив, поміж іншим, що йому відомо, що за тиждень до подій щодо спричинення смерті ОСОБА_28 , останній телефонував ОСОБА_31 та скаржився, що чоловічий колектив військової частини з нього кепкує, особливо ОСОБА_29 з Тризною, а ОСОБА_32 йому передав цю розмову та просив поговорити з хлопцями, урегулювати потенційно назріваючий конфлікт. Але коли він прибув до частини, і спитав у ОСОБА_28 про справи, той відповів, що вже все вирішили, тому розмова з обвинуваченими ним не проводилася. У вечір, коли пропав потерпілий, він його бачив, вони проводили час в компанії Тризни, ОСОБА_29 та інших солдат, пили пиво. Він бачив, що ОСОБА_28 пішов раніше, а після нього пішли і ОСОБА_26 з ОСОБА_29 . Йому відомо, що ОСОБА_29 з ОСОБА_26 ввечері пішли з військової частини, а повернулися вночі, і він чув якийсь гуркіт. Зі слів його товариша по службі йому відомо, що ОСОБА_26 з ОСОБА_29 повернулись в стані алкогольного сп`яніння і зайшли з гуркотом в кімнату, на що їм було зроблено зауваження, після чого вони видалились. Зранку, коли він розмовляв з ОСОБА_26 , останній повідомив, що потерпілого бачили десь біля кіоску, пропонували йому разом кудись піти, на що потерпілий відмовився і пішов за своїми справами, а вони пішли за своїми. Коли ОСОБА_28 зник, він почав хвилюватись, оскільки ОСОБА_28 не був схильний до довгострокової відсутності. ОСОБА_13 був фізично більш слабким ніж Майоров та Тризна, він не мав розвинутих навиків рукопашного чи ножового бою;

- свідка ОСОБА_22 , який, поміж іншим, зазначив, що 25 07 2018 близько 18 або 19 год. він повертався до військової частини на машині із спортзалу, де на КПП зустрів ОСОБА_13 , який рухався в сторону міста, одягнений у військову форму. Він поїхав далі і увечері відпочивав у військовій частині. Вночі він прокинувся із-за гучної роботи старої пральної машини, яка у частині була одна, у якій ОСОБА_7 і ОСОБА_9 прали свої речі, оскільки двері у казарму були відкриті і горіло світло, було чутно. Пам`ятає, як раніше ОСОБА_13 в телефонній розмові розповідав йому, що хтось з обвинувачених йому докучає, хто саме, він не пам`ятає за спливом часу. Про вбивство ОСОБА_13 він дізнався після того, як командир роти повідомив присутнім про дану подію;

- свідка ОСОБА_33 у судовому засіданні, згідно яких два роки назад вона та ОСОБА_34 приймали участь у якості понятих при проведенні слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_7 . Вона та ОСОБА_34 з працівниками поліції приїхали до військової частини, де був обвинувачений ОСОБА_7 із захисником, який добровільно без будь-якого тиску розповідав та показував на місці про обставини вчинення злочину, із пояснень обвинуваченого, під час слідчого експерименту, їй стало відомо, що він служив в «Донбасі», в день вчинення злочину їх було троє, всі вживали спиртні напої, і після чого між ними сталася сварка із-за війни, в ході якої почалася бійка, далі обвинувачений ОСОБА_7 та інший обвинувачений, перебуваючи у нетверезому стані, почали душити потерпілого шнурком зі спортивної куртки, а після того, як задушили, викинути тіло у колектор. Детально, які саме дії з потерпілим вчиняв ОСОБА_7 , вона не пам`ятає за спливом часу. Як саме вчинялося вбивство потерпілого ОСОБА_7 показував на манекені. Обвинувачений надавав свої показання без якихось емоцій, холоднокровно. На обвинуваченому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень вона не бачила і останній не скаржився на неправомірні дії відносно нього зі сторони працівників поліції або прокурора. Свої покази давав добровільно та без примусу;

- свідка ОСОБА_35 у судовому засіданні, згідно яких влітку два роки тому він та ОСОБА_33 приймали участь у якості понятих при проведенні слідчого експерименту з обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_9 по справі про вбивство військовослужбовця. Їх, як понятих працівники поліції привезли до військової частини м. Лозова Харківської області. Слідчі експерименти з обвинуваченими проводилися по черзі, останніх на місце його проведення привозили працівники поліції. Під час проведення слідчого експерименту були присутні працівники поліції, обвинувачені, їх захисники, він та ОСОБА_36 . Обвинувачені давали свої пояснення в присутності захисників. З пояснень обвинувачених йому стало відомо, що втрьох вони вживали спиртні напої біля кафе, далі у них закінчилися гроші, вони всі разом поїхали до банкомату, де зняли кошти і повернулися за спиртними напоями. Придбавши спиртне, вони вирушили до військової частини, де знайшли покинуту ділянку військової частини, де продовжили вживати спиртні напої. В ході розпиття спиртного між ними стався конфлікт, в ході якого обвинувачені почали бити потерпілого, потім один з обвинувачених дістав шнурок, яким обвинувачені задушили потерпілого. Далі обвинувачені перетягли тіло потерпілого у інше місце і викинули у каналізаційний люк. Яким способом душили потерпілого і як кожний з них наносили йому удари, обвинувачені показували на макеті. Пояснювали, що один з них діставши із куртки шнурок, обмотав ним шию потерпілого, і взявшись за різні кінці шнурка, вони почали удвох його душити. Розуміючи, що потерпілий задушений, обвинувачені перетягли його тіло в інше місце, де побачивши відчинений люк, викинули в нього тіло останнього. Свої покази обвинувачені давали добровільно, без будь-якого примусу в присутності захисників. Від них він не чув скарг на неправомірні дії відносно них зі сторони працівників поліції.

При цьому, суд дійшов висновку, що зазначені показання потерпілої та свідків об`єктивно підтверджуються та доповнюються ще й наступними доказами:

- матеріалами, які характеризують особу померлого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (т.6 а.с.46-47,48-49,50-51,52,53-54,55-58,59,60,61,62,63,64,65,66,67,68-70,71, 72,73,74-77,78,79,80, т.7 а.с.205,206);

- актом службового розслідування від 04 08 2018 (т.7 а.с.207-209);

- витягом з ЄРДР за №0001433 від 31 07 2018 року за фактом вбивства на території військової частини, за адресою: АДРЕСА_4 , військовослужбовця ОСОБА_14 з ознаками насильницької смерті (т.4 а.с.155);

- протоколом огляду місця події та трупу з план-схемою розташування тілесних ушкоджень на трупі та фототаблицею до нього від 30 07 2018 року; постановою про уточнення місця проведення огляду місця події від 10 01 2019 (т.4 а.с.156-164,165-171, т.7 а.с.217);

- протоколом огляду місця події від 31 07 2018 року та фототаблицею до нього (т.4 а.с.172-174,175-181);

- протоколом огляду місця події від 31 07 2018 року та фототаблицею до нього (т.4 а.с.197,198);

- протоколом огляду місця події від 31 07 2018 року та фототаблицею до нього, а саме спального приміщення казарми і місця відпочинку ОСОБА_13 , за адресою: АДРЕСА_4 (т.4 а.с.182-187,188-196);

- протоколом огляду місця події від 01 08 2018 року, а саме спального приміщення казарми і місця відпочинку ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_4 (т.7 а.с.221-223);

- протоколом огляду місця події від 01 08 2018, а саме території ВЧ НОМЕР_1 , казарми та вбиральні, за адресою: АДРЕСА_4 (т.7 а.с.225-226);

- протоколом огляду місця події від 01 08 2018 року, а саме приміщення Лозівського МРВ ХОБ СМЕ (т.5 а.с.42-44);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 31 07 2018 року, із застосуванням відеозапису відтвореного в ході судового розгляду, за участю підозрюваного ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 , судово-медичного експерта ОСОБА_37 , військового прокурора ОСОБА_38 та понятих ОСОБА_33 , ОСОБА_35 , в ході якого підозрюваний ОСОБА_9 , будучи попередженим про те, що його свідчення будуть фіксуватися відеозаписом, у вільній і невимушеній обстановці, в умовах, які виключали можливість будь-якого впливу на нього, добровільно, детально і докладно розповів та показав на місці, де, як та при яких обставинах він разом з ОСОБА_7 вчинили вбивство ОСОБА_14 ; постановою про уточнення місця проведення слідчого експерименту від 10 01 2019, (т.5 а.с.14-15,16, т.7 а.с.219, т.8 а.с.177-179,180);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 01 08 2018 року, із застосуванням відеозапису, відтвореного в ході судового розгляду, за участю підозрюваного ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , судово-медичного експерта ОСОБА_37 , військового прокурора ОСОБА_38 та понятих ОСОБА_33 , ОСОБА_35 , в ході якого підозрюваний ОСОБА_7 , будучи попередженим про те, що його свідчення будуть фіксуватися відеозаписом, у вільній і невимушеній обстановці, в умовах, які виключали можливість будь-якого впливу на нього, добровільно, детально і докладно розповів та показав на місці, де, як та при яких обставинах він разом з ОСОБА_9 вчинили вбивство ОСОБА_13 з постановою про уточнення місця проведення слідчого експерименту від 10 01 2019 року (т.5 а.с.10-12,13, т.7 а.с.218, т.8 а.с.180);

- протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 16 08 2018 року, описом речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді до протоколу тимчасового доступу до речей та документів від 16 08 2018 року, довідкою про проведення опрацювання технічної інформації про з`єднання абонента ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_4 , яким користувався ОСОБА_14 у період часу з 01 01 2018 року по 25 07 2018 року та переглянутим в судовому засіданні відеодиском, згідно якого 25 07 2018 року о 21 год. 05 хв. ОСОБА_13 надійшов вхідний виклик з номера телефону НОМЕР_5 , яким користується ОСОБА_9 , тривалістю 50 сек. (№ НОМЕР_6 , НОМЕР_7 АДРЕСА_5 ) (т.5 а.с.49,50-51,52,56-60,61);

- висновком судово-психологічної експертизи №28114/14571 від 15 09 2020 року, в якому, поміж іншим, вказано, що у відеозаписах слідчого експерименту від 01 08 2018 року, який проводився за участю підозрюваного ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , ознак здійснення на них психологічного впливу з боку осіб, які брали участь у проведенні зазначеної слідчої дії не встановлено (т.8 а.с.159-176);

- протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 08 11 2018 року, описом речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді до протоколу тимчасового доступу до речей та документів від 08 11 2018 року, довідками про проведення опрацювання технічної інформації про з`єднання абонентів ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_8 , яким користувався ОСОБА_13 у період часу з 18 01 2018 року по 26 07 2018 року, № НОМЕР_9 , яким користувався ОСОБА_7 у період часу з 01 12 2017 року по 31 07 2018 року, № НОМЕР_10 , яким користувався ОСОБА_9 у період часу з 16 07 2018 року по 31 07 2018 року та переглянутим в судовому засіданні відеодиском, згідно якого 25 07 2018 року з номеру ОСОБА_13 надходили дзвінки на номер телефону ОСОБА_7 , а з номеру ОСОБА_7 надходили дзвінки на номер телефону ОСОБА_13 , здійснювалися вихідні дзвінки в службу таксі «Людмила» (т.5 а.с.62,63,66,68,69-78,79-85,86);

- протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 12 12 2018 року, випискою з карткового рахунку філії Донецьке ОУ АТ «Ощадбанк» ОСОБА_7 , згідно якого, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 12 11 2018 року (т.5 а.с.87,88,89-93);

- протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 12 12 2018 року, випискою з карткового рахунку АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_9 , згідно якого, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 12 11 2018 року, було отримано виписку з карткового рахунку АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_9 (т.7 а.с.239-249);

- протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 12 12 2018 року, згідно якого, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 12.11.2018 року, було отримано інформацію АТ КБ «Приватбанк» щодо виписки по картковому рахунку ОСОБА_7 (т.8 а.с.13-22);

- протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 18 12 2018 року (т.8 а.с.38-40);

- протоколом обшуку від 04 12 2018 року, згідно якого, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 15 11 2018 року, були вилучені речі ОСОБА_7 , а саме кофту чорного кольору із рукавами синього кольору з капюшоном у якому відсутній шнурок (т.5 а.с.34,35,36-40,41)

- протоколом огляду флеш-носія від 13 11 2018 року та переглянутим в судовому засіданні відеодиском до протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_9 (т.6 а.с.9-11,15);

- протоколом огляду флеш-носія від 13 11 2018 року та переглянутим в судовому засіданні відеодиском до протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_7 (т.6 а.с.16-18,19);

- протоколом огляду флеш-носія від 20.11.2018 та переглянутим в судовому засіданні відеодиском до протоколу одночасного допиту підозрюваних ОСОБА_7 і ОСОБА_9 (т.6 а.с.21-25,26);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29 11 2018 року (т.6 а.с.28-29,30);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29 11 2018 року (т.6 а.с.31-32,33);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29 11 2018 року (т.6 а.с.34-35,36);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 29 11 2018 року, за участю свідка ОСОБА_39 , та понятих (т.6 а.с.37-39);

- судово-медичною експертизою №178-ЛЗт/18 від 31 07 2018 року, у висновку якої на підставі даних судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 , 1995 року народження, поміж іншим, вказано, які були виявлені тілесні ушкодження та зазначено наступне: смерть ОСОБА_13 , настала в проміжок 3-4 діб до проведення експертизи; комплекс тілесних ушкоджень в області шиї утворився незадовго до моменту настання смерті; між отриманими тілесними ушкодженнями та настанням смерті ОСОБА_13 , мається прямий причинний зв`язок; встановлена ділянка ссаднення шкіри по правій боковій поверхні тіла могла утворитися як в результаті падіння з висоти власного зросту з подальшим ударом об будь-яку виступаючу або плоску поверхню, так і при падінні в каналізаційний колектор та в зв`язку з гнильними змінами трупу не надається можливим достовірно судити про прижиттєвий чи посмертний характер їх утворення; при судово-медичній експертизі крові трупа виявлено етиловий спирт в кількості - 1,85%о, в сечі в кількості - 0,62%о, що відповідає його вмісту при алкогольному сп`янінні середнього ступеня; в момент спричинення нанесення тілесних ушкоджень потерпілий найбільш вірогідно був звернутий задньою поверхнею тулуба до нападника; після заподіяння потерпілому комплексу вищевказаної травми шиї яка обумовила розвиток механічної асфіксії, втрата свідомості і смерть ОСОБА_13 , настала на протязі перших хвилин, що виключає можливість вчинення останнім яких небудь самостійних дій; по наявних даних достовірно судити про послідовність спричинення тілесних ушкоджень не виявляється можливим, але не виключено спочатку утворення вищевказаної травми шиї, а потім ділянки ссаднення на правій поверхні тулуба (т.4 а.с.199-202);

- судово-медичними експертизами №14/1639-Дм/18 від 17 08 2018 року; (т.4 а.с.213-214); №14/1640-Дм/18 від 17 08 2018 року (т.4 а.с.211-212); №14/1641-Дм/18 від 25 08 2018 року (т.4 а.с.219-221); №14/1647-Дм/18 від 20 08 2018 року (т.4 а.с.215-216); №14/1648-Дм/18 від 20 08 2018 року (т.4 а.с.217-218); №15/720-ДМ/2018 від 30 08 2018 року (т.4 а.с.205-210); №12-17/283-ЛЗт/18 від 26 11 2018 року (т.6 а.с.5-7);

- судовою експертизою з дослідження волокнистих матеріалів та виробів з них №28080 від 14 01 2019 року (т.6 а.с.41-44,45);

- речовими доказами: порожньою коробкою з-під сірників; запальничкою; пачкою цигарок «ЛМ Лофт»; грошима в сумі 7 грн.; марлевим тампоном зі змивами РБК; мобільним телефоном марки «Хіаоmі readmi», в якому встановлена сім-карта мобільного оператора «ВФ Україна» № НОМЕР_8 ; кашкетом військовим; двома плямками з-під пива «Львівське 1715» об`ємом 2,4 л; марлевим тампоном зі шкрібом РБК; двома марлевими тампони зі змивами РБК; навушниками з чорним дротом; полімерною кришкою з написом «Львівське»; двома монетами номіналом по 1 грн.; фрагментом матеріалу тканини (шнурок) чорного кольору; пляшкою з-під пива «Львівське 1715» об`ємом 2,4 л; порожньою пачкою з-під цигарок «ЛМ Лофт»; навушниками «Самсунг»; навушниками чорного кольору; в`язаною шапкою зеленого кольору; мобільним телефоном марки «НОКІА 1208» ІМЕІ: НОМЕР_11 в якому встановлено сім-карту мобільного оператора «ВФ України» на якій мається номер НОМЕР_12 ; станком для гоління; чоловічими трусами; полімерною пляшкою з написом «Спрайт» об`ємом 0,5 л; шкіряними чоботами коричневого кольору; штанами захисного кольору; курткою захисного кольору; футболкою чорного кольору; шкарпетками темно - зеленого кольору; трусами світлого кольору; мобільним телефоном марки «FLY» моделі «FF180» ІМЕІ 1: НОМЕР_13 , ІМЕІ 2: НОМЕР_14 в якому вставлена сім - карта мобільного оператора «ВФ Україна» № НОМЕР_10 та сім - карта мобільного оператора «ЛАЙФСЕЛЛ» НОМЕР_15 , який належить ОСОБА_9 ; футболкою сірого кольору зі слідами РБК, які належать ОСОБА_9 ; джинсовими штанами сірого кольору зі слідами РБК, які належать ОСОБА_9 ; мобільним телефоном марки «S-TELL» моделі «3770» ІМЕІ 1: НОМЕР_16 , ІМЕІ 2: НОМЕР_17 в якому вставлена сім - карта мобільного оператора «ВФ Україна» № НОМЕР_9 , який належить ОСОБА_7 ; футболкою сірого кольору зі слідами РБК, яка належить ОСОБА_7 ; кросівками зі слідами РБК, які належить ОСОБА_7 ; диском на якому зафіксовано копію допиту підозрюваного ОСОБА_9 , який є додатком до протоколу огляду флеш-носія від 13 11 2018 року; диском на якому зафіксовано копію допиту підозрюваного ОСОБА_7 , який є додатком до протоколу огляду флеш-носія від 13 11 2018 року; диском на якому зафіксовано копію одночасного допиту підозрюваних ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , який є додатком до протоколу огляду флеш-носія від 20 11 2018 року; кофтою чорного кольору із рукавами синього кольору з капюшоном у якому відсутній шнурок, яка була вилучена за місцем проживання ОСОБА_7 ; трьома марлевими тампонами зі зразками крові ОСОБА_9 та один контрольний марлевий тампон; трьома марлевими тампонами зі зразками крові ОСОБА_7 та одним контрольним марлевим тампоном, штанами чорного кольору, які були вилучені 18 12 2018 року під час тимчасового доступу до речей (т.4 а.с.203-204, т.5 а.с.45-48; т.6 а.с.8,20,27,40, т.8 а.с.41).

Дані речові докази, опечатані належним чином, були оглянуті, оголошені та пред`явлені для ознайомлення учасникам судового провадження в судовому засіданні, та не викликали у суду сумнівів в їх достовірності.

Усі наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дав їм у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів та наводити її вдруге вважає недоцільним.

При цьому, суд першої інстанції ретельно проаналізував заперечення захисту щодо незгоди з висунутим обвинуваченням, зокрема в частині кваліфікації, і визнав ці заперечення необґрунтованими, належним чином мотивувавши своє рішення.

Доводи сторони обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника щодо недоведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого ОСОБА_7 злочину є аналогічними тим, що перевірялись судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження. Не підтвердилися вони і під час апеляційного перегляду вироку суду.

Колегія суддів критично відноситься до доводів обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника про те, що фактичні обставини справи обґрунтовуються лише показаннями декількох осіб, які не були очевидцями подій, а інші докази є непрямими та не підтверджують винуватість ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України.

Згідно зі ст.85 КПК належними також є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При цьому, чинний КПК мне містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Навпаки, ст.94 КПК визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин злочину досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.

Враховуючи таку судову практику, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно поклав в основу вироку показання тих свідків, які хоча і не були безпосередніми очевидцями події, проте повідомили суду про перебіг подій до та після події злочину, про стосунки між обвинуваченими та потерпілим, про обставини, при яких було виявлено тіло потерпілого тощо, а також інші докази, серед яких протоколи, експертні висновки та речові докази, які перелічені в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника.

Разом з тим, аналізуючи показання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 надані в суді першої та апеляційної інстанцій, а також наявні у справі докази, можливо зробити висновок, що органами досудового розслідування та судом, незважаючи на заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 , вірно встановлено, що фактичні обставини кримінального правопорушення мали місце в період з 22 год. 30 хв. 25 07 2018 року по 03 год. 18 хв. 26 07 2018 року. Самі обвинувачені, заперечуючи наявність умислу на вбивство потерпілого, не заперечували, що починаючи з вечора 25 07 2018 року вони з потерпілим на території військової частини розпивали спиртні напої, під час алкогольних напоїв між ними та потерпілим ОСОБА_13 стався конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 з ОСОБА_9 для того, що провчити ОСОБА_13 завдали йому спочатку запотиличників та ударів кулаком в область щелепи, після чого вирішили помістити його в колектор для того. При поміщенні ОСОБА_13 в колектор, він опирався, тому ОСОБА_7 та ОСОБА_9 завдали йому ще ударів по ногах та руках з метою подолання опору.

Посилання сторони захисту відсутність між засудженими попередньої змови та умислу на вбивство потерпілого не ґрунтуються на матеріалах справи.

За змістом ст.24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Умисел має дві характерні ознаки інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Питання про наявність чи відсутність умислу на вбивство необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного й потерпілого, що передувала події, їхні стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Так, суд першої інстанції вірно зазначив, що наявність умислу в діях обвинувачених на позбавлення життя ОСОБА_13 за попередньою змовою групою осіб доводиться характером дій, способом, механізмом заподіяння тілесних ушкоджень, їх кількістю, локалізацією, знаряддям вчинення злочину. Численні тілесні ушкодження потерпілому спричинені обвинуваченими, шляхом хаотичного нанесення руками та ногами по різних частинах тіла потерпілого, в тому числі в життєво важливий орган голову, а також в результаті стискання шиї петлею (шнурком) та внаслідок здавлення шиї між тупими предметами, якими могли бути плечі та передпліччя, призвело до перелому під`язикової кістки, зумовивши розвиток механічної асфіксії і настання смерті ОСОБА_14 .

Умисел на вбивство доводиться також спільністю дій обвинувачених, розподілом ролей, про що свідчить, тривалість та кількість нанесених тілесних ушкоджень, обмотування і здавлення шиї останнього шнурком і подальшим перенесенням тіла потерпілого та викиданням до люку колектору зливу води. При цьому суд дійшов висновку, що будь-яких перешкод припинити побиття потерпілого в обвинувачених не було. Обвинувачені були обізнані про перебування потерпілого у стані сп`яніння, оскільки спільно з останнім вживали спиртні напої, неможливістю чинити їм опір із-за такого стану та внаслідок отриманих тілесних ушкоджень. Судом також було враховано, що обвинувачених було двоє, фізично здорових, молодих чоловіків, які явно переважали в силі потерпілого та нічний час вчинення злочину.

Таким чином, встановлені судом обставини вказують на те, що обвинувачені виконали всі дії, які вважали необхідними для настання смерті потерпілого, що дало підстави прийти до висновку про вчинення ними умисного вбивства за попередньою змовою групою осіб.

Про наявність між обвинуваченими попередньої змови, змістом якої охоплювався умисел на вбивство потерпілого свідчить обсяг вчинених спільно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 узгоджених між собою дій для реалізації єдиного спільного умислу спочатку щодо заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, а в подальшому і смерті, щоб потерпілий не зміг повідомити про своє побиття, взаємозв`язок та взаємообумовленість їх дій між собою, а також те, що дії обох засуджених у сукупності знаходяться в причинному зв`язку зі злочинним результатом у виді смерті ОСОБА_13 .

Крім того, фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції, свідчать про ознаки співвиконавства у вчиненому злочині, про узгодженість та взаємообумовленість дій ОСОБА_7 з діями ОСОБА_9 .

Кожен з обвинувачених мав змогу бачити та усвідомлювати дії іншого співучасника, погоджувався із ними та продовжував свої активні дії. Протиправні дії обвинувачені не припиняли до настання бажаного результату заподіяння смерті ОСОБА_13 .

Суд першої інстанції, пославшись на практику Верховного суду, вірно зазначив, що домовленість досягається словами, жестами, умовними знаками, а іноді поглядами як за тривалий час до початку вчинення кримінального правопорушення, так і за кілька годин, хвилин чи секунд. Початком вчинення кримінального правопорушення вважається початок виконання об`єктивної сторони. Усі погодження до початку замаху є попередніми. При цьому під час вчинення кримінального правопорушення кожен зі співучасників може вчиняти різні дії (подолання опору потерпілого, заподіяння тілесних ушкоджень, заволодіння майном), які спрямовані на досягнення єдиної мети.

Підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 з п.12 ч.2 ст.115 КК України на ст.119 КК України, як про це просить захисник обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

Стаття 115 КК України передбачає відповідальність за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. З суб`єктивної сторони даний злочин характеризується умисною формою вини (прямим або непрямим умислом) коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.

Судом першої інстанції встановлено та судом апеляційної інстанції перевірено, що сукупність всіх обставин кримінального правопорушення, зокрема характер дій обвинувачених, спосіб, механізм заподіяння тілесних ушкоджень, їх кількість, локалізація, знаряддя вчинення злочину, причинний зв`язок між діями обвинувачених та наслідками у виді смерті потерпілого, посткримінальна поведінка обвинувачених, свідчать про наявність в обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 умислу саме на вбивство потерпілого ОСОБА_13 .

На відміну від умисного вбивства, вбивство з необережності має місце лише при необережній формі вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.

Як встановлено судом першої інстанції, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , завдавши потерпілому численні удари по різних частинах тіла, в тому числі в голову, побоюючись наслідків за свої протиправні дії стосовно ОСОБА_13 , за допомогою шнурка, обмотали шию потерпілого, та з силою затягнули його, внаслідок чого настала смерть потерпілого на місці.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №178-ЛЗт/18 від 31 07 2018 року на тілі ОСОБА_13 були виявлені наступні тілесні ушкодження: 1) шиї: перелом під`язикової кістки в місті з`єднання лівого великого рога з тілом, перелому обох малих рогів під`язикової кістки біля їх основи; перелому щитоподібного хряща у вигляді сплощення і зміщення виступу гортані по середній лінії; неповного перелому основи правого верхнього рогу щитоподібного хряща; перелому перстнеподібного хряща у вигляді сплощення кільця зі збільшенням бічного і зменшення передньо-заднього розмірів з масивною кровопідтічністю в області переломів; 2) тулуба: ділянка ссаднення шкіри по правій боковій поверхні тіла починаючи від рівня реберної дуги і до рівня гребня клубової кістки між передньопідпахвовій лінії та середньоключичної лінії; причиною смерті ОСОБА_13 , явилась механічна асфіксія внаслідок здавлення шиї між тупими предметами якими могли бути плече та передпліччя людини, про що в свою чергу свідчить встановлений об`єм травматичних змін органів шиї, та не виключено утворення деяких окремих вищевказаних переломів і в результаті стискання шиї петлею, та від ударів руками та взутими ногами людини, але в зв`язку з гнильними змінами м`яких тканин та їх гнильним розплавленням в області шиї достовірно судити, які саме переломи утворилися не виявляється можливим; оцінюючи ступінь розвитку вираження гнильних явищ при проведенні експертизи трупу (в секційній залі).

Смерть ОСОБА_13 , настала в проміжок 3-4 діб до проведення експертизи; комплекс тілесних ушкоджень в області шиї утворився незадовго до моменту настання смерті; між отриманими тілесними ушкодженнями та настанням смерті ОСОБА_13 , мається прямий причинний зв`язок.

Таким чином характер завданих потерпілому тілесних ушкоджень вказують на те, що дії обвинувачених були умисними та спрямованими саме на заподіяння смерті потерпілому. Обвинувачені продовжували душити потерпілого до тих пір, доки не досягли бажаного результату. Припинили після того, як ОСОБА_13 не подавав ознак життя, після чого перенесли його труп до люку колектору зливної води, який знаходився з іншого боку приміщення котельні та скинули в нього труп ОСОБА_14 , після чого залишили місце злочину, повернувшись до казарменого приміщення військової частини НОМЕР_1 . Наведені обставини повністю виключають можливість характеризувати дії обвинуваченого як необережні.

Значення має також і обстановка в місці вчинення злочину. Як вже зазначалося, і обвинувачені, і потерпілий, були у стані алкогольного сп`яніння, оскільки спільно з вживали спиртні напої; потерпілий не мав можливості чинити їм опір внаслідок такого стану, отриманих тілесних ушкоджень, а також фізичної переваги обвинувачених. Заслуговує на увагу і той факт, що тілесні ушкодження обвинувачені почали завдавати потерпілому внаслідок конфлікту. В справі наявні відомості щодо наявності конфліктів між обвинуваченими та потерпілим напередодні подій злочину.

Таким чином, врахувавши усі встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного переконання про наявність у ОСОБА_7 та ОСОБА_9 умислу саме на заподіяння смерті потерпілому, а тому їхні дії за п.12 ч.2 ст.115 КК України кваліфіковано вірно.

Підстав кваліфікувати дії обвинувачених за ч.2 ст.127 та ч.3 ст.135 КК України, як про це просить обвинувачений ОСОБА_7 у апеляційній скарзі, колегією суддів не вбачається, зважаючи на те, що встановлені судом першої інстанції обставини вчинення кримінального правопорушення виключають склад злочину за ст.127 КК України.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що якщо особа, яка сама поставила потерпілого в небезпечний для життя стан, бажає настання смерті останнього чи інших тяжких наслідків або свідомо допускає можливість їх настання, її бездіяльність має кваліфікуватися за статтями, що передбачають відповідальність за умисні вбивство чи заподіяння тілесних ушкоджень, залежно від конкретних наслідків.

За вказаних обставин, апеляційний суд вважає доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника щодо відсутності умислу на заподіяння смерті потерпілому, відсутності попередньої змови між обвинуваченими, а також щодо необхідності зміни кваліфікації дій обвинувачених захисною версією, спрямованою на уникнення відповідальності та пом`якшення покарання, оскільки їхні доводи не знайшли свого об`єктивного підтвердження під час судового розгляду судом першої та апеляційної інстанції.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що під час досудового розслідування, зокрема під час допиту та слідчого експерименту, він себе обмовляв через те, що правоохоронні органи здійснювали на нього психологічний тиск, колегією суддів не приймаються.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що слідчі (розшукові) дії в ході досудового розслідування проводилися за участю захисників обвинувачених.

Як вбачається з протоколу проведення слідчого експерименту від 01 08 2018 року, слідчий експеримент за участю підозрюваного ОСОБА_7 проводився в присутності його захисника адвоката ОСОБА_40 та понятих. Жодних зауважень з боку обвинуваченого чи його захисника, або заяв про здійснення на обвинуваченого психологічного чи фізичного тиску з боку працівників поліції, від них надходило. Протокол підписаний учасниками без будь-яких заяв, доповнень та зауважень від учасників.

Крім того, слідчий експеримент проводився із застосуванням відеозапису, в ході якого підозрюваний ОСОБА_7 , будучи попередженим про те, що його свідчення будуть фіксуватися відеозаписом, у вільній і невимушеній обстановці, в умовах, які виключали можливість будь-якого впливу на нього, добровільно, детально і докладно розповів та показав на місці, де, як та при яких обставинах він разом з ОСОБА_9 вчинили вбивство ОСОБА_13 з постановою про уточнення місця проведення слідчого експерименту від 10 01 2019 року (т.5 а.с.10-12,13, т.7 а.с.218, т.8 а.с.180)

Крім того, осіб, які були понятими під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 ОСОБА_33 та ОСОБА_7 було допитано судом першої інстанції. З показань останніх вбачається, що обвинувачений надавав свої показання добровільно, в присутності захисника, без якихось емоцій, холоднокровно. На обвинуваченому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень поняті не бачили і він не скаржився на неправомірні дії відносно нього зі сторони працівників поліції або прокурора. Свої покази давав добровільно та без примусу (т.11 а.с.116-117).

Разом з тим, достовірність відомостей, повідомлених обвинуваченим ОСОБА_7 та під час проведення слідчого експерименту 01 08 2018 року за його участю, а також відсутність психологічного тиску з боку учасників слідчої дії, підтверджується висновком судово-психологічної експертизи №28114/14571 від 15 09 2020 року, яка була проведена з метою з`ясування психологічної характеристики комунікативної діяльності ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту 01 08 2018 року за його участю, за матеріалами відеозапису вказаної слідчої дії, а також з метою з`ясування чи самостійно ОСОБА_7 відтворював події під час проведення слідчої дії та чи наявні у відеозаписі слідчого експерименту ознаки здійснення на ОСОБА_7 психологічного впливу з боку осіб, які приймали участь у вказаній слідчій дії.

Так згідно вказаного висновку експерта, під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 01 08 2018 року не встановлено даних про те, що на ОСОБА_7 чинився психологічний тиск з боку осіб, які брали участь у проведенні слідчої дії, останній самостійно, логічно та послідовно відтворив обставини зазначених подій.

Зокрема, з вищевказаного висновку вбачається, що психологічні особливості процесу відтворення обстановки та обставин події при проведенні слідчого експерименту від 01 08 2018 року за участю підозрюваного ОСОБА_7 із застосуванням відеозапису, характеризуються ознаками активної комунікативної взаємодії підозрюваного зі слідчим та іншими особами, що опитували. У ході зазначеного слідчого експерименту підозрюваному ОСОБА_7 задано більшість відкритих питань, які сформульовані по фабулі сюжетних фрагментів, спрямовують побудову основних алгоритмів повідомлень підозрюваного у відповідності з методичною специфікою слідчої дії, що виключає несамостійність його відповідей. Альтернативні питання є уточнюючими, сформульовані услід за наданою підозрюваним інформацією, та не змінили напрямок змісту подальших відповідей ОСОБА_7 . У наданому на дослідження відеозаписі слідчого експерименту від 01 08 2018 року підозрюваному ОСОБА_7 сугестивні питання не задавались. З урахуванням переваги кількості відкритих питань, уточнюючого характеру альтернативних питань, заданих підозрюваному ОСОБА_7 , та відсутності сугестивних питань, процес проведення слідчого експерименту від 01 08 2018 року характеризується наявністю психологічних умов для самостійності реконструктивної діяльності підозрюваного у ході зазначеної слідчої дії. Комунікативна діяльність ОСОБА_7 у процесі відтворення подій, що досліджуються за справою та зафіксовані у ході проведення слідчого експерименту від 01 08 2018 року за його участю, характеризується наявністю стійких індивідуально-психологічних особливостей: ініціативною та врівноваженою поведінкою, стійкістю уваги та активною комунікативною позицією, ознаками довільного керування процесом свого реконструювання; схильністю до надання розширених, детальних відповідей; змістовною узгодженістю повідомлень, які насичені специфічними деталями. Відтворення ОСОБА_7 обстановки та обставин подій, що відносяться до вчинення протиправних дій у відношенні потерпілого ОСОБА_13 , містить реконструювання докримінальної, кримінальної та посткримінальної стадій злочину, що дозволяє скласти цілісний сюжет вказаної події. У процесі зазначеного слідчого експерименту при відтворенні підозрюваним ОСОБА_7 обстановки та обставин подій, що відносяться до вчинення протиправних дій у відношенні потерпілого ОСОБА_13 , судження підозрюваного містять посилання на зорові, слухові, тактильні відчуття, посилання на сприймання часу; а також на передачу змісту діалогів з використанням прямої та непрямої мови, характеристики свого стану, стану ОСОБА_9 та стану потерпілого ОСОБА_13 . Невербальні засоби комунікативної діяльності ОСОБА_7 не є властивими для проявів вимушеної спонуки до спілкування, властиві для довільної поведінки, змістовно доповнюють його словесні повідомлення. У наданому на дослідження відеозаписі слідчого експерименту від 01 08 2018 року, який проводився за участю підозрюваного ОСОБА_7 встановлено наявність психологічних особливостей, властивих для самостійного відтворення підозрюваним обставин подій щодо застосування насильства до ОСОБА_13 . У відеозаписі слідчого експерименту від 01 08 2018 року, який проводився за участю підозрюваного ОСОБА_7 ознак здійснення на нього психологічного впливу з боку осіб, які брали участь у проведенні зазначеної слідчої дії не встановлено (т.8 а.с.159-176).

Слід врахувати також те, що показання обвинуваченого ОСОБА_7 , який вказує на застосування щодо нього психологічного тиску, співпадають та доповнюються показаннями обвинуваченого ОСОБА_9 , який свою провину у скоєнні вбивства визнав та не заявляв щодо наявності будь-якого тиску на нього з боку правоохоронних органів.

Зважаючи на наведене, у колегії суддів немає сумнівів в достовірності висновку судово-психологічної експертизи, його повноти та об`єктивності, а тому колегія суддів не вбачає підстав вважати, що до обвинуваченого ОСОБА_7 застосовувався психологічний тиск чи фізичний вплив з боку правоохоронних органів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, окрім тих, що вказано вище, а зводяться лише до переоцінки доказів, які досліджувалися районним судом та яким надана детальна оцінка, викладена в оскаржуваному рішенні.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 повністю відповідають встановленим судом обставинам справи, ґрунтуються на ретельно досліджених та всебічно оцінених доказах у їх сукупності відповідно до вимог ст.94 КПК України. Вирок місцевого суду відповідає вимогам ст.ст.370,374 цього Кодексу, є законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, як про це просять обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник, колегією суддів не вбачається.

Посилання на невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, апеляційний суд до уваги не приймає, враховуючи наступне.

Так, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самим засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до ст.3 Конституції України, життя людини, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищими соціальними цінностями. Тому покарання за свавільне позбавлення життя людини повинно бути адекватним.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, місцевий суд дотримався вимог ст. 65 КК України, та врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до класифікації, наведеної у ст.12 КК України, належить до категорії особливо тяжких злочинів; особу винного; відсутність пом`якшуючих покарання обставин та наявність обтяжуючої вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Досліджуючи характеризуючі особу ОСОБА_7 дані, суд першої інстанції встановив, що він раніше не судимий, є військовослужбовцем військової служби за контрактом, солдатом, заступником командира бойової машини-навідника оператора штурмового взводу штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , одружений, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Згідно висновку комісійної судово-психіатричної експертизи №777 від 17 10 2018 року, ОСОБА_7 на теперішній час хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки не виявляє. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_7 перебував поза хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності або іншого хворобливого стану психіки. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Має задовільний стан здоров`я, за час проходження служби з 26 04 2017 року по 27 01 2018 року та з 19 07 2018 року по час вчинення злочину в медичний пункт батальйону за медичною допомогою не звертався, за місцем проходження військової служби характеризується посередньо, недисциплінований, схильний до суперечок, не має організаторських здібностей. Статути ЗСУ та інші керівні документи знає поверхнево, при цьому не працює над поглибленням своїх знань. До своїх службових обов`язків відноситься халатно. Має низьке почуття відповідальності, схильний перекладати її на інших. Має випадки вживання спиртних напоїв, при цьому проявляє асоціальну поведінку (схильність до алкоголізму, ігроманії та крадіжці особистого майна). Має низькі морально психологічні якості. Часто проявляються фізичні ознаки похмільного синдрому, що негативно впливає на спроможність виконувати службові обов`язки. У товаришів по службі не має авторитету та поваги. Поведінка в екстремальних ситуаціях визначається емоційним станом або настроєм. Почуття колективізму та товариськості відсутнє, честю колективу не дорожить. Індивідуаліст за характером. Одягнений, як правило, неохайно або не по формі, часто шокує незнанням або зневажливим ставленням до правил пристойності. В стройовому відношенні підтягнутий слабко, стан здоров`я посередній, працездатність середня, страждає алкоголізмом та ігроманією (т.6 а.с.81-82,83,84,85,86,88, 90,92,93,94,95,96,97,98,99-102,103-106,107,108,109,110,111,112,113,114,115,116,117,119 -120,121, т.7 а.с.135-137).

Таким чином, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу ОСОБА_7 , відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обтяжуючої покарання обставини, його сімейний стан та стан здоров`я, рівень розвитку та соціально-психологічні риси, ставлення до вчиненого ним діяння, обставини вчинення злочину, об`єктом якого є життя та здоров`я людини, що відповідно до ст.3 Конституції України являється найвищою соціальною цінністю, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

Підстав для пом`якшення призначеного покарання колегія суддів не вбачає у зв`язку із його справедливістю, відповідністю вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню суспільної небезпечності, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації. Призначене покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

По справі відсутні обставини та стороною захисту не надано даних, які б вказували на явну несправедливість призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.

Зважаючи на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника.

Разом з тим, проаналізувавши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 та з`ясувавши позицію останнього, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних вимог його захисника.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання відповідно до вимог ст.65 КК України, суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, , характер та суспільну небезпеку вчиненого, конкретні обставини у справі, спосіб, обстановку скоєного злочину, обставину, що обтяжує покарання, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обтяжуючої покарання обставини скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Також судом враховано відомості щодо особи обвинуваченого, який раніше був засуджений вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 28 03 2018 року за ст.296 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік, звільнений від відбування покарання на підставі ст.2 ЗУ «Про амністію у 2016 році», як учаснику АТО, працював водієм ПАТ «Укрпошта», є військовослужбовцем військової служби за контрактом, солдатом, механіком-водієм військової частини НОМЕР_1 , неодружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, згідно висновку комісійної судово-психіатричної експертизи №741 від 08 10 2018 року ОСОБА_9 на теперішній час хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки не виявляє. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, перебував поза хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності або іншого хворобливого стану психіки. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Має задовільний стан здоров`я, за місцем колишньої роботи в ПАТ «Укрпошта» характеризується формально позитивно, намагався якісно виконувати посадові обов`язки, трудову дисципліну не порушував, за місцем проходження військової служби характеризується посередньо, недисциплінований, схильний до суперечок. Не має організаторських здібностей. Статути ЗСУ та інші керівні документів знає поверхнево, при цьому не працює над поглибленням своїх знань. До своїх службових обов`язків відноситься халатно. Має низьке почуття відповідальності, схильний перекладати її на інших. Має випадки вживання спиртних напоїв, при цьому проявляє асоціальну поведінку (схильність до алкоголізму, ігроманії та крадіжці особистого майна). Має низькі морально психологічні якості. Часто проявляються фізичні ознаки похмільного синдрому, що негативно впливає на спроможність виконувати службові обов`язки. У товаришів по службі не має авторитету та поваги. Поведінка в екстремальних ситуаціях визначається емоційним станом або настроєм. Почуття колективізму та товариськості відсутнє, честю колективу не дорожить. Індивідуаліст за характером. Одягнений, як правило, неохайно або не по формі, часто шокує незнанням або зневажливим ставленням до правил пристойності. В стройовому відношенні підтягнутий слабко, стан здоров`я посередній, працездатність середня, страждає алкоголізмом та ігроманією (т.6 а.с.122-123,124-125,126,127-131,132-133,134,135,136,137, 138-150,151,152-155,156-159,160,161,162,163, 164,165,166,167-169,170,171-172,173,174, т.7 а.с.131-133,250,т.8 а.с.1,2,3-12).

Врахувавши наведені обставини, суд призначив обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді 15 років позбавлення волі.

З апеляційної скарги, поданої захисником в інтересах ОСОБА_9 , а також пояснень обвинуваченого, наданих ним в судовому засіданні апеляційного суду, вбачається, що обвинувачений фактично не заперечує свою винуватість у скоєнні протиправних дій щодо потерпілого ОСОБА_13 , внаслідок яких настала смерть останнього. Разом з тим, з урахуванням характеризуючих особу обвинуваченого відомостей, зокрема того, що ОСОБА_9 є учасником АТО, безпосередньо брав участь у бойових діях, мав контузію, після якої має негативні зміни в своєму психологічному стані, а також посттравматичний синдром, а також фактичного визнання своєї провини у смерті потерпілого, обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник просять призначити більш м`яке покарання.

Зважаючи на таку позицію обвинуваченого, а також характеризуючі його особу відомості, у даному конкретному випадку судом першої інстанції, на думку колегії суддів, допущено диспропорцію, яка свідчить про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Отже, наведене дає підстави для пом`якшення призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання до 12 років позбавлення волі. При цьому враховуються всі обставини даного конкретного кримінального провадження, дані про особу ОСОБА_9 , наслідки його протиправних дій у їх сукупності. Саме таке покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає вимогам статей 50,65 КК України та за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 і попередження нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи встановлені обставини, а також положення кримінального процесуального закону, вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання підлягає зміні, а апеляційна скарга захисника обвинуваченого, частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 404, 405, 407,409, 420, ч.3 ст.439 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 05 2021 року по справі щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , обох як обвинувачених за п.12 ч.2 ст.115 КК України, - в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , - змінити.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 , - задовольнити частково.

Пом`якшити призначене обвинуваченому ОСОБА_9 за п.12 ч.2 ст.115 КК України покарання з 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі, знизивши його до 12 (дванадцяти) років позбавлення волі.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженою особою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

___________ ________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4