Придніпровський районний суд м.Черкаси
Номер провадження 1-кс/711/2335/21
Справа № 711/7521/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2021 року слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі слідчої ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси клопотання слідчого СУ ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_4 , подане у кримінальному провадженні № 0000260 від 05.02.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КПК України про арешт майна,-

встановив:

Слідчий звернувся до суду з клопотанням, в якому просив накласти арешт на реєстратор для відеоспостереження АSHUA DH XVR 4104 C - XI Sn 5F0092ЕРА263D2А, який був вилучений 15.11.2021 року під час проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси з метою збереження речових доказів.

В обґрунтування клопотання слідчим зазначено, що в провадженні СУ ГУ Національної поліції в Черкаській області знаходиться кримінальне провадження № 0000260 від 05.02.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Встановлено, що група осіб, перебуваючи в Корсунь-Шевченківському районі, Черкаської області, діючи за попередньою змовою, вчиняють незаконне придбання, зберігання, перевезення, пересилання та збут наркотичних засобів та психотропних речовин.

Так, 09.09.2021, близько 17 годин 15 хвилин, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи умисно, незаконно, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, що охороняють здоров`я населення України, незаконно, в порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, збув, а саме знаходячись за місцем свого проживання, за адресою АДРЕСА_1 продав ОСОБА_6 , якому працівниками поліції доручено проведення оперативної закупки наркотичного засобу у ОСОБА_5 за грошові кошти в сумі 200 грн. файловий пакет з подрібненою речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка згідно з висновком експерта являється особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - каннабіс, маса канабісу у висушеному стані становить 0,856 грам.

15.11.2021, в період часу з 16 години 15 хвилини до 17 години 55 хвилини, в ході проведення санкціонованого обшуку на підставі ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси №711/6947/21 від 28.10.2021 за адресою проживання ОСОБА_5 , а саме: АДРЕСА_1 в кімнаті на другому поверсі будинку було виявлено та вилучено на підлозі реєстратор для відеоспостереження АSHUA DH XVR 4104 C - XI Sn 5F0092ЕРА263D2А який має суттєве значення для встановлення обставин у даному кримінальному провадженні, так як можуть містити відомості, які можуть бути використані, як доказ факту та обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження, тобто містять ознаки речових доказів, які, згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України, є одним з джерел доказів у кримінальному провадженні.

У зв`язку з вищезазначеним, у органу досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження такого майна, виникла необхідність в накладенні на нього арешту, так як незастосування зазначеного засобу забезпечення кримінального провадження, може призвести до негативних наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Зі змісту п. 1 ч. 2, ч. З ст. 170 КПК України слідує, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів - щодо майна, будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що існує достатня сукупність підстав та розумних підозр вважати що вказане майно є доказом злочину та містить ознаки речового доказу у кримінальному провадженні, з метою запобігання можливості його приховування, псування, знищення, перетворення, відчуження слід накласти арешт на вказаний відеореєстратор.

В судовому засіданні слідча просила задовольнити вказане клопотання.

Власник майна в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про дату. час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали справи. слідчий суддя приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що 05.02.2021 року до ЄРДР внесено відомості за № № 0000260, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України з коротким викладенням обставин: службові особи правоохоронного органу та цивільні особи, діючи за попередньою змовою групою осіб, вчиняють незаконне придбання, зберігання, перевезення пересилання та збут наркотичних засобів та психотропних речовин.
Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.10.2021 року клопотання лопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 задоволено частково. Надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме в домоволодінні та всіх надвірних спорудах за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання і вилучення наркотичних засобів та психотропних речовин, грошових коштів, здобутих злочинним шляхом, банківських карток № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та номер якої закінчується цифрами «.....9929»).

В задоволенні вимог в іншій частині клопотання відмовлено.

Згідно протоколу обшуку від 15.11.2021 року, під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 в кімнаті на другому поверсі будинку було виявлено та вилучено на підлозі реєстратор для відеоспостереження АSHUA DH XVR 4104 C - XI Sn 5F0092ЕРА263D2А.

16.11.2021 року постановою слідчого в ОВС СУГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 реєстратор для відеоспостереження АSHUA DH XVR 4104 C - XI Sn 5F0092ЕРА263D2А визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 2 ст.93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревіізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість, що без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні неможливо.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною першою статті 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, арешт на майно з підстав передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна.

Як встановлено в судовому засіданні ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.10.2021 року клопотання лопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 задоволено частково. Надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме в домоволодінні та всіх надвірних спорудах за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання і вилучення наркотичних засобів та психотропних речовин, грошових коштів, здобутих злочинним шляхом, банківських карток № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та номер якої закінчується цифрами «.....9929»).

Відповідно до ч.7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ч.1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Зіставляючи зміст ухвали слідчого судді від 28.10.2021 року з даними, що містяться у протоколі обшуку від 15.11.2021 року, приходжу до висновку, що дане судове рішення не містить вказівку на вилучення реєстратор для відеоспостереження АSHUA DH XVR 4104 C - XI Sn 5F0092ЕРА263D2А.

Навпаки, в ухвалі слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку зазначено, що слідчим не доведена належними доказами необхідність у відшуканні комп`ютерної та обчислювальної техніки, цифрових носіїв інформації, мобільних телефонів.

Так, обґрунтовуючи клопотання про накладання арешту на реєстратор, слідчий вказує на те, що арешт вказаного майна викликаний необхідністю забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до п. 1,2 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів (п.1).

Частиною 3 цієї статті передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з аналізу положення ч.1 ст.98 КПК випливає, що лише після того, як слідчий, прокурор встановить належність певних матеріальних об`єктів до кримінального провадження (вони були знаряддям вчинення злочину, зберегли або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій), він складає вмотивовану постанову про визнання їх та приєднання до кримінального провадження як речових доказів.

Разом з тим, речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні є не сам реєстратор, а лише інформація, яка знаходиться на ньому.

Незважаючи на те, що в постанові від 16.11.2021 року про визнання предметів речовими доказами, слідчий вказує що реєстратор для відеоспостереження у кримінальному провадженні є речовими доказами, однак, не було обґрунтовано та доведено, що вказане майно відповідає вказаному критерію.

Отже, у клопотанні прокурора відсутнє зазначення підстави арешту майна та зазначення конкретних ознак речових доказів, передбачених ст. 98 КПК України, а також обґрунтування необхідності арешту такого майна.

Слідчий суддя, застосовуючи такий вид обтяження, як арешт майна, повинен неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

На підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Так, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Зокрема, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Так, і у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар» для особи. У судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що клопотання не містить законних правових підстав для арешту майна, вказівок на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості можливого правопорушення і становить особистий і надмірний тягар для власника майна, адже однозначно порушує «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав власників майна»

Також слідчий суддя зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).що слідчий не довів, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власників майна, що такий арешт є необхідним.

За таких обставин, слідчий суддя, враховуючи вказану у клопотанні правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного і керуючись ст.ст.132, 169, 170, 173 КПК України, слідчий суддя,-

ухвалив:

В задоволенні клопотання слідчого СУ ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_4 , поданого у кримінальному провадженні № 0000260 від 05.02.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КПК України про арешт майна відмовити.

Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено 01.12.2021 року о 08 год. 00 хв.

Слідчий суддя: ОСОБА_1