Справа № 214/5741/18
1-кп/214/159/21
У Х В А Л А
Іменем України

22 вересня 2021 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

особи, стосовно якої передбачається

застосування примусових заходів

медичного характеру ОСОБА_6 ,

законного представника особи, стосовно якої

передбачається застосування примусових заходів

медичного характеру ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Кривому Розі клопотання старшого слідчого Саксаганського ВП КВП ГУНП ОСОБА_8 про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000288, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 07.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

29.01.2018 року, приблизно о 02-15 годині, ОСОБА_6 , знаходився поблизу арт-клубу «Шелтр», розташованого за адресою: пр. 200-річчя Кривого Рогу, 7-Г, Саксаганський район, м. Кривий Ріг. В цей час, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, керуючись умислом на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 , умисно завдав йому не менше двох ударів в область обличчя, внаслідок чого він впав на землю та втратив свідомість.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді: двобічного перелому нижньої щелепи в області 2-го зубу праворуч і 8-го зубу ліворуч, які згідно з висновком судово-медичної експертизи №247 від 19.02.2018 року, відносяться за своїм характером до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби).

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України: умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в клопотанні та зазначаючи, що є всі законні підстави застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_6 , оскільки згідно з висновком судово-психіатричної експертизи у останнього під час вчинення кримінального правопорушення мав місце психічний розлад, який позбавляв його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Потерпілий ОСОБА_5 підтримав клопотання прокурора та просив задовольнити заявлений цивільний позов в повному обсязі.

Законний представник особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання про застосування щодо ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру.

Захисник особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру в судовому засіданні покладався на розсуд суду щодо застосувння до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру та просив відмовити в задоволенні позовних вимог потерпілого.

Разом з цим, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання. Останній пояснив, що в той день, коли відбувались події, він був у клубі з дівчиною, а потерпілий запрошував її на танець. Стверджував, що потерпілого він не бив.

Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 підлягає задоволенню, з таких підстав.
Так, відповідно до ст.513 КПК України, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.
З метою вирішення зазначених вище питань, судом були досліджені докази показання потерпілого та свідків, документи, висновки експертів, зібрані стороною обвинувачення.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що 29.01.2018 року, приблизно о 02-00 годині ночі, він знаходився біля нічного клубу «Шелтер», що розташований на мкрн. Ювілейний. В цей час, до нього підійшов ОСОБА_6 та декілька разів вдарив його руками по обличчю. Далі, він нічого не пам`ятає, оскільки втратив свідомість. До тями він прийшов в автомобілі швидкої допомоги. В нього був перелом щелепи та запливше віко. Незадовго до цього, ОСОБА_6 , перебуваючи в клубі «Шелтер», вів себе неадекватно, намагався провокувати бійку з оточуючими. Через таку його поведінку, охоронці клубу вивели його на вулицю.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що взимку 2018 року, точної дати не пам`ятає, він з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 поїхали в нічний клуб «Шелтер». Приблизно о 23-00 годині вони відпочивали та танцювали, а о 01-00 годині хтось покликав ОСОБА_5 палити цигарки. На подвір`ї він бачив, як ОСОБА_6 з ОСОБА_5 відійшли за кут будівлі. Через 4-5 хвилин, він побачив, як ОСОБА_6 повернувся обратно до клубу. Тоді, він вийшов на вулицю, пішов за кут та побачив там на землі закривавленого ОСОБА_5 , у нього висіла щелепа та він не міг розмовляти. Після цього, він посадив ОСОБА_5 в таксі та повіз додому, звідки його забрали на швидкій медичній допомозі до 2-ї міської лікарні. Також, свідок додав, що коли ОСОБА_6 та ОСОБА_5 були за кутом будівлі, він чув звуки від ударів. Окрім того, потерпілий ОСОБА_5 ні з ким з сторонніх дівчат не танцював.

Також, свідок ОСОБА_13 під час допиту в судовому засіданні показала, що в 2018 році вона з ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_12 відпочивали в нічному клубі «Шелтер». Коли ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 танцювали на танцполі, вона бачила, як біля них ходив ОСОБА_6 . Останній вів себе неадекватно, а саме віджимався від полу та бив кулаками в стіну. На її погляд, ОСОБА_6 в той час знаходився під впливом наркотичних засобів. Потім, вони вийшли на подвір`я палити цигарки. Вона бачила, як ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_5 та пред`явив йому претензії, що нібито він приставав до його дівчини. ОСОБА_5 сказав йому, що він ні до кого не приставав. Тоді, ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_5 відійти поговорити, і вони відійшли за кут будівлі. Після цього, вона почула три удари. Коли вона пішла за кут, то побачила там ОСОБА_5 , який лежав в крові. При цьому, коли вона йшла туди, на зустріч їй йшов ОСОБА_6 . Вона сказала йому залишитися, однак, останній відповів їй, щоб вона закрила рота. Окрім того, свідок пояснила, що, коли вона повернулася до клубу за речами, то ОСОБА_6 там вже не було. ОСОБА_6 відпочивав в клубі без дівчини. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не було приблизно 3-5 хвилин. Також, свідок додала, що якийсь хлопець перешкоджав ОСОБА_20 піти подивитись, що роблять ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Окрім того, свідок ОСОБА_21 суду пояснила, що взимку 2018 року вона відпочивала в клубі «Шелтр» разом з ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_22 та ОСОБА_15 . Вони танцювали, спілкувалися, завжди були разом. Потім, після 00-00 години, вони вийшли на подвір`я палити цигарки. Приблизно через 5 хвилин із клубу вийшов ОСОБА_23 , підійшов до ОСОБА_24 та почав звинувачувати його, що той танцював з його дівчиною. Потерпілий відповів, що нічого про дівчину не знає, оскільки постійно знаходився зі своєю компанією. Потім, ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_5 поговорити та вони відійшли за кут будівлі. Вони хотіли піти туди за ними подивитись, оскільки розуміли, що буде бійка, однак, перед ними став якийсь хлопець та не пускав їх, мовляв, самі розберуться. ОСОБА_22 пішла туди, назустріч їй йшов ОСОБА_6 . Потім, ОСОБА_25 почала кричати та звати їх. Вони підійшли та побачили ОСОБА_5 , який лежав скривавлений в снігу. Також, свідок пояснила, що з моменту, як ОСОБА_6 та ОСОБА_5 відійшли, пройшло приблизно 3-5 хвилин. Події відбувались на відстані 5-7 метрів від них. ОСОБА_6 вів себе агресивно, поклав руку на плече ОСОБА_5 та повів його за кут будівлі.

Пояснення потерпілого та вказаних свідків є послідовними та повністю узгоджуються між собою та щодо різних обставин справи, тому суд приходить до висновку, що покази, які вони давали на досудовому слідстві та підтвердили в судовому засіданні правдиві, оскільки знаходяться у взаємозв`язку з іншими об`єктивними письмовими доказами у провадженні, якими підтверджується винуватість ОСОБА_6 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, а саме:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000288 від 07.02.2018 року за правовою кваліфікацією ч.1 ст.122 КК України (том 2 а.с.1);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 16.02.2018 року, згідно з яким слідчий СВ КВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_26 , у присутності двох понятих, пред`явив свідку ОСОБА_9 для впізнання фото чотирьох осіб. На запитання, чи впізнає він когось з осіб, зображених на фотознімках, ОСОБА_9 заявив, що впізнає чоловіка, що зображений на фото №3. Саме цей чоловік зайшов з ОСОБА_10 за кут споруди закладу та спричинив йому там тілесні ушкодження. Ознаки, за якими свідок впізнав особу: риси обличчя. Відповідно до довідки, доданої до вказаного протоколу, на фотознімку за №3 зображений ОСОБА_6 (том 2 а.с.25, 26);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 16.02.2018 року, згідно з яким слідчий СВ КВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_26 , у присутності двох понятих, пред`явив свідку ОСОБА_27 для впізнання фото чотирьох осіб. На запитання, чи впізнає вона когось з осіб, зображених на фотознімках, ОСОБА_27 заявила, що впізнає чоловіка, що зображений на фото №3. Саме цей чоловік зайшов з ОСОБА_10 за кут споруди закладу та спричинив йому там тілесні ушкодження. Ознаки, за якими свідок впізнала особу: риси обличчя. Відповідно до довідки, доданої до вказаного протоколу, на фотознімку за №3 зображений ОСОБА_6 (том 2 а.с.29, 30);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 17.02.2018 року, згідно з яким слідчий СВ КВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_26 , у присутності двох понятих, пред`явив свідку ОСОБА_21 для впізнання фото чотирьох осіб. На запитання, чи впізнає вона когось з осіб, зображених на фотознімках, ОСОБА_27 заявила, що впізнає чоловіка, що зображений на фото №2. Саме цей чоловік зайшов з ОСОБА_10 за кут споруди закладу та спричинив йому там тілесні ушкодження. Ознаки, за якими свідок впізнала особу: риси обличчя. Відповідно до довідки, доданої до вказаного протоколу, на фотознімку за №2 зображений ОСОБА_6 (том 2 а.с.33, 34);

- висновком експерта №247 від 21.02.2018 року, згідно з яким у ОСОБА_5 маються наступні тілесні ушкодження: двобічний перелом нижньої щелепи в області 2-го зубу праворуч і 8-го зубу ліворуч, який за своїм характером відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби); забійна рана обличчя, яка за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження у потерпілого виникли від не менше двократної дії травмую чого предмету (предметів), якими могли бути, як озброєна, так і неозброєна рука, взута нога нападаючого або інші предмети з такими ж властивостями. Виникнення всіх тілесних ушкоджень у потерпілого при одноразовому падінні з височини власного зросту малоймовірне. Час виникнення ушкоджень, згідно з даними медичних документів, може відповідати 29.01.2018 року (том 2 а.с.47-48);

- висновком судово-психіатричного експерта №167 від 26.07.2018 року, відповідно до якого комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_6 в період інкримінованого йому діяння (29.01.2018 року) страждав хронічним психічним захворюванням у формі шизоафективного розладу, маніакального типу, ускладненого епізодичним вживанням канабіоїдів та за своїм психічним станом не міг усвідом усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_6 за своїм психічним станом потребує застосування примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом (том 2 а.с.85-93).

Окрім того, в судовому засіданні в присутності учасників судового розгляду було відтворено відеозапис з камер відеоспостереження нічного клубу «Шелтер» від 29.01.2018 року. Під час перегляду файлу НОМЕР_1 встановлено, що приблизно о 02:13:40 годині, на подвір`я перед нічним клубом вийшов потерпілий зі свідками палити цигарки. О 02:15:40 годині на подвір`я вийшов ОСОБА_6 , підійшов до ОСОБА_5 , похлопав його по спині, та повів за кут будівлі. Подальші події, що відбувались між потерпілим та ОСОБА_6 на відео не зафіксовано, оскільки вказані особи вийшли за межі зони охоплення відеокамер. Після цього, о 02:17:30 годині свідки пішли за ОСОБА_5 , а о 02:17:45 годині повернувся ОСОБА_6 (том 2 а.с.37).

Потерпілий та допитані в судовому засіданні свідки впізнали на відтвореному відеозаписі себе та ОСОБА_6 , який повів ОСОБА_5 за кут будівлі.

Зазначені письмові та речові докази у провадженні зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, є допустимими та належними, та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення ОСОБА_6 суспільно-небезпечного діяння, за встановлених судом обставин, відповідають показанням обвинуваченого, потерпілого та свідків.
Також, вказані письмові та речові докази не оспорюються учасниками кримінального провадження, клопотань про їх виключення з обсягу доказів не надходило. При цьому, суд звертає увагу на те, що з боку сторони захисту, не було надано додаткових доказів та не заявлено обґрунтованих клопотань про необхідність дослідження додаткових доказів.

Відомості, що містяться у показах потерпілого та свідків, наведених письмових та речових доказах у їх сукупності підтверджують встановлені судом фактичні обставини справи, що свідчать про неможливість формування штучних доказів, однобічність проведення досудового розслідування.
Суд, керуючись ст.94 КПК України, оцінює наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом та з урахуванням того, що у провадженні забезпечено всебічний, повний та об`єктивний розгляд всіх обставин, приходить до висновку про доведеність вчинення ОСОБА_6 суспільно-небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.
На думку суду, сукупності досліджених доказів відповідно до ст.ст.85, 86, 94, 101 КПК України, достатньо для того, щоб зробити висновок про доведеність вчинення ОСОБА_6 суспільно-небезпечного діяння, навіть попри заперечення цього останнім.
Так, під час допиту в судовому засіданні ОСОБА_6 стверджував, що потерпілого ОСОБА_5 не бив, жодних тілесних ушкоджень йому не наносив.
Проаналізувавши в сукупності вищенаведені докази по справі, оцінивши доводи ОСОБА_6 , суд розцінює їх як спосіб захисту своїх інтересів та спробу уникнути відповідальності за вчинене діяння.
За встановлених у справі обставин, ОСОБА_6 спровокував з потерпілим конфлікт, який перейшов у бійку, під час якої ОСОБА_6 наніс потерпілому не менше двох ударів в область обличчя, внаслідок чого останній впав на землю та втратив свідомість, що, також, підтвердили під час допиту в судовому засіданні свідки вказаного конфлікту.Також, цей факт встановлено висновком проведеної у справі експертизи №247 від 21.02.2018 року.

При цьому, з урахуванням висновків вказаної судово-медичної експертизи, суд не приймає доводи ОСОБА_6 щодо не нанесення ним ударів потерпілому ОСОБА_5 . Так, зазначеною експертизою встановлено, що тілесні ушкодження у потерпілого виникли від не менше двократної дії травмую чого предмету (предметів), якими могли бути, як озброєна, так і неозброєна рука, взута нога нападаючого або інші предмети з такими ж властивостями. Виникнення всіх тілесних ушкоджень у потерпілого при одноразовому падінні з височини власного зросту малоймовірне. Час виникнення ушкоджень, згідно з даними медичних документів, може відповідати 29.01.2018 року.

Об`єктивність даної експертизи не викликає сумнівів, будь-яких суперечностей чи розбіжностей у висновку експерта не встановлено.
Отже, з урахуванням показань потерпілого та свідків, які одноголосно підтвердили присутність під час подій 29.01.2018 року ОСОБА_6 та приймаючи до уваги відеозапис, на якому беззаперечно зафіксовано особу останнього, суд приходить до висновку, що саме ним було нанесено тілесні ушкодження потерпілому, тому критично відноситься до твердження ОСОБА_6 про його непричетність до скоєння суспільно-небезпечного діяння.

За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно та всебічно з`ясував та встановив обставини вчинення суспільно-небезпечного діяння та прийшов до висновку, що ОСОБА_6 умисно нанесені ОСОБА_5 тілесні ушкодження.

З урахуванням викладеного, суд кваліфікує дії ОСОБА_6 , як вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, за ознаками умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Вказаний висновок суду узгоджується з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» (заява №1637/04), у якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини» п.282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ч.2 ст.19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно з положеннями ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу», примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним та Кримінально-процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами.

Відповідно до ст.92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

В силу ст.93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

За змістом ч.2 ст.513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру, яка повинна відповідати вимогам статті 513 КПК України і містити в собі, як формулювання суспільно-небезпечного діяння, визнаного судом встановленим, так і посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки, а також мотиви прийнятого ним рішення по суті.

При визначенні виду примусових заходів медичного характеру, згідно з ч.1 ст.94 КК України, є обов`язковим врахування: 1) характеру і тяжкості захворювання; 2) тяжкості вчиненого діяння; 3) ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб.

Зокрема, примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом, передбачений ч.4 ст.94 КК України, може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду.

При цьому, у п.15 постанови Пленуму ВСУ №7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру» вказано, що для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру.

При визначенні ОСОБА_6 виду примусового заходу медичного характеру, суд враховує характер і тяжкість захворювання останнього, рекомендації експертів про тип лікувального закладу, особу ОСОБА_6 , який вчинив суспільно-небезпечне діяння, що відноситься до категорії нетяжких, отримує медичну допомогу лікаря-психіатра з 2011 року з діагнозом: шизоафективний розлад, маніакальний тип. Багаторазово лікувався в умовах стаціонару (том 1 а.с.213, 239), з квітня 2011 року звертався за медичною допомогою до лікаря-нарколога з приводу психічних та поведінкових розладів, внаслідок вживання канабіоїдів зі шкідливими наслідками (том 2 а.с.213, 240), має ІІІ групу інвалідності, у зв`язку з загальним захворюванням (том 3 а.с.29), раніше не судимий (том 2 а.с.43), за місцем проживання характеризується позитивно (том 2 а.с.40), та дійшов висновку, що за своїм психічним станом він потребує застосування примусових заходів медичного.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_6 є ознаки суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, що підтверджується відповідними доказами у кримінальному провадженні. Зазначені дії вчинені ОСОБА_6 у стані неосудності, оскільки в період вчинення суспільно-небезпечного діяння він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, що є підставою для застосування до останнього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.

Також, в ході судового розгляду потерпілими ОСОБА_5 пред`явлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 на свою користь завданої матеріальної шкоди у розмірі 1319,23 грн. та моральної шкоди у розмірі 70000,00 грн. (том 1 а.с.233-237).

Відповідно до положень ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.1186 ЦК України, шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується.

Разом з цим, приписами ч.2 ст.1186 ЦК України встановлено, що якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді.

Таким чином, законодавцем передбачено, що у разі завдання шкоди особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій, не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом, вказану шкоду може бути стягнуто рішенням суду з осіб, які проживали з нею, за умови, що вони знали про її психічний розлад та не вжили заходів, направлених на запобігання шкоді.

Як слідує з заявлених ОСОБА_5 позовних вимог, останній просить стягнути завдану йому шкоду саме з ОСОБА_6 , тобто з особи, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, що суперечить вимогам ч.1 ст.1186 ЦК України.

Натомість, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, з урахуванням положень ч.1 ст.13 ЦПК України, та приймаючи до уваги, що чинним цивільним процесуальним законодавством суду не надано повноважень з приводу заміни неналежного відповідача за власною ініціативою, суд приходить до висновку про необхідність відмови ОСОБА_5 у задоволенні цивільного позову.

Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що позовні вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, у разі звернення з позовною заявою до належного відповідача, з урахуванням вимог ч.2 ст.1186 ЦК України.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст. 92-94 КК України, ч.2 ст.292, 503, 508, 512, 513 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого Саксаганського ВП КВП ГУНП ОСОБА_8 про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000288, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 07.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги з посиленим наглядом, а саме до Комунального закладу «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР», що знаходиться за адресою: вул. Бехтєрєва, 1, м. Дніпро.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням відмовити.

Речовий доказ:

- оптичний диск, формату DVD-R з відеозаписами камер спостереження в приміщенні арт-клубу «Шелтер», на якому зафіксовано події 29.01.2018 року, який знаходитися в матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження (Т.2 а.с.36, 37).

Копію ухвали направити для виконання до Комунального закладу «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР», що знаходиться за адресою: вул. Бехтєрєва, 1, м. Дніпро.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складений 27.09.2021 року.

Суддя ОСОБА_1