Єдиний унікальний номер справи 201/33/21
Номер провадження 1-кс/201/38/2022
ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2022 року

слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду в місті Дніпрі клопотання слідчого СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погодженого з прокурором Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000483, внесеного 17 грудня 2012 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

встановив:

Слідчий СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 за погодженням із прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження № 0000483.

З клопотання та доданих до нього матеріалів встановлено, що ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області розслідується кримінальне провадження, внесене 17 грудня 2012 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000483 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 07 жовтня 2000 року приблизно о 15 годині 00 хвилин, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , умисно, з метою позбавлення життя ОСОБА_6 , використовуючи ніж, який був при ньому, спричинив ОСОБА_6 численні проникаючі колото-різані рани грудної клітини з пошкодженням легень та серця, в результаті чого настала смерть ОСОБА_6 на місці.

Після скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник у невідомому напрямку.

27 листопада 2019 року складено повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

27 листопада 2019 року підозрюваного ОСОБА_5 оголошено у розшук.

27 листопада 2019 року досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000483 зупинене у зв`язку із не встановленням місця знаходження ОСОБА_5

04 січня 2022 року досудове розслідування по даному кримінальному провадженню відновлено.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала клопотання слідчого та просила його задовольнити. При цьому, зазначила, що на підтвердження викладених у клопотанні доводів стороною обвинувачення слідчому судді надані достатні матеріали.

Вислухавши думку прокурора, а також дослідивши зазначене клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя доходить до таких висновків.

Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів, одним з яких є й такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Як регламентовано ст. ст. 131, 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 5 статті 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Як передбачено ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра, щодо вчинення кримінального правопорушення, такого ступеня тяжкості, що є підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового слідства виправдовують такий ступень втручання у права і свободи, про який ідеться у клопотанні та може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно зі ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1 4 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук.

Так, органом досудового розслідування не дотримана передбачена кримінальним процесуальним законом процедура повідомлення про підозру з огляду на таке.

Положеннями ч. 1 ст. 42 КПК України передбачено, що підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України передбачено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно ч. 1 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Частиною 3 ст. 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Згідно ч. 1 ст. 135 глави 11 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Згідно частини 2 цієї ж статті, у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 КПК України, належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі, на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Так в повідомленні про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України зазначено, що дане повідомлення отримала ОСОБА_7 , однак відомостей ким остання доводиться ОСОБА_5 та чому саме їй було вручене зазначене повідомлення про підозру матеріали, додані до клопотання, не містять.

Отже, в матеріалах доданих до клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу немає належного підтвердження отримання підозрюваним повідомлення про підозру або ознайомлення з його змістом іншим шляхом, а тому немає підстав вважати, що дане письмове повідомлення про підозру було вручене у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

З цього слідує, що стороною обвинувачення не було доведено, що ОСОБА_5 був повідомлений про підозру у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, а отже, у такому разі, ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. 42 КПК України, не набув статусу підозрюваного.

При цьому слід взяти до уваги й те, що відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно з ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно ж до п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та сталої практики Європейського суду з прав людини (див., зокрема, рішення від 25.03.1999 року у справі «Ніколова проти Болгарії», рішення від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України»), обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Відповідно до п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

В даному ж випадку процедура, яка має передувати затриманню особи, щодо якої складено повідомлення про підозру, з метою її доставки до суду для участі у розгляді клопотання про обрання їй запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, органом досудового розслідування в розумінні вимог КПК України, не витримана.

Більш того, у повідомленні про підозру від 27 липня 2019 року зазначена дата народження ОСОБА_5 07.07.1979 року, що не відповідає даті народження, вказаній у клопотанні 06.07.1979 року, що вказує на неналежне встановлення органом досудового розслідування анкетних відомостей особи.

До клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою надано постанову про оголошення ОСОБА_5 у розшук від 27 листопада 2019 року, яка, сама по собі, не може бути достатнім доказом факту того, що останній переховується від органу досудового розслідування, адже матеріали клопотання не містять жодних підтверджень того, що органом досудового розслідування перш за все здійснювався виклик останнього та направлялися відповідні повістки за місцем його реєстрації та проживання.

У той же час, ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання про надання дозволу на затримання ОСОБА_5 з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування до запобіжного заходу, у тому числі, з підстав недотримання прокурором передбаченої вимогами кримінального процесуального закону процедури, яка має передувати затриманню особи.

Разом з тим, у своєму клопотанні на підтвердження наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України слідчий посилається на сукупність зібраних під час досудового розслідування доказів, зокрема, протокол огляду місця події, протокол допиту свідка ОСОБА_8 , протокол допиту свідка ОСОБА_9 , протокол допиту свідка ОСОБА_10 , протокол допиту свідка ОСОБА_11 , протоколи пред`явлення для впізнання за фотокартками ОСОБА_5 свідкам, висновки судово-медичної експертизи, висновки дактилоскопічної експертизи, речові докази, вилучені в ході досудового розслідування.

Однак жоден із зазначених матеріалів не долучений слідчим до клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 .

Більш того, слідчим, навіть, не було долучено до клопотання постанову про порушення кримінальної справи за фактом вбивства ОСОБА_6 на підтвердження проведення відповідних слідчих дій у даній справі до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань у встановлений законом спосіб.

Крім того, до клопотання додано копію протоколу свідка ОСОБА_11 від 8 жовтня 1999 року, в той час, як події, описані в клопотанні слідчого мали місце 07 жовтня 2000 року.

Таким чином, прокурором не доведено належними та достатніми доказами наявність обґрунтованої підозри та передбачених ст. 177 КПК України ризиків, які є підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , що в сукупності з недоведеністю факту набуття останнім процесуального статусу підозрюваного, є безумовною підставою для відмови у задоволенні вказаного клопотання.

Окремо, слідчий суддя не може залишити поза увагою те, що впродовж 19 років з моменту подій (вбивства) і до моменту встановлення особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні цього злочину минуло 19 років, впродовж яких органом досудового розслідування не здійснено жодних слідчих (розшукових) дій.

Отже, приймаючи до уваги вищенаведене, необґрунтованість поданого клопотання та недоведеність застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя не знаходить правових підстав для задоволення вказаного клопотання.

На підстави викладеного, керуючись ст. ст. 22, 176 - 178, 183, 187 - 190, 193 - 194, 309 КПК України, слідчий суддя
постановив:

У задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погодженого із прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000483, внесеного 17 грудня 2012 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 16 годині 00 хвилин 14 січня 2022 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1