ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1960/21 Справа № 183/1686/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , та прокурора на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2021 року стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , обвинувачених у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України - у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.
ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України - у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.
Вирішено долю речових доказів.
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими у тому, що 19 січня 2019 року приблизно о 03 годині 50 хвилин, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 знаходились поблизу кафе «Молодіжне», розташоване по вул. Лесі Українки с. Голубівка, Новомосковського району, Дніпропетровської області, де у останніх виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , 19 січня 2019 року, приблизно о 04 годині 00 хвилин, прийшли до домоволодіння АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_10 , через незачинені на замок двері зайшли до будинку, де ОСОБА_7 , діючи умисно, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, кулаками обох рук, наніс не менше трьох ударів в область обличчя та голови ОСОБА_10 , та удар ногою в область тулубу останнього, в той час як ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою, умисно наніс кулаком руки удар в область обличчя ОСОБА_10 , та не менше трьох ударів ногою та дерев`яною ніжкою від табурету в область голови та обличчя потерпілого, спричинивши ОСОБА_10 тілесні ушкодження, які у своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині свій вирок, яким призначити:
ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України - покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років;
ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України - покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.
В іншій частині просить вирок суду залишити без змін.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що судом першої інстанції не в повній мірі було враховано тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, спосіб вчинення, а також стійкість умислу обвинувачених, які, використовуючи виключно надуманий ними привід, після словесної сварки, навмисно, діючи за попередньою змовою, нанесли не менше трьох ударів в область обличчя та голови, удар ногою в область тулубу та не менше трьох ударів ногою та дерев`яною ніжкою від табурету в область голови та обличчя ОСОБА_10 , спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження.
Тому прокурор вважає, що призначення покарання обвинуваченим із застосуванням ст. 69 КК України є явно несправедливим та не сприятиме досягненню мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.
Прокурор також вважає, що позиція потерпілого про відсутність претензій до обвинувачених не є обов`язковою для суду, а тільки враховується у сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.
Захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , в якій просив скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, та ухвалити в цій частині свій вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України покарання із застосуванням ст. 69 КК України - у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України просив звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, із застосуванням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
В іншій частині просив залишити вирок суду без змін.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, на обліках у лікарів фтизіатра, нарколога, психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, працює, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину.
Захисник зазначив, що судом першої інстанції не було встановлено обставин, що у відповідності до ст. 67 КК України обтяжують покарання.
Захисник зазначає, що суд першої інстанції не обґрунтував, з якої саме причини не була взята до уваги думка потерпілого ОСОБА_10 про те, що він пробачив обвинувачених, та його прохання не позбавляти ОСОБА_7 і ОСОБА_8 волі.
Захисник наголошує, що також судом не було враховано те, що ОСОБА_8 як до скоєння кримінального правопорушення, так і після нього, є соціально активною людиною, що підтверджується фактом його офіційного працевлаштування.
Захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу також в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , в якій просив просив скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, та ухвалити в цій частині свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України покарання із застосуванням ст. 69 КК України - у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України просив звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, із застосуванням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
В іншій частині просив залишити вирок суду без змін.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні зазначив, що обвинувачені відшкодували йому вартість лікування, він пробачив їх, просив суд не позбавляти ОСОБА_7 і ОСОБА_8 волі, строго не наказувати, проте, на думку захисника, суд першої інстанції не прийняв це до уваги.
Захисник зазначив, що ОСОБА_7 раніше не судимий, на обліках у лікарів фтизіатра, нарколога, психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, працює, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину.
Крім того, судом першої інстанції не встановлено обставин, що у відповідності до ст. 67 КК України, обтяжують покарання.
Захисник наголошує, що також судом не було враховано те, що ОСОБА_7 , як до скоєння кримінального правопорушення, так і після нього, є соціально активною людиною, що підтверджується фактом його офіційного працевлаштування.
Захисник також подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, де зазначив, що судом першої інстанції було детально проаналізовано поведінку обвинувачених після вчинення злочину, їх відношення до скоєного, наслідки суспільно-небезпечного діяння, відсутність у обвинувачених будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим, на думку захисника, суд першої інстанції зробив правильний висновок про можливість застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону в повній мірі.
Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 02 березня 2021 року у справі №721/115/19, для досягнення пропорційності між злочином та покаранням, основним чинником, який має братися до уваги під час визначення виду та міри покарання за злочин, є ступінь його тяжкості та небезпечності. При призначенні покарання судам слід прагнути до справедливості та пропорційності, а будь-які винятки з цієї мети мають бути належним чином обґрунтовані.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та перевірено у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, при призначенні покарання суд першої інстанції врахував всі обставини кримінального правопорушення та особи обвинувачених.
Суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - щире каяття.
Також суд першої інстанції врахував відсутність обставин, що обтяжують покарання обох обвинувачених.
Судом першої інстанції було враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, на обліках у лікарів фтизіатра, нарколога, психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, працює, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину.
Судом першої інстанції було також враховано особу ОСОБА_8 , який раніше не судимий, на обліках у лікарів фтизіатра, нарколога, психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, працює, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину.
Колегія суддів не приймає доводи апеляційних скарг захисника обвинувачених стосовно думки потерпілого, та його прохання строго не наказувати, оскільки думка потерпілого була врахована судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченим із застосуванням ст. 69 КК України.
Колегія суддів також не приймає доводи апеляційних скарг захисника обвинувачених щодо того, що судом першої інстанції не було враховано соціальну активність обвинувачений, що підтверджується фактом їх офіційного працевлаштування, оскільки це не є обставиною, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а інші обставини, на які посилається захисник, були враховані судом першої інстанції.
Колегія суддів також не приймає доводи апеляційної скарги прокурора, оскільки всі доводи, якими прокурор обгрунтував апеляційну скаргу, були враховані судом першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
Крім того, колегія суддів враховує відомості про особи обвинувачених та їх характеризуючі дані, їх повне визнання вини, позицію потерпілого, який просив суд першої інстанції не позбавляти обох обвинувачених волі, потерпілому були повністю відшкодовані витрати на лікування, а тому не приймає доводи апеляційної скарги прокурора щодо необхідності призначити обвинуваченим більш тяжке покарання.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції призначено покарання з дотриманням вимог кримінального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.
Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2021 року без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 , який дії в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , та прокурора на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2021 року стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , обвинувачених у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України залишити без задоволення.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2021 року стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , обвинувачених у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4