Справа № 308/8918/16-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 вересня 2021 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, клопотання слідчого П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР розташованого у м. Львові ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні відомості щодо якого, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000076 від 05.08.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, погоджене прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_3 , про застосування відносно підозрюваного
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Долина, Івано-Франківської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні має двох малолітніх дітей,
запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком 60 днів із можливістю внесення застави,-
ВСТАНОВИВ:
Слідчий П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР розташованого у м. Львові капітан ДБР ОСОБА_6 , звернулася до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням, про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком 60 днів із можливістю внесення застави.
Клопотання мотивовано тим, що п`ятим слідчим відділом (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР у м. Львові проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000076 від 05.08.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. ст. 407 КК України.
Слідчий зазначає, що як встановлено досудовим розслідуванням ОСОБА_4 , призваний на військову службу за контрактом та проходив останню на посаді заступника командира роти військової частини НОМЕР_1 по роботі з особовим складом.
Вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
У відповідності до вимог ст.ст. 11, 16, 49, 127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, ОСОБА_4 під час проходження військової служби, повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
У такий спосіб, з моменту видання Указу Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
У клопотанні вказано, що у порушення вищевказаних вимог нормативно-правових актів, капітан ОСОБА_4 , з метою тимчасово ухилитися від несення обов`язків військової служби, самовільно залишив військову частину в умовах особливого періоду при наступних обставинах.
Так, капітан ОСОБА_4 діючи з прямим умислом, бажаючи тимчасово ухилитися від військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, у період з 11.06.2015 по 15.06.2015 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та у вказаний період часу знаходився за межами території України.
Окрім того, слідчий зазначає, що 01.08.2015 самовільно залишив місце проходження військової служби територію військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) з метою ухилення від виконання службових обов`язків та вибув за межі території України, де перебував по 02.08.2021, після чого 31.08.2021 з`явився до правоохоронних органів із заявою про зізнання.
Як вказано у клопотанні, тим самим капітан ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом Збройних Сил України, у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, бажаючи тимчасово ухилитися від військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків у період з 11 по 15.06.2015 капітан ОСОБА_4 без поважних причин та дозволу командування військової частини НОМЕР_1 та службові обов`язки згідно посади не виконував та у вказаний період часу знаходився за кордоном.
Після цього, 01.08.2015 самовільно залишив місце проходження військової служби територію військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) з метою ухилення від виконання службових обов`язків та вибув за межі території України, де перебував по 02.08.2021, після чого 31.08.2021 з`явився до правоохоронних органів із заявою про зізнання, чим вчинив самовільне залишення військової частини без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.
У клопотанні вказано, що 28.09.2015 підозрюваному ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Слідчий вказує, що в подальшому, враховуючи, що підозрюваний капітан ОСОБА_4 самовільно (без повідомлення та отримання відповідного дозволу командування), залишив місце проходження військової служби з метою ухилення від виконання службових обов`язків та вибув до Об`єднаних Арабських Еміратів, останнього було оголошено в розшук.
Як вказано у клопотанні, 31.08.2021 до слідчого у даному кримінальному провадженні звернувся підозрюваний ОСОБА_4 із заявою про з`явлення із зізнанням. 31.08.2021 досудове розслідування у даному кримінальному провадженні постановою слідчого відновлено, у зв`язку із тим, що місцезнаходження підозрюваного відоме, та необхідно провести слідчі та процесуальні дії за участі останнього.
31.08.2021 підозрюваному ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
У клопотанні вказано, що в ході допиту підозрюваного ОСОБА_4 , останній щиро зізнався у вчиненні ним кримінального правопорушенні, щиро кається, повідомив всі обставини вимушені ним у вчиненні даного злочину, а також повідомив про бажання сприяти розкриттю даного кримінального правопорушення.
Слідчий зазначає, що у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Долина, Івано-Франківської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одружений, раніше перебував на посаді заступника командира НОМЕР_2 окремої радіолокаційної роти 1 радіотехнічної бригади, капітан військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), на утриманні має двох малолітніх дітей.

У клопотанні вказано, що обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є обгрунтованість підозри, ґрунтується на матеріалах службового розслідування за фактом відсутності на військовій службі ОСОБА_4 , показах свідків у даному кримінальному провадженні, які підтверджують факт вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому правопорушення, витягом з бази даних «Відомостй про осіб, які перетнули Державний кордон України», а також іншими допустимими доказами у провадженні.

При цьому слідчий вказує, що в діях ОСОБА_4 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі від трьох до семи років.

Слідчий при обґрунтуванні клопотанні посилається на положення ст. 131, ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому слідчий вказує, на те що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Злочин, який інкримінується ОСОБА_4 є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Окрім того, слідчий зазначає, що ОСОБА_4 перебуваючи на посаді заступника командира роти військової частини НОМЕР_1 по роботі з особовим складом, в силу виконання своїх службових обов`язків має широке коло знайомих, у тому числі і серед службових осіб різних правоохоронних органів, та обізнана із особливостями роботи правоохоронної системи.

При цьому слідчий зазначає, що ОСОБА_4 має достатній матеріальний достаток для залишення меж України з метою уникнення кримінальної відповідальності, що підтверджується попередньою поведінкою останнього під час залишення території України у 2015 році.

Вищевказані обставини, а також той факт, що Закарпатська область межує з Республікою Польщею, Угорщиною, Румунією, Словаччиною дають підстави вважати, що ОСОБА_4 усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжкого злочину, може переховуватись від органів досудового розслідування та має реальні можливості покинути територію України з цією метою, як і в межах пункту пропуску через державний кордон України так і поза межами таких, а також переховуватись на території України.

У клопотанні слідчий вказує на те, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні. Зокрема вказує, що ОСОБА_4 у силу займаної посади, перебуваючи на волі під час досудового розслідування матиме можливість використовуючи свій авторитет та здобутий досвід впливати на свідків у кримінальному провадженні

Зокрема, ОСОБА_4 з урахуванням відомих їй обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження зможе вступати у поза процесуальні відносини із свідками та схиляти їх до зміни даних слідству показань.

Аналогічним чином ОСОБА_4 зможе впливати на ще невстановлених та недопитаних по обставинах кримінального провадження свідків, а також на понятих, експертів та спеціалістів які будуть залучені у кримінальному провадженні при проведенні слідчих дій та до проведення судових експертиз.

Слідчий зазначає, що вказане створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких.

Також у клопотанні вказано, що з метою незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні та зміни ними показань, ОСОБА_4 може вчинити інші кримінальні правопорушення проти їх життя та здоров`я, пов`язані із застосуванням чи погрозами застосування насильства, тілесних ушкоджень, або із погрозами знищення їхнього майна, тобто кримінальні правопорушення, передбачені ст. ст. 129, 194, 195 КК України, тощо. Окрім того, ОСОБА_4 являється військовослужбовцем, у зв`язку з чим, у разі переховування від органів досудового розслідування та суду, останній може вчинити інші кримінальні правопорушення, у сфері проходження військової служби або продовжити вчиняти останній.

У клопотанні вказано, на те, що вивченням особи підозрюваної, на даний час, встановлено, що вона працездатна, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали її утриманню під вартою, не страждає. Даних, які б вказували на неможливість застосування ОСОБА_4 вказаного запобіжного заходу, не встановлено.

Ураховуючи викладене, тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , дані про особу підозрювану з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобігання наведеним у клопотанні ризикам, до ОСОБА_4 , слідчий вважає, що необхідним є застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому за твердженням слідчого, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Разом із цим, посилаючись на положення ст. 183 КПК України вважає, що з огляду на вказані обставини кримінального правопорушення, особи підозрюваного зокрема його майновий та сімейний стан, є необхідним визначити останньому, заставу у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, саме застава у такому розмірі здатна забезпечити виконання ОСОБА_4 , покладених на неї обов`язків.

Так, слідчий просить слідчого суддю: застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Долина, Івано-Франківської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні має двох малолітніх дітей, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком 60 днів із можливістю внесення застави у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб. У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним їхнім викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає Закарпатська область, м. Мукачево, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовльнити. При цьому просив врахувати, що значний період часу підозрюваний перебував за кордоном, разом із тим йому було відомо про те що триває досудове розслідування даного кримінального провадження. Прокурор зазначив, що більш м`які запобіжні заходи будуть недостатньо ефективними для запобігання означеним у клопотанні ризикам порівняно із взяттям під варту. При цьому прокурор в разі обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахувати, що останній є військовослужбовцем, а тому утримування під вартою доцільним буде визначити місце на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Підозрюваний в судовому засіданні вказав, що проти задоволення клопотання не заперечує, викладені в клопотанні обставини дійсно мали місце, просив врахувати, що до правоохоронних органів з`явився сам.
Захисник обвинуваченого в судовому засіданні повідомив, що його підозрюваний погоджується із викладеними в клопотанні обставинами вчинення кримінального правопорушення, не заперечує проти задоволення клопотання.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.
У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Слідчий суддя встановив, що П`ятим слідчим відділом (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР у м. Львові проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000076 від 05.08.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. ст. 407 КК України.
Підозрюваним у даному кримінальному провадженні є ОСОБА_4 , якому 28.09.2015 підозрюваному повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Так, згідно матеріалів клопотання, капітан ОСОБА_4 діючи з прямим умислом, бажаючи тимчасово ухилитися від військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, у період з 11. 06.2015 по 15.06.2015 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та у вказаний період часу знаходився за межами території України.
Він же, 01.08.2015 самовільно залишив місце проходження військової служби територію військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) з метою ухилення від виконання службових обов`язків та вибув за межі території України, де перебував по 02.08.2021, після чого 31.08.2021 з`явився до правоохоронних органів із заявою про зізнання.
Таким чином, капітан ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом Збройних Сил України, у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, бажаючи тимчасово ухилитися від військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків у період з 11 по 15.06.2015 капітан ОСОБА_4 без поважних причин та дозволу командування військової частини НОМЕР_1 та службові обов`язки згідно посади не виконував та у вказаний період часу знаходився за кордоном.
Після цього, 01.08.2015 самовільно залишив місце проходження військової служби територію військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) з метою ухилення від виконання службових обов`язків та вибув за межі території України, де перебував по 02.08.2021, після чого 31.08.2021 з`явився до правоохоронних органів із заявою про зізнання, чим вчинив самовільне залишення військової частини без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.
28.09.2015 підозрюваному ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
В подальшому, враховуючи, що підозрюваний капітан ОСОБА_4 самовільно (без повідомлення та отримання відповідного дозволу командування), залишив місце проходження військової служби з метою ухилення від виконання службових обов`язків та вибув до Об`єднаних Арабських Еміратів, останнього було оголошено в розшук.
31.08.2021 до слідчого у даному кримінальному провадженні звернувся підозрюваний ОСОБА_4 із заявою про з`явлення із зізнанням.
31.08.2021 досудове розслідування у даному кримінальному провадженні постановою слідчого відновлено, у зв`язку із тим, що місцезнаходження підозрюваного відоме, та необхідно провести слідчі та процесуальні дії за участі останнього.
31.08.2021 підозрюваному ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
В ході допиту підозрюваного, останній щиро зізнався у вчиненні ним кримінального правопорушення, щиро кається, повідомив всі обставини вчинення ним даного злочину, а також повідомив про бажання сприяти розкриттю даного кримінального правопорушення.
Слідчий суддя вважає, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обґрунтовано підозрюється у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, що підтверджується матеріалами службового розслідування за фактом відсутності на військовій службі ОСОБА_4 , показах свідків у даному кримінальному провадженні, витягом з бази даних «Відомостй про осіб, які перетнули Державний кордон України», а також іншими допустимими доказами у провадженні.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.
Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, яка за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», 42310/04, § 219, 21.04.2011р.).
Слідчим суддею враховуються вимоги пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), а також пункту 1 частини 1 статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.
Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).
Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.
Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою «Феррарі-Браво проти Італії».
Сукупність фактичних даних, які містяться в наведених доказах, є достатньою для висновку про можливу причетність підозрюваного до вищевказаного кримінального правопорушення.
При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.
Окрім того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» Європейський Суд з прав людини зазначив, що поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.
Слідчий суддя констатує, що питання про належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, для підтвердження винуватості підозрюваної у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, вирішується судом безпосередньо під час розгляду кримінального провадження. Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування слідчим суддею суду першої інстанції перевірці не підлягають.
Перевіряючи достатність доказів для такого висновку, слідчий суддя, наряду з положеннями КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007р., п. 48), у відповідності до якої слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин. Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення на даній стадії кримінального судочинства, слідчий суддя позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій у відповідності до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Слідчий суддя вважає, що на цей час, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання останнього винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, останній перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, тобто існує ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».
Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Слідчий суддя погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Наведені вище обставини дають достатні підстави вважати про наявність ризику втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування та суду підозрюваного.
Таким чином, є підстави вважати, що перебуваючи на волі, підозрюваний з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинене діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення останньому вини у вчинені вище вказаного злочину, може в подальшому перешкоджати повному та всебічному досудовому розслідуванню даного кримінального провадження іншим чином, та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності такої поведінки підозрюваного.
Слідчий суддя вважає, доведеним те, що існує реальна загроза того, що підозрюваний перебуваючи на волі може впливати на свідків у даному кримінальному провадженні з метою зміни їх показів на свою користь, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується також тим, що у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з тримання під вартою неможливо буде запобігти контактам підозрюваного з іншим підозрюваним, свідками у даному кримінальному провадженні.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
Окрім наявності вказаних ризиків, слідчий суддя також враховує особу підозрюваного, зокрема те, що ОСОБА_4 , одружений, на утриманні має двох малолітніх дітей, має постійне місце проживання, не судимий раніше.

Так, стаття 183 КПК України визначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчий суддя звертає увагу на мотив та спосіб вчинення кримінального правопорушення, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, враховуючи наведене і зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя, вважає обґрунтованим висновок про необхідність застосування до підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення вищевказаних ризиків.
Слідчий суддя вважає за необхідне вказати і на те, що крім того, на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про обрання запобіжного заходу підозрюваній особі.
Слідчий суддя вважає доведеною ту обставину, що застосування більш м`якого запобіжного заходу у даному випадку не забезпечить потреби досудового розслідування на даному етапі, та не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», установами для тримання осіб щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.
Підозрюваний є військовослужбовцем, на даний час слідчому судді доказів звільнення його із лав збройних сил України не надано.
Оскільки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є військовослужбовцем, у разі обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою він повинен утримуватися на гауптвахті (згідно наказу Міністерства оборони України №394 від 03.11.2020 р.)
Відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених названим Кодексом. Застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків; розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, що здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного слідчий суддя з урахуванням положень ст. ст. 177, 178 КПК України, повинен раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю злочину у вчиненні якого він підозрюється. При цьому, необхідно мати на увазі, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникло бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
При постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою, слідчий суддя, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, визначаючи розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.
У п.2 ч.5 статті 182 КПК України визначено, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, що здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя з урахуванням положень ст. ст. 177, 178 КПК України, повинен раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю злочину у вчиненні якого він підозрюється. При цьому, необхідно мати на увазі, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникло бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Визначаючи розмір застави, достатньої для забезпечення підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України слідчий суддя вважає за необхідним визначити її у розмірі, двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 45 400 грн.
Відповідно до ч.7 ст.182 КПК України підозрюваний або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У разі внесення застави на підозрюваного відповідно до ч.5 ст.194 КПК України, слід покласти обов`язки.
Крім цього, слідчий суддя зауважує, що згідно з ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 186, 193, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя,-
ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР розташованого у м. Львові ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні відомості щодо якого, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000076 від 05.08.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, погоджене прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_3 ,про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком 60 днів із можливістю внесення застави у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб задовольнити.
Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 строком до 60 днів, а саме до 27.10.2021 включно.
Визначити заставу, достатню для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покладених на нього обов`язків передбачених цим Кодексом - в розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб що становить 45 400 грн.
Роз`яснити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підозрюваний або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
У разі внесення застави у вказаному розмірі покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання ; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну .
Роз`яснити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що в разі невиконання вище перерахованих обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1