Номер провадження: 11-кп/813/70/21
Номер справи місцевого суду: 523/804/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглядаючи апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисниці адвокатки ОСОБА_8 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 14.03.2019 у кримінальному провадженні №0004916, внесеному до ЄРДР 24.10.2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м. Одесі, громадянку України, з вищою освітою, розлучену, працевлаштовану, зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудиму,

обвинувачену за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,-

установив
Зміст оскарженого судового рішення
Оскаржуваним вироком суду першої інстанції, ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та їй призначено покарання у виді арешту на строк 6 (шість) місяців.

Змінено раніше застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід з особистого зобов`язання на тримання під вартою, з подальшим утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

ОСОБА_7 затримано в залі суду та поміщено для відбування покарання до ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахується з дня її затримання для поміщення до зазначеної установи

Вироком районного суду ОСОБА_7 визнана винуватою в тому, що в першій половині одного із днів, на початку березня 2018 року, більш точний час встановити не вдалося, ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів та умислом, направленим на таємне викрадення належних ТОВ «ПЕТРУС-АЛКО» () грошових коштів, користуючись можливістю вільного доступу до орендованих зазначеним товариством приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, зайшла до кабінету на третьому поверсі вказаної будівлі, відімкнула ключом сейф, звідки викрала 81000 грн, якими розпорядилася на власний розсуд.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисниця адвокатка ОСОБА_8 , не погоджуючись з оскарженим вироком, просять його скасувати, кримінальне провадження закрити в зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг, апелянти зазначають, що районним судом прийнято в основу обвинувального вироку показання свідків та представника потерпілого, які є недопустимими доказами, та як вони залежать від потерпілого та давали показання, які не відповідають фактичним обставинам справи. Крім того, зазначені у вироку показання свідків суперечать змісту показань зазначених осіб, наданих під час судового розгляду справи в суді першої інстанції. Також, на думку апелянтів, районний суд не прийняв до уваги одні докази та відкинув інші, не вмотивувавши в цій частині своє рішення, саме обвинувачення не сформульоване належним чином та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Позиції учасників судового провадження
До початку розгляду апеляційних скарг від адвоката ОСОБА_8 , яка діє в інтересах захисту обвинуваченої ОСОБА_7 надійшло клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачена та її захисник підтримали клопотання та просили його задовольнити.

Прокурор не заперечував проти клопотання про закриття кримінального провадження.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 заперечував проти задоволення клопотання, просив залишити його без задоволення.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Положення ст.2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Частиною 3 ст. 288 КПК передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно матеріалів кримінального провадження обвинуваченій ОСОБА_7 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), яке мало місце на початку березня 2018 року і ця обставина сторонами не заперечується.

Загальне правило щодо дії закону про кримінальну відповідальність в часі відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України передбачає, що кримінальна протиправність і карність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Однак, Законом України №2617-VIII від 22.11.2018 року у санкцію ч.1 ст.185 КК України були внесені зміни та пом`якшено кримінальну відповідальність, а саме передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 КК України про те, що закон про кримінальну відповідальність, який скасовує злочинність діяння або пом`якшує кримінальну відповідальність, або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію в часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у зв`язку із чим до обвинуваченої ОСОБА_7 підлягає застосуванню ч.1 ст.185 КК України зі змінами внесеними Законом України №2617-VIII від 22.11.2018 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України (зі змінами внесеними Законом України №2617-VIII від 22.11.2018 року) інкриміноване обвинуваченій ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, відноситься до кримінальних проступків.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.
Передбачений ст. 49 КК України вид звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності трьох умов: закінчення зазначених у законі строків; невчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеня тяжкості; не ухилення особи від слідства або суду.

Строки давності диференційовані залежно від виду вчиненого злочину, а щодо проступків від виду передбаченої у санкції статті покарання.

Пунктом 1 ч.2 ст.284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою кримінального правопорушення; 2) з дня вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минули визначені ч.1 ст.49 КК України строки давності; 3) особа не ухиляється від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч.1 ст. 49 КК України строків не вчинила нового злочину певного ступеня тяжкості.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.11.2019 року у справі № 345/2618/16-к, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч.1 ст.49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Відтак, суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.

Отже, суд встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження - досудове розслідування, підготовче засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження у суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 року у справі № 309/1201/15-к).

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України на початку березня 2018 року.

Тобто, на день розгляду апеляційної скарги минуло понад три роки з дня вчинення ОСОБА_7 вказаного кримінального правопорушення. Протягом цього строку вона не вчинила нового кримінального правопорушення та не ухилялась від слідства або суду, а тому строки давності сплинули.

Заперечення представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 проти задоволення клопотання про закриття кримінального провадження з огляду на те, що ОСОБА_7 на даний час притягується до кримінальної відповідальності що підтверджується копіями витягів з ЄРДР апеляційний суд вважає неприйнятними з огляду на таке.

Статтею 62 Конституції України встановлені права, свободи та обов`язки людини і громадянина. Зокрема, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Відповідно до ч. 5 зазначеної статті поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, презумпція невинуватості буде порушена, якщо посадова особа висловлює думку про винність особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, коли цього не було доведено відповідно до закону. Чи порушує твердження посадової особи про винність обвинуваченого принцип презумпції невинуватості, має бути з`ясовано в контексті тих фактичних обставин, у яких цей висновок було зроблено (рішення у справі «Грабчук проти України»).
Зазначена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 438/261/16-к
Допитана у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.185 КК України не визнає, однак наполягає на закритті відносно неї кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, звільнивши її від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст.49 КК України.

При цьому апеляційним судом було роз`яснено обвинуваченій ОСОБА_7 , що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, а тому в разі її звільнення потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної внаслідок крадіжки шкоди в порядку цивільного судочинства.

За змістом ст.284 - 288 КПК України, підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Виходячи з цих положень Закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком обвинуваченого, а отже, невизнання ним своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ним свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом (ст.49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення, з визнанням ним своєї вини у вчиненні злочину.

У відповідності до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від №730/67/16-к від 26.03.2020 року, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Також, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 року, у справі № 425/4506/15-к дотримання умов, передбачених ч.ч. 1 - 3 ст.49 КК України, є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності. Вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Відповідно до ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст.284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

З врахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що відповідно до вимог ст.417, п.1 ч.1 ст.284 КПК України, оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню, обвинувачена - звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК України, а дане кримінальне провадження - закриттю.

У зв`язку зі скасуванням вироку та закриття кримінального провадження на підставі вимог ч.1 ст. 49 КК України, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційні скарги захисника обвинуваченої та обвинуваченої необхідно задовольнити частково.

Керуючись 284, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисниці адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 14.03.2019 у кримінальному провадженні №0004916, внесеному до ЄРДР 24.10.2018 року, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченої за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України скасувати.

Кримінальне провадження №0004916, внесеному до ЄРДР 24.10.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.1 ст.185 КК України - закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4