04.01.2022
№642/9110/21
№ 1-кс/642/5118/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 грудня 2021 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , винесене в кримінальному провадженні за №0001078 від 26.12.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :
до Ленінського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0001078 від 26.12.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Як зазначено у клопотанні, у провадженні ВП №2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області перебуває вказане кримінальне провадження, розпочате за заявою ОСОБА_4 про те, що в ніч з 25 по 26 грудня 2021 року нвстановлені особи незаконно заволоділи його автомобілем марки «Cherry» модель « Tiggo» д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився у гаражі за адресою АДРЕСА_1 .

26.12.2021 зазначену подію було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідування під №0001078 за фактом вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

В ході досудового розслідування допитаний в якості потерпілого ОСОБА_4 , пояснив, що йому на праві власності належить автомобіль «Cherry» модель « Tiggo» д.н.з. НОМЕР_1 . 25.12.2021 близько 20-00 годин до нього завітали знайомі ОСОБА_5 , Денис Ліщинський та ще один хлопець на ім`я ОСОБА_6 , який був з ними. Потерпілий в цей час знаходився у флігелі, куди й зайшли зазначені особи. Вони почали біситися та під час чого потерпілий виявив, що з карману пропали ключі від автомобілю. ОСОБА_4 попрохав їх повернути ключі, проте ОСОБА_7 сказав, що ключі десь випали та вони прийдуть вранці та допоможуть їх знайти. Через деякий час потерпілому зателефонував ОСОБА_7 та повідомив, що забув маску і прийшов її забрати. Маску у флігелі Денис шукав не довго, та після того, як відшукав її, пішов. Надалі ОСОБА_4 пішов спати. Через деякий час йому зателефонували співробітники поліції та повідомили що його авто потрапило у ДТП. Перевіривши гараж він дійсно виявив відсутність автомобіля.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , автомобіль марки «Cherry» модель « Tiggo» д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

26.12.2021 до Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області від оператора «102» надійшло повідомлення про те, що за адресою: м. Харків, вул. 23- го Серпня, буд. 1, авто черрі НОМЕР_1 потрапило у ДТП, у авто знаходились пасажир ОСОБА_8 , водій ОСОБА_9 та пасажир ОСОБА_10 , які були доставлені до ХМКЛШНМД з тілесними ушкодженнями від ДТП.

26.12.2021 у приміщенні палати ХМКЛШНМД за адресою: м Харків, пров. Балакірева, З-А, було проведено огляд місця події, в ході якого у ОСОБА_10 , було виявлено та вилучено мобільний телефон НТС ІМЕ1: НОМЕР_3 з сім-карткою абонентського номеру НОМЕР_4 , на якому виявлено 6 відеозаписів зміст яких містить відомості щодо викрадення автомобіля марки «Cherry» модель « Tiggo» д.н.з. НОМЕР_1 .

28.12.2021 вилучений в ході огляду місці події мобільний телефон НТС ІМЕІ: НОМЕР_3 з сім-карткою абонентського номеру НОМЕР_4 , на якому виявлено 6 відеозаписів зміст яких містить відомості щодо викрадення автомобіля марки «Cherry» модель « Tiggo» д.н.з. НОМЕР_1 , постановою слідчого визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001078.

Власником вилученого: мобільного телефону НТС ІМЕІ: НОМЕР_3 з сім-карткою абонентського номеру НОМЕР_4 є ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що вилучений під час огляду мобільний телефон НТС ІМЕІ: НОМЕР_3 з сім-карткою абонентського номеру НОМЕР_4 , на якому виявлено 6 відеозаписів зміст яких містить відомості щодо викрадення автомобіля марки «Cherry» модель « Tiggo» д.н.з. НОМЕР_1 мають важливе значення для вказаного кримінального провадження, є речовим доказом, є об`єктами по яких будуть призначені експертизи та в подальшому будуть використовуватися як докази, в ході досудового слідства виникла необхідність накласти арешт на тимчасово вилучене майно.

Вказує, що вищевказане майно є доказами у кримінальному провадженні та відповідає критеріям ст.98 КПК України.

Орган досудового розслідування має підстави вважати, що вилучене майно, відповідає вимогам ст.170 Кримінального процесуального кодексу України.

Під час судового засідання прокурор клопотання підтримав та просив задовольнити.

Слідчий суддя, вислухавши доводи прокурора, розглянувши клопотання, дослідивши додані до клопотання документи матеріалів кримінального провадження вважає, що клопотання підлягає задоволенню.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Згідно ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушеннята (або)зберегли на собі його сліди; 2)призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном.

Частиною другої цієї статті визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 р., будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві».

Вказане у клопотанні майно було вилучено в ході проведення огляду місця події, та проведено слідчим огляд речей. Постановою слідчого від 28.12.2021 року вилучені речі були визнані речовими доказами.

В обгрунтування клопотання сторона обвинувачення посилається на необхідність відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України накласти арешт на майно з метою:

- забезпечення збереження речових доказів,

Стороною обвинувачення доведено, що вищевказане майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно зі статтею 98 КПК України, речові докази - це матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Оцінка доказів із точки зору їх допустимості є заключним етапом доказування та здійснюється судом за наслідком розгляду справи по суті. Під час здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування, вказане питання не входить до повноважень слідчого судді.

Натомість, під час розгляду клопотання про арешт майна на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчий суддя уповноважений лише оцінити можливість використання майна, на яке слідчий, прокурор бажає накласти арешт, як доказу у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, вказаного в клопотанні сторони обвинувачення, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 131-132, 171-173, 376 КПК України, -

У Х В А Л И В :
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на речі вилучені 26.12.2021 року в ході огляду місця події за адресою АДРЕСА_2 , а саме: на мобільний телефон НТС ІМЕІ: НОМЕР_3 з сім-карткою абонентського номеру НОМЕР_4 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п» яти днів з дня її проголошення, а особами які не були присутні при проголошенні ухвали в той же строк з моменту отримання копії ухвали слідчого судді.

Слідчий суддя ОСОБА_1