ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/680/21 Справа № 690/479/20 Категорія: ч.3 ст. 185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого в режимі відеоконференції

з Ватутінським міським судом ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ватутінського міського суду Черкаської області від 07 вересня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пальчик Катеринопільського району Черкаської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 30.08.2013 Катеринопільським районним судом Черкаської області за ч.1 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком 1 рік з іспитовим строком 1 рік;
- 04.02.2015 Катеринопільським районним судом Черкаської області за ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком 3 роки 3 місяці, звільнений 05.09.2016 по відбуттю покарання,

визнано виним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Вирішено стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави витрати на проведення судової товарознавчої експертизи в загальній сумі 2288 грн. 30 коп.
Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку Ватутінського міського суду Черкаської області від 07.09.2021 ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він, маючи не зняту та не погашену судимість, повторно, в період часу з 15.03.2020 по 20.03.2020, перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , проник, шляхом викручування петель до навісного замка, до кімнати, де, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, переконавшись і вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, таємно, викрав належне ОСОБА_9 майно, а саме вживаний ноутбук марки «НР», вартістю 4500 грн., після чого із викраденим з місця вчинення кримінального правопорушення зник, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на вказану суму.
Він же, повторно, 10.04.2020, близько 11:00 години, перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , проник, шляхом викручування петель до навісного замка, до кімнати, де, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, переконавшись і вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, таємно, викрав належне ОСОБА_9 майно, а саме: дві праски марки «SCARLETT SC-SI30P10», вартістю 531,32 грн., акустичну кoмп`ютерну систему Tracer HI-Cube, вартістю 500 грн., ланцюжок срібний, вагою 9,23 г., довжиною 70 см, розмір 60,0, 925 проби, вартістю 1008 грн., вживану жіночу шкіряну куртку, вартістю 633,33 грн., після чого із викраденим з місця вчинення кримінального правопорушення зник, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 2672,65 гривень.
Він же, повторно, в період часу з 06.05.2020 по 07.05.2020, перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , проник, шляхом викручування петель до навісного замка, до кімнати, де, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, переконавшись і вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, таємно, викрав належне ОСОБА_9 майно, а саме парову систему марки «BRAUN CareStyle 7 Pro», вартістю 8918,50 грн., після чого із викраденим з місця вчинення кримінального правопорушення зник, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на вказану суму.
Не погоджуючись з вироком місцевого суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій вказував на те, що місцевим судом при призначенні йому покарання не враховано пом`якшуючі обставини, а саме позитивну характеристику, наявність на його утриманні трьох дітей та матері, яка має ІІ групу інвалідності. Вказує, що він співпрацював з прокурором, визнавав вину з метою призначення йому умовного терміну позбавлення волі, однак цього зроблено не було.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, вирок суду змінити та призначити обвинуваченому покарання з застосуванням вимог ст. 75 КК України, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за яке він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на доказах, досліджених судом в порядку ст. 349 КПК України, та ніким не оспорюються.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.3 ст. 185 КК України є вірною.

Оскільки учасники судового провадження не оспорюють доведеність винуватості, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 , тому судом апеляційної інстанції вирок місцевого суду в цій частині не перевіряється.

Доводи апелянта про суворість призначеного йому покарання та необхідність призначення йому умовного терміну покарання колегія суддів вважає безпідставними, а тому апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Визначені в ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності цей захід примусу за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Згідно приписів ст. 75 КК України - якщо суд при призначенні покарання, в тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 місцевий суд достатньо виконав вимоги ст. 50, 65, 66, 67 КК України та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином , дані про особу обвинуваченого, який характеризується за останнім місцем проживання негативно, має постійне місце проживання, неодружений, на утриманні неповнолітніх осіб та непрацездатних осіб не має, офіційно не працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий, пом`якшуючі покарання обставини щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин, обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання, передбачене санкцією ч.3 ст. 185 КК України, у виді 3 років позбавлення волі.

Частиною 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання відповідає принципу індивідуалізації призначення покарання та вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, та звільнення його від відбування реального покарання на підставі ст. 75 КК України, оскільки обвинувачений вчинив злочин, який відноситься до категорії тяжких, раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний злочин, судимості не зняті і не погашені, враховуючи позицію потерпілої, яка вказувала, що збитки їй не відшкодовані, та наполягала на призначенні покарання у виді реального позбавлення волі, яке призначено судом першої інстанції в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.3 ст. 185 КК України.

Переконливих доводів про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого внаслідок суворості в поданій апеляційній скарзі не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено, в зв`язку з чим вважати його занадто суворим колегія суддів підстав не вбачає.

В матеріалах кримінального провадження міститься характеристика на ОСОБА_7 (а.с 102), згідно якої останній зареєстрований в АДРЕСА_1 , та за час проживання зарекомендував себе не з кращої сторони. Проживав спільно з матір`ю ОСОБА_10 , яка часто хворіла, однак ОСОБА_7 господарство не утримував.
Будь-яких інших позитивних характеристик в матеріалах справи не мітиться, як про те зазначає апелянт в своїй апеляційній скарзі.
Доводи апелянта про наявність на його утриманні дітей нічим не підтверджені, а в копіях свідоцтв про народження дітей (а.с. 138-140) батьком зазначено інших осіб, а не ОСОБА_7 .

Посилання апелянта на наявність на його утриманні хворої матері, спростовуються даними вищевказаної характеристики, згідно якої ОСОБА_7 господарство не утримував.
На думку колегії суддів, всі дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 та обставини, які визнані такими, що пом`якшують покарання, були враховані судом першої інстанції при призначенні останньому покарання, і у цьому випадку не є такими, що свідчили б про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Призначене ОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі, є співмірним протиправному діянню, відповідає принципу індивідуалізації призначення покарання та вимогам ст. 50, 65 КК України, належним чином мотивоване, і є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових злочинів та досягнення мети покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду даного кримінального провадження місцевим судом, які б слугували підставою для скасування чи зміни вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлений щодо ОСОБА_7 вирок є законним і обґрунтованим, а підстави для його зміни та призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, як про це просить останній в апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

ухвалила:

Вирок Ватутінського міського суду Черкаської області від 07 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді