ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №629/897/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/286/22 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.122 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

- головуючого ОСОБА_2 ,

- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

- при секретарі ОСОБА_5 ,

- за участю прокурора ОСОБА_6 ,

- захисника ОСОБА_7 ,

- обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові, в режимі відеконференції, кримінальне провадження №11-кп/818/286/22 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 лютого 2021 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 11.10.2019 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.1 ст.296, ч.1 ст.122 КК України, на 1 рік 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки,-

засуджено за ч.1 ст.122 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11.10.2019 року та призначено ОСОБА_8 остаточне покарання 3 роки позбавлення волі.

Цим же вироком ОСОБА_8 за обвинуваченням за ч.3 ст.296 КК України, яке в суді першої інстанції було підтримане потерпілим ОСОБА_9 , виправдано за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.

Як установив суд, 01 січня 2020 року, близько 04:50 годин, ОСОБА_8 , перебуваючи на майданчику біля «Новорічної ялинки» поруч з Будинком культури «ЛКМЗ» неподалік мікрорайону № 4 в м. Лозова Харківської області, побачивши, що між його дружиною ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_9 відбувається сварка, діючи на ґрунті раптово виниклої неприязні, з прямим умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс останньому один удар кулаком правої руки в ліву нижню частину обличчя, чим спричинив ОСОБА_9 згідно висновку судово-медичної експертизи № 12-14/17-ЛЗ/39 від 18.02.2020 року травматичний двобічний перелом нижньої щелепи в області правого суглобового відростка та у ділянці 34,33 зубів зі зміщенням відламків, який відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, як таке, що не є небезпечним для життя в момент спричинення і не супроводжувалося загрозливими для життя явищами, а спричинило тривалий розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі захисник посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначив, що при призначенні покарання судом не враховано поведінку потерпілого, який був ініціатором конфлікту, а також той факт, що він звернувся до лікаря за медичною допомогою через дві доби, через що і настав тривалий розлад здоров`я. Крім того, на думку захисника судом недостатньо враховано при призначенні покарання, що обвинувачений пропонував допомогу матері потерпілого. Наголосив, що суд безпідставно залишив без задоволення клопотання захисника про витребування відеозйомки у телерадіокомпанії «Вектор» з камер відеоспостереження на майдані біля будинку культури «ЛКМЗ», де сталися події. Указав, що висновки суду про наявність в обвинуваченого прямого умислу на завдання тілесних ушкоджень спростовуються показаннями свідків сторони захисту про те, що дії ОСОБА_8 були направлені лише на припинення чіпляння потерпілого до його дружини. Просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.1 ст.122 КК України закрити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчинені ним кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.1 ст.122 КК України ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і належним чином досліджених у судовому засіданні доказах та є правильними.

Доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду, не містять у собі необхідних та достатніх підстав для скасування вироку і спростовуються сукупністю доказів.

Так потерпілий ОСОБА_9 показав, що 01 січня 2020 року близько 04:50 год., він разом зі своїм товаришем ОСОБА_11 прийшли на новорічну ялинку на площу перед міським палацом культури в м. Лозова. Перебуваючи на площі, до нього підійшла раніше незнайома йому ОСОБА_10 , яка почала на нього сваритися, він почав з`ясовувати причину такої поведінки. Після цього, до нього підійшов ОСОБА_8 та наніс йому один удар правою рукою у щелепу з лівої сторони, у нього почалася кровотеча з рота. В подальшому він звернувся до лікаря-травматолога у м. Лозова, в лікарню у м. Харків, де його прооперували.

Свідок ОСОБА_11 показав, що вночі 01 січня 2020 року він разом з ОСОБА_9 прийшли на новорічну ялинку на площу перед міським палацом культури в м. Лозова. Будучи на площі, до них підійшла раніше незнайома їм ОСОБА_10 , яка почала висувати претензії ОСОБА_9 , почалась потасовка. Потім він побачив, що ОСОБА_9 був нанесений удар, і біля ОСОБА_9 знаходився обвинувачений ОСОБА_8 . Після цього, він разом з ОСОБА_9 пішли до нього додому.

Свідок ОСОБА_12 показав, що 01 січня 2020 року приблизно о 04:30 год, він разом з ОСОБА_13 прийшов на новорічну ялинку на площу перед міським палацом культури в м. Лозова, та побачив, як його знайомий ОСОБА_9 раніше не знайомий йому ОСОБА_14 з`ясовують відносини. Він бачив як ОСОБА_8 штовхнув ОСОБА_9 рукою в плече. Для запобігання конфлікту він почав розмовляти з ОСОБА_9 та відводити його в сторону. В цей час до них підійшов ОСОБА_8 та наніс ОСОБА_9 кулаком удар в щелепу. Після цього у ОСОБА_9 почалася кровотеча з рота.

Свідок ОСОБА_15 показав, що 01 січня 2020 року вночі він разом зі своєю дружиною ОСОБА_16 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 знаходилися біля новорічної ялинки на площі біля міського палацу культури в м. Лозова. В ході перебування на площі він почув якийсь шум та жіночий голос, який викликнув ім`я ОСОБА_17 . Тоді він та інші обернулися. Він побачив приблизно на відстані семи метрів від них людей та серед них ОСОБА_10 , яка лежала на землі та біля неї знаходилися якісь чоловіки. ОСОБА_8 побіг до дружини, яка указала на чоловіка. Він бачив, як ОСОБА_8 замахнувся та долонею своєї руки наніс ОСОБА_9 удар в область голови. Будь-яких тілесних ушкоджень у потерпілого він не бачив. Після цього вони розійшлися по домівках.

Свідок ОСОБА_10 показав, що вночі 01 січня 2020 року вона зі своїм чоловіком ОСОБА_8 прийшли на ялинку біля міського палацу культури в м. Лозова, де зустріли своїх знайомих ОСОБА_15 з дружиною та ще декількох людей. Вони разом стояли спілкувалися, на сцені був новорічний концерт. Коли новорічний концерт закінчився, вона разом з дружиною ОСОБА_15 відійшли від чоловічої компанії та стали спілкуватися окремо від чоловіків, познайомилися ще з іншою дівчиною. Через деякий час до них підійшов ОСОБА_9 , який хотів з ними познайомитися. Вони йому пояснили, що знаходяться разом з чоловіками, та попросили відійти від них, але він не відреагував. Потім вона відсторонила потерпілого рукою, а він схопив її за капюшон та потягнув, від чого вона впала на землю. Розмова з потерпілим відбувалася голосно, що почув її чоловік, та побачив те, що вона лежала на землі. Тоді її чоловік ОСОБА_8 підбіг до неї, підняв з землі, долонею руки відштовхнув потерпілого від себе, доторкнувшись до шиї або щелепи потерпілого. Потім потерпілий ОСОБА_9 вибачився перед нею, вони розійшлися по домівках.

Колегія суддів ставиться критично до показань свідка ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_8 не завдавав удару потерпілому, оскільки вона є його дружиною, тобто заінтересованою особою.
До того ж, такі показання свідка суперечать показанням свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , які підтвердили, що ОСОБА_8 завдав удару в область голови потерпілому ОСОБА_9 .

Зазначені показання потерпілого та свідків є логічними, послідовними та узгоджуються між собою, а тому підстав ставити їх під сумнів, у томи числі щодо нанесення обвинуваченим одного удару потерпілому колегія суддів не вбачає.

Крім того, об`єктивність показань потерпілого та свідків про нанесення ОСОБА_9 обвинуваченим удару та спричинення тілесних ушкоджень підтверджується даними, які містяться у протоколах проведення слідчого експерименту від 14.02.2020 року за участю потерпілого ОСОБА_9 та від 13.02.2020 року за участі свідка ОСОБА_11 , відповідно до яких потерпілий ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_11 , з виходом на місце події, відтворили обстановку та обставини нанесення ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 тілесного ушкодження (т.1 а.с. 168-171, 178-180).

Відомості, які містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 14 лютого 2020 року, підтверджуються даними висновку експерта №12-14/39-ЛЗ/20 від 18.02.2020 року, згідно якого у ОСОБА_9 мав місце травматичний двобічний перелом нижньої щелепи в області правого суглобового відростка та у ділянці 34,33 зубів зі зміщенням відламків. Вищевказане тілесне ушкодження могло утворитися в строк і за обставин, вказаних потерпілим. За ступенем тяжкості - це середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я, так як для зростання перелому необхідно більш як 21 день, згідно пункту 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995р. Маловірогідне утворення вказаного тілесного ушкодження в результаті падіння з висоти зросту на будь-яку виступаючу поверхню з наданням тілу прискорення чи без такого. Вищевказане тілесне ушкодження могло утворитися від дії тупого твердого предмету, що не відобразив в ушкодженні своїх індивідуальних особливостей, якими могли бути і руки людини. Потерпілому була нанесена одна травматична дія тупим твердим предметом. Показання, надані потерпілим ОСОБА_9 під час проведення слідчої дії за його участю від 14.02.2020р., в цілому не суперечать об`єктивним судово- медичним даним в частині локалізації, способу спричинення та механізму утворення у потерпілого ОСОБА_9 , тілесного ушкодження (т.1 а.с.176-177).

Дані, які містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 13 лютого 2020 року, підтверджуються висновком експерта № 12-14/40-ЛЗ/20 від 18.02.2020 року, згідно якого надані свідком ОСОБА_11 показання під час проведення слідчої дії за його участю від 13.02.2020 року в цілому не суперечать об`єктивним судово-медичним даним в частині локалізації, способу спричинення та механізму утворення у потерпілого ОСОБА_9 тілесного ушкодження (т.1 а.с.185).

Причетність ОСОБА_8 підтверджується також іншими доказами, а саме протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.02.2020 року з додатком до нього, відповідно до якого ОСОБА_9 впізнав зображеного на фото під номером №3 ОСОБА_8 , як чоловіка, який 01 січня 2020 року спричинив йому тілесні ушкодження (т.1 а.с.172-174).

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13 лютого 2020 року з додатком до нього, свідок ОСОБА_11 зображеного на фото під номером №4 ОСОБА_8 , як чоловіка, який 01 січня 2020 року спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_9 .

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність доводів захисника про те, що ОСОБА_8 не мав наміру наносити потерпілому тілесного ушкодження, оскільки вказана позиція захисту спростовується сукупністю наведених вище доказів та іншими доказами, на які є посилання у вироку суду, та беззаперечно доводять наявність прямого умислу в ОСОБА_8 на завдання потерпілому удару, внаслідок якого потерпілому було спричинено тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Доводи захисника про неповноту судового розгляду є безпідставними, оскільки судом першої інстанції залишено без задоволення клопотання сторони захисту про витребування відеозйомки у телерадіокомпанії «Вектор» з камер відеоспостереження на майдані біля будинку культури «ЛКМЗ», з процесуальних підстав, а саме його невідповідності вимогам ст.160 КПК України.

До того ж, стороною захисту повторно таке клопотання не заявлялося.

Оцінивши зазначенні докази в їх сукупності, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що обвинувачений діяв умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, наніс потерпілому тілесні ушкодження, оскільки про це свідчать не тільки показання потерпілого та свідків, а також інші докази зокрема дані протоколів слідчих експериментів та висновки судово медичних експертиз щодо характеру, локалізації виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень.

Таки чином, належним чином дослідивши і оцінивши зібрані у провадженні докази, у їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення і правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.122 КК України.

Вважати цей висновок неправильним, як про це зазначено в апеляційній скарзі, підстав не вбачається.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б вплинути на правильність висновків суду і були б підставою для скасування вироку, також не встановлено.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, згідно з вимогами ст.65 КК України.

При цьому судом враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, має середню освіту, не працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває.

Також враховано висновок досудової доповіді, відповідно до якої ризик вчинення повторного правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у т.ч. для окремих осіб, оцінюються як високі, виконання у громаді можливо лише у винятковому порядку за умови здійснення інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів.

Суд також врахував відсутність обставин які обтяжують та пом`якшують покарання у зв`язку з чим призначив обвинуваченому за ч.1 ст.122 КК України та за сукупністю вироків на підставі ч.1 ст.71 КК України покарання, вид і розмір якого, колегія суддів вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 і попередження нових злочинів.

Посилання захисника на поведінку потерпілого та намагання обвинуваченого відшкодувати завдані збитки, як на підстави пом`якшення призначеного покарання, то це само по собі та з урахуванням вищенаведеного, а також того, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення менш ніж через три місяці після його засудження за ч.1 ст.122, ч.1 ст.296 КК України та в період іспитового строку, є безпідставними.

Що стосується посилання захисника на безпідставність приєднання судом до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 жовтня 2019 року у виді одного року позбавлення волі, то їх колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 був звільнений від відбування покарання, призначеного за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 жовтня 2019 року, а тому невідбуте покарання у розумінні ст.71 КК України, є все покарання, від відбування якого ОСОБА_8 був звільнений з випробуванням, на підставі ст.75 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання за своїм видом та розміром є справедливим і підстав для його пом`якшення, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 лютого 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: