ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/655/21 Справа № 706/321/21 Категорія: ст.331 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання за участі: прокурора обвинуваченого захисниківОСОБА_5 ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси виділені матеріали кримінального провадження №0000291 від 03.11.2020 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 27 вересня 2021 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Шукайвода Христинівського району Черкаської області, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України,

продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме, з моменту закінчення дії попередньої ухвали по 28.11.2021, включно ,-

в с т а н о в и л а :

У провадженні Маньківського районного суду Черкаської області перебувають матеріали кримінального провадження №0000291 від 03.11.2020 за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України.

У судовому засіданні 27 вересня 2021 року ухвалою Маньківського районного суду Черкаської області продовжено відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме, з моменту закінчення дії попередньої ухвали по 28.11.2021, включно.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що з дня надходження до суду обвинувального акту судове провадження не завершене, дане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, строк тримання під вартою закінчується 29.09.2021, ризики які були встановлені при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжують на даний час існувати, в зв`язку із чим суд вважав за доцільне продовжити строк тримання ОСОБА_7 під вартою на шістдесят днів, що фактично виключило можливість задоволення клопотання останнього та його захисників стосовно зміни запобіжного заходу.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 27 вересня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Клопотання захисту про зміну запобіжного заходу задовольнити, змінивши обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

В апеляційній скарзі посилаються на те, що суд не навів мотивів відмови у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу, зазначивши, що висновок про доцільність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, виключає можливість задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу.

Вважають, що оскаржувана ухвала є незаконна, необґрунтована та невмотивована, при постановлені якої порушено ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, загальні засади здійснення кримінального провадження та вимоги кримінального процесуального закону, які регулюють порядок продовження строку тримання особи під вартою упродовж тривалого часу.

Зазначають, що обвинувачений ОСОБА_7 майже одинадцять місяців утримується під вартою. Упродовж одинадцяти місяців досудового розслідування та судового провадження у першій інстанції не здобуто жодного доказу, який би давав підстави для висновку про те, що ОСОБА_7 намагався знищити, сховати або спотворити будь-які з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, намагався незаконно впливати на потерпілу, свідків, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні або перешкоджав його проведенню іншим чином. При цьому, в ході судового розгляду справи допитані потерпіла та свідки, які не вказували на те, що ОСОБА_7 робив спроби впливати на них чи висловлював в їх адресу погрози, та досліджена основна частина письмових доказів.

Одночасно зазначають, що ОСОБА_7 від суду і слідства не ухилявся, позаяк в розшук не оголошувався, видав органу досудового розслідування під час обшуку свій одяг, в який був одягнений 03.11.2020, дав показання з приводу оголошеної підозри, брав участь у слідчому експерименті.

Вказують, що судом проігноровано, що ОСОБА_7 є особою молодого віку, досяг повних 25 років, до кримінальної відповідальності не притягувався, має добру репутацію, що підтверджують характеристики з місць проживання та навчання, має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, оскільки проживає у сім`ї, до складу якої входять батьки та не повнолітній брат, має базову вищу освіту, внаслідок стійких наслідків перенесеної ЗЧМТ (струс ГМ 09.11.2018, 24.02.2019) потребує періодичного амбулаторного і стаціонарного лікування.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які просили апеляційну скаргу задовольнити з наведених в ній підстав, прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, вивчивши виділені матеріали кримінального провадження, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до вимог ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст.199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , в порядку ст.331 КПК України, було врахував норми КПК України та в повній мірі обґрунтовано своє рішення щодо необхідності продовження даного заходу забезпечення кримінального провадження. При продовженні обвинуваченому ОСОБА_7 зазначеного запобіжного заходу місцевим судом також враховано положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Як вбачається із виділених матеріалів кримінального провадження, вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , судом першої інстанції враховано, що останній обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, об`єктом якого виступає життя особи та за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі.

З дня надходження до суду обвинувального акту, судове провадження не завершене, дане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, строк тримання під вартою ОСОБА_7 закінчується 29.09.2021, ризики, які слугували підставою для обрання тримання під вартою, продовжують існувати, що вказує на повну недієвість менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

При цьому, місцевий суд вважав, що на даний час жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти ризикам, раніше врахованим судом під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та забезпечити виконання ОСОБА_7 своїх процесуальних обов`язків, оскільки на думку суду, обвинувачений, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших осіб, пов`язаних з досудовим слідством у справі, а також ухилятися від явки до суду, в зв`язку із чим прийшов правильного висновку про неможливість застосування до останнього іншого (альтернативного) запобіжного заходу ніж тримання під вартою, так як інші запобіжні заходи, не пов`язані з позбавленням волі, не забезпечать його належної поведінки та не нададуть можливості уникнути вказаних ризиків.

За таких умов обрання обвинуваченому ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, на думку колегії суддів, є необґрунтованим та невиправданим.

В апеляційній скарзі обвинувачений та його захисники посилаються на те, що суд не навів мотивів відмови у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу, зазначивши, що висновок про доцільність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, виключає можливість задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу.

В свою чергу колегія суддів вважає зазначені доводи апеляційної скарги неприйнятними, виходячи зі змісту оскаржуваної ухвали, в якій зазначено обставини, на підставі яких суд прийшов до висновку про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відмовивши у його зміні на домашній арешт. Зокрема в ухвалі зазначено, що про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу свідчить обставина як тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 в разі визнання винуватим у вчиненні злочину в якому він обвинувачується, який є особливо тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі.

Тобто, зазначена обставина вказує на складність провадження та пояснює необхідність тривалого тримання особи під вартою.
З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 від суду і слідства не ухилявся, дав показання з приводу оголошеної підозри, брав участь у слідчому експерименті, не намагався незаконно впливати на потерпілу та свідків.

Тоді як позитивні характеристики та наявність постійного місця проживання обвинуваченого, на думку колегії суддів, в даному випадку, є недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки останнього.
Крім того, обвинувачений неодружений, на час затримання ніде не працював і це вказує на відсутність соціальних зв`язків, які можуть втримати від порушення процесуальних обов`язків.

А доданий до апеляційної скарги висновок лікарсько-консультативної комісії № 308 КНП «Христинівська багатопрофільна лікарня» Христинівської міської ради від 25.08.2021, виданий ОСОБА_7 , яким йому встановлено діагноз, не свідчить про неможливість його утримування під вартою.

Неспроможними є доводи, викладені в апеляційній скарзі про те, що оскаржувана ухвала є незаконна, необґрунтована та невмотивована, при постановлені якої порушено ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, загальні засади здійснення кримінального провадження та вимоги кримінального процесуального закону, які регулюють порядок продовження строку тримання особи під вартою упродовж тривалого часу, оскільки із оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою дотримався вимог КПК України та який врахував положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України.

З огляду на наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та його захисників з мотивів, наведених в ній, та скасування ухвали суду із застосуванням до обвинуваченого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, як про те зазначають апелянти, на думку апеляційного суду, відсутні.

Керуючись ст.ст.183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 27 вересня 2021 року, якою щодо ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме, з моменту закінчення дії попередньої ухвали по 28.11.2021, включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді