Дата документу 25.08.2021
Справа № 501/2696/21
У Х В А Л А
25 серпня 2021 року слідчий суддя Іллічівського міського суду Одеської області ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
дізнавача ОСОБА_3 ,
власника майна ОСОБА_4 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И В:
До слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області надійшло вказане клопотання, в якому дізнавач СД ВП №2 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 просить слідчого суддю накласти арешт на автомобіль марки «Ssang Joung Korando» 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VIN код: НОМЕР_2 .
Своє клопотання дізнавач обґрунтовує наступним.
Дізнавач просить слідчого суддю накласти арешт на автомобіль, оскільки даний транспортний засіб є предметом злочину.
При цьому дізнавач не просить слідчого суддю накласти арешт на вказаний автомобіль як на речовий доказ.
Крім того, дізнавач просить слідчого суддя надати дозвіл на вилучення даного транспортного засобу у власника та передати на зберігання до спеціального майданчику для тимчасового зберігання транспортних засобів.
В судовому засіданні дізнавач ОСОБА_3 та представник потерпілого адвокат ОСОБА_5 підтримали клопотання, власник майна ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечувала.
При цьому дізнавач пояснив слідчому судді, що в даному кримінальному провадженні підозра особі не висунута, автомобіль речовим доказом не визнаний, а також що висновки про вчинення шахрайських дій з боку ОСОБА_4 підтверджується тільки показами потерпілого та його матері.
Водночас, власник транспортного засобу ОСОБА_4 показала слідчому судді, що вказаний автомобіль вона придбала за власні кошти, які заощадила раніше, жодних грошових коштів від ОСОБА_6 вона не отримувала.
Вислухавши учасників судового провадження та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання задоволенню не підлягає.
Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено за заявою ОСОБА_6 про вчинення щодо нього шахрайських дій з боку ОСОБА_4 , яка була його співмешканкою та заволоділа його грошима, на які придбала зазначений транспортний засіб.
Відповідно до п.п.1, 2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Статтею 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Слідчим суддею встановлено, що дізнавач не просить накласти арешт на автомобіль як на речовий доказ, а також що в кримінальному провадженні підозра жодній особі не висунута та що автомобіль не визнаний речовим доказом.
За таких обставин, оскільки під час судового розгляду встановлено відсутність жодних із передбачених ст.170 КПК України підстав щодо арешту майна, слідчий суддя вважає, що відсутні підстави для його арешту.
Крім того, відповідно до вимог ст.64-2 КПК України, з клопотанням про арешт майна третьої особи, якою в даному кримінальному провадженні є власник майна, має право звертатися тільки прокурор, а дізнавач таким правом не наділений.
Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
Отже, беручи до уваги вищевикладене, слідчий суддя вважає, що дізнавачем не надано достатніх підстав для арешту автомобілів, в зв`язку з чим приходить до висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити.
Керуючись ст.ст.110, 131-132, 172-173 КПК України,
П О С Т А Н О В И В :
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчій суддя