Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/562/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2021 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження №0000371за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 травня 2021 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, українця, громадянина України, маючого повну вищу освіту, одруженого, працює завідувачем відділу Управління освіти Олександрійської міськради, фактично проживає та зареєстрований кв. АДРЕСА_1 , раніше не судимого
визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і призначено покарання у виді громадських робіт строком 200 годин. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 5000 грн.
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а кримінальне провадження щодо нього закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу інкримінуємого кримінального проступку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції у вироку критично поставився до того факту, що він вчинив діяння під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного зі сторони потерпілого ОСОБА_7 поводженням, що принижує честь і гідність особи, що підтверджується, зокрема, висновком судово-психологічної експертизи від 15 березня 2021 року № 5016/5017/20-27(далі - висновок експерта) з мотивів суперечності з іншими доказами, що насправді не відповідає наявним обставинам. Суд першої інстанції зазначив, що конкретизація та верифікація щодо дружини ОСОБА_9 , враховуючи запис конфлікту на ДВД диску, відсутня, що вказує лише на припущення висловлення образи на адресу дружини обвинуваченого, а не іншої жінки та у свою чергу є неприпустимим. Однак, такі доводі викладені у вироку суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Так, відеозапис ведення засідання комісії містить інформацію про висловлену з боку потерпілого образу на адресу його жінки, однак у суду першої інстанції, немає жодних підстав стверджувати, що обвинувачений не міг сприйняти цю вигадану образу саме на адресу його жінки. Показання свідків в судовому засіданні, а саме ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , на те, що вони не чули з приводу чого виник конфлікт жодним чином не спростовує того факту, що образу з боку потерпілого на адресу дружини обвинуваченого почув саме він. Отже, твердження суду першої інстанції про критичне ставлення до висновку судово-психіатричної експертизи не підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду, та при цьому неврахування зазначеного доказу (висновку експерта) могло істотно вплинути на висновки суду. Крім того, судом не враховано, що згідно висновку судово-психологічної експертизи від 15.03.2021 №5016/5017/20-27, у зв`язку з непередбачуваною ситуацією, він не міг адаптуватися до конфліктної, не очікуваної ним стресової ситуації. І як результат, він у момент здійснення інкримінованого йому діяння перебував у стані фізіологічного афекту. З даного приводу суд першої інстанції не врахував Правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року Справа № 219/9740/16-К про те, що за заподіяння легкого тілесного ушкодження у стані сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірною поведінкою потерпілого, або в разі перевищення меж необхідної оборони чи перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця, кримінальної відповідальності чинним КК України не встановлено, а відтак суд невірно застосував закон України про кримінальну відповідальність. Вважає також не обґрунтованим стягнення з нього моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_7 , оскільки до матеріалів цивільного позову потерпілим ОСОБА_7 була надана медична картка, в якій зазначена дата оформлення цієї картки 01.06.2001 року та в якій зазначено дані про його захворювання лише за 2020 рік. Інших даних про його захворювання до 06.09.2020 року - відсутні. Отже, посилання в позовних вимогах про те, що з його вини у нього безліч захворювань, не відповідають дійсним обставинам справи і саме відсутність попередніх записів протягом 19 років, які повинні бути зазначені в медичній картці вони спростовуються. Під час судового розгляду просить провести судове слідство в обсязі: дослідження обставини встановлені під час кримінального провадження, у зв`язку з тим, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю, а саме, наступні докази: висновок судово-психологічної експертизи від 15 березня 2021 року № 5016/5017/20-27; відеозапис засідання виборчої комісії зафіксований на DVD-диску; повторно допитати наступних осіб: обвинуваченого ОСОБА_6 ; потерпілого ОСОБА_7 ; свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним за те, що він будучи депутатом Олександрійської міської ради, 06.09.2020 року перебував на засіданні Олександрійської міської територіальної виборчої комісії, яка відбувалась в приміщені малої сесійної зали Олександрійської міської ради, розташованої за адресою: просп. Соборний, 59, м. Олександрія Кіровоградської області. Під час засідання Олександрійської міської територіальної виборчої комісії, між ОСОБА_6 та членом виборчої комісії ОСОБА_7 , який також перебував на засіданні територіальної виборчої комісії, відбувся словесний конфлікт, який виник через образливі висловлювання ОСОБА_7 на адресу юристконсультанта Олександрйської міської ради ОСОБА_14 , яка перебувала на засіданні територіальної виборчої комісії. У подальшому, близько 17 години 00 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні малої сесійної зали Олександрійської міської ради, з метою нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, підійшов до останнього ззаду та умисно наніс йому один удар правою рукою в праву частину голови. Після цього, протиправні дії ОСОБА_6 були припинені членами Олександрійської міської територіальної виборчої комісії, які були присутні на засіданні вказаної комісії. Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді крововиливу у м`які тканини волосистої частини голови справа, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень як викликаючи скороминучий розлад здоров`я на термін до 6 діб.
Провівши судове слідство в обсязі допиту обвинуваченого, дослідження матеріалів кримінального провадження, заслухавши доповідача, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який не підтримав доводи апеляційної скарги та просив її залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За положеннями ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні оскаржуваного судового рішення дотримано в повному обсязі.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення за обставин вказаних у вироку, підтверджуються зібраними в кримінальному провадженні та належним чином перевіреними в судовому засіданні доказами, яким місцевий суд дав юридичну оцінку, правильно кваліфікувавши його дії за ч.1 ст.125 КК України, як спричинення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Обставини, встановлені у вироку ґрунтуються на повному, всебічному та неупередженому дослідженні доказів, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку.

Так, суд першої інстанції дав належну юридичну оцінку показанням самого обвинуваченого ОСОБА_6 , який вину в пред`явленому обвинуваченні визнав частково. Суду апеляційної інстанції пояснив, що 06.09.2020 року він знаходився на засіданні виборчої комісії на законних підставах, бо мав довіреність від 14.08.2020 року. Того дня потерпілий ображав запрошену юристку - ОСОБА_14 , а він її захищав. Після чого потерпілий почав його провокувати, вигукував до нього слова, що останній отримав квартиру незаконно та, що його дружина вештається з грузинами. Перепитав щодо вислову за дружину у ОСОБА_15 , який сидів поруч. Потім пішов до потерпілого з метою нанесення удару. Повідомив, що у момент нанесення удару потерпілому контролював себе недостатньо та у нього було звуження свідомості.
Ухвалюючи рішення про доведеність винуватості ОСОБА_6 суд першої інстанції обґрунтував своє судове рішення наступними доказами, а саме: показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснював про те, що йому не відома причина нанесення тілесних ушкоджень. Він знаходився на засіданні виборчої комісії, де знаходилися стороні особи та він спілкувався з ОСОБА_14 , а пізніше відчув удар в голову. Коли повернувся у той бік, звідки нанесено удар, побачив ОСОБА_6 . Вказує, що нанесення йому удару бачили майже всі присутні в залі громадяни.

Крім того, суд обґрунтовано врахував як доказ винуватості показання свідка ОСОБА_16 , який в суді першої інстанції повідомив, що 06.09.2020 року знаходився на засіданні виборчої комісії та під час роботи комісії були запрошені інші особи, які не є членами комісії, а саме ОСОБА_6 та юрист ОСОБА_14 . ОСОБА_6 щось постійно говорив про комісію, а ОСОБА_14 кричала. У цей момент свідок ОСОБА_15 почав підбурювати ОСОБА_6 вдарити ОСОБА_7 та обвинувачений підійшов до потерпілого ззаду та вдарив правою рукою по голові останнього.
Допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_11 зазначив, що під час засідання виборчої комісії виник конфлікт між потерпілим та обвинуваченим. ОСОБА_6 вдарив рукою по голові ОСОБА_7 , підійшовши ззаду. Їх почали розбороняти. Свідок сидів за столом навпроти ОСОБА_7 та біля голови комісії, та не чув, що потерпілий щось говорив про родину ОСОБА_6 . Причину бійки не знає та після всього засідання виборчої комісії було закрито.
Свідок ОСОБА_12 суду першої інстанції повідомив, що 06.09.2020 року відбувалося засідання виборчої комісії. Голова комісії не дослухалася до зауважень членів цієї комісії, які вказували на людей присутніх в залі та які заважали роботі, а саме постійно щось вигукували та заважали. На дане засідання прийшла юрист ОСОБА_14 . Потім ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_7 та вдарив останнього по голові правою рукою ззаду. Перед цим ОСОБА_17 та ОСОБА_18 говорили голосно між собою та провокували членів виборчої комісії. Свідок був зосереджений на роботі комісії та не чув щоб ОСОБА_7 щось говорив про родину ОСОБА_6 .
У судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_13 зазначив, що 06.09.2020 року був присутній на засіданні виборчої комісії. Цього ж дня крім членів комісії були присутні інші особи, а саме Турський та Банковський. Юриста ОСОБА_14 запросила голова комісії. Турський та ОСОБА_18 весь час вигукували та давали вказівки. Потім свідок побачив як ОСОБА_6 ззаду ОСОБА_7 наносить правою рукою удар по голові останнього.
Крім того, в основу вироку як на підставу винуватості ОСОБА_6 суд першої інстанції правильно поклав і досліджені письмові докази, а саме:

-висновок експерта №233 від 11.09.2020 року, згідно якого у ОСОБА_7 , 1974 року народження маються тілесні ушкодження у вигляді: крововиливу у м`які тканини волосистої частини голови справа. Вказане ушкодження могло виникнути від дії тупого, твердого предмету (предметів) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень як викликаючи скороминучий розлад здоров`я на термін до 6 діб та за давністю не суперечить даті зазначеній в постанові.
-висновок експерта №255 від 05.10.2020 року, згідно якого тілесні ушкодження, що виявлені на тілі ОСОБА_7 могли виникнути у тому числі і в результаті удару кулаком в область голови справа, над вухом, відповідно до відеозапису.
Також, як судом першої інстанції так і судом апеляційної інстанції переглянуто відеозапис події 06.09.2020 року у залі роботи виборчої комісії та зафіксовано, що обвинувачений цілеспрямовано підходить ззаду потерпілого та наносить удар правою рукою у праву частину голови ззаду.
Навівши детально показання потерпілого та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у вироку, суд першої інстанції надав їм вірну оцінку, обґрунтовано поклавши їх в основу вироку, оскільки їх показання узгоджуються між собою, та об`єктивно підтверджуються висновками судово-медичних експертиз.
Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу покладення в основу обвинувального вироку в якості доказів показань вищевказаних свідків, які є такими, що викликають сумніви у їх достовірності, то ці доводи спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема технічними записами судових засідань та мотивувальною частиною вироку, з яких вбачається, що показання цих свідків викладені в обсязі, необхідному та достатньому для встановлення фактичних обставин вчиненого кримінального проступку, вказані показання свідків є логічними та послідовними, повністю узгоджуються між собою щодо істотних обставин справи та узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами і не узгоджуються щодо обставин вчиненого кримінального проступку лише з показаннями обвинуваченого та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 .
Більш того, судом першої інстанції були належним чином оцінені показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та обґрунтовано визнані такими, що не вказують про образу саме дружини ОСОБА_6 та надані з метою уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності.
Зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (п. 45), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.
З огляду на вкладене, апеляційний суд вважає, що зазначені докази були отримані в законний спосіб, тобто у порядку передбаченому чинним законодавством. Вказані докази узгоджуються між собою та в своїй сукупності та взаємозв`язку доводять винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, тобто умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень.

Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, а доводи апелянта щодо відсутності в його діях інкримінуємого кримінального проступку є безпідставними та спростовуються вищенаведеними доказами.

Що стосується доводів апелянта про те, що у його діях відсутній склад кримінального проступку за ч.1 ст.125 КК України, оскільки тілесні ушкодження він спричинив потерпілому через його провокативну, агресивну поведінку, то колегія суддів вважає їх безпідставними, як і безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що він, заподіюючи тілесне ушкодження ОСОБА_7 , діяв в стані душевного хвилювання, оскільки вони були предметом перевірки та оцінки судом першої інстанції, що знайшло своє відображення у вироку суду.

При цьому, повторно дослідивши, в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням обвинуваченого, висновок судово-психологічної експертизи від 15 березня 2021 року № 5016/5017/20-27; відеозапис засідання виборчої комісії зафіксований на DVD-диску, а також допитавши обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів не знайшла підстав для висновку про невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, з огляду на таке.

Так, колегія суддів не погоджується з твердженнями обвинуваченого про те, що в діях останнього відсутній склад кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, оскільки на час вчинення злочину останній перебував у стані афекту, з огляду на те, що сильне душевне хвилювання як факультативна ознака суб`єктивної сторони складу злочину - це емоційно - психічний стан особи, спричинений протиправною (аморальною) поведінкою потерпілої особи або психотравмуючою ситуацією, за яких особа частково втрачає можливість усвідомлювати власні діяння та (або) керувати ними, що може позначатися на кваліфікації злочину, визначенні виду або розміру покарання та застосуванні інших заходів кримінально-правового впливу.

При цьому, частина 1 статті 125 КК України, за якою пред`явлено обвинувачення ОСОБА_6 , передбачає відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження. З об`єктивної сторони кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, характеризується діянням, спрямованим на заподіяння легкого тілесного ушкодження, наслідком у вигляді легкого тілесного ушкодження та причинним зв`язком між ними.

Обов`язковою умовою юридичної кваліфікації дій винуватця за ч.1 ст. 125 КК України є не вчинення умисного легкого тілесного ушкодження в стані фізіологічного афекту, що є суто медичним, психолого-психіатричним критерієм, а стан сильного душевного хвилювання - є критерієм кримінально-правовим, за яким кваліфікація дій винного можлива лише у разі, якщо стан сильного душевного хвилювання раптово виник внаслідок жорстокого поводження, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого.

При цьому, у період правопорушення, ОСОБА_6 хоч і перебував у стані фізіологічного афекту, який вплинув на його свідомість та діяльність, певним чином обмежуючи їх повноту та контрольованість, згідно судово-психологічної експертизи від 15 березня 2021 року № 5016/5017/20-27, однак в стані сильного душевного хвилювання не перебував, оскільки, жодним з досліджених судом доказів не підтверджено факт неправомірної поведінки потерпілого по відношенню до обвинуваченого, зокрема жорстокого поводження, приниження честі і гідності або системного характеру такого поводження з боку потерпілого. Так, судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений, перебуваючи на засіданні територіальної виборчої комісії, підійшов до ОСОБА_7 ззаду, який знаходився на відстані від нього, та почав наносити потерпілому тілесні ушкодження, у зв`язку з тим, що потерпілий ОСОБА_7 висловив образливі слова в бік його дружини, при цьому, перепитавши у колеги, який сидів поруч на засіданні комісії, чи йому дійсно не почулося про що заявив ОСОБА_7 в бік його дружини.

Отже, перевіркою матеріалів кримінального провадження, не знайшли свого підтвердження під час судового та апеляційного розгляду посилання обвинуваченого на здійснення потерпілим щодо нього психологічного тиску шляхом розмов з приводу саме його дружини, до того ж, сама по собі така заява не може бути визнана достатньою підставою для юридичного визначення настання стану сильного душевного хвилювання, бо не є ні протизаконним насильством, ні систематичним знущанням, ні тяжкою образою в правовому значенні цих термінів.
Таким чином, не можна погодитися з апеляційною скаргою обвинуваченого про те, що судом першої інстанції не повно мірою перевірено версію ОСОБА_6 з приводу наявності в нього стану сильного душевного хвилювання, оскільки судом у вироку надана оцінка цим доводам, з якою цілком погоджується й колегія суддів.

Більш того, станом сильного душевного хвилювання вважається стан, який має кримінально-правове значення, оскільки особа значною мірою втрачає здатність усвідомлювати власні діяння та (або) керувати ними, тобто, на думку колегії суддів наявність або відсутність такого стану має бути встановлена судовою психолого-психіатричною експертизою.
Як вбачається з матеріалів провадження, клопотань про призначення вказаної експертизи обвинувачений ОСОБА_6 не подавав, про необхідність проведення такої експертизи не зазначав ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції.
Отже, безпідставними слід визнати доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про перебування його під час вчинення протиправних дій у стані сильного душевного хвилювання, оскільки з досліджених судом доказів не вбачається об`єктивних даних, які би свідчили про суспільно небезпечне посягання з боку потерпілого ОСОБА_7 , чи про наявність ознак перебування у стані сильного душевного хвилювання, який настав раптово.
Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 03 серпня 2021 року Справа №642/1503/20.
За таких обставин, колегією суддів в ході апеляційного перегляду судового рішення щодо ОСОБА_6 не встановлено обставин, які б свідчили про помилковість висновків суду першої інстанції, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, на думку колегії суддів, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року), а тому підстав для задоволення апеляційних вимог за обставин, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.
Перевіряючи вирок в межах апеляційної вимоги обвинуваченого щодо безпідставного задоволення цивільного позову, колегія суддів не погоджується з її доводами та вважає рішення суду першої інстанції в цій частині законним та обґрунтованим, а суму матеріальної шкоди виваженою та об`єктивною.
Суд першої інстанції з урахуванням положень ст.127, 129 КПК України, ст. 23, 1167 ЦК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", прийшов до правильного висновку про стягнення з обвинуваченого на користь ОСОБА_7 моральної шкоди, якої останній зазнав в результаті злочинних дій обвинуваченого.

Так, ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає між іншим у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Виходячи з приписів вказаних норм, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд першої інстанції обґрунтовано врахував характер та обсяг страждань потерпілого, зазначивши, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 потерпілий зазнав тілесних ушкоджень, фізичного болю, душевних страждань, приниження, був вимушений звертатись до правоохоронних органів, проходити лікування, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, а саме копією витягу з медичної карти потерпілого ОСОБА_7 (а.с.30-32), чим був порушений звичайний уклад його життя, та дотримався принципу розумності і справедливості, ухвалив рішення про часткове задоволення позовних вимог, визначивши розмір стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілого моральної шкоди в сумі 5000 грн.
На переконання колегії суддів, такий розмір моральної шкоди є об`єктивним та в повній мірі відповідає моральним втратам потерпілого, а тому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції в цій частині. Оскільки судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого, належним чином враховані глибина страждань потерпілого, час, який необхідний для відновлення стану його здоров`я.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без зміни.

Керуючись ст.ст.376 ч.2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 травня 2021 року щодо ОСОБА_6 - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4