У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2021 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі колегії суддів:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі:

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000398 від 17.10.2015, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст. 257, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 309 КК України;
ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289 КК України;
ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289 КК України;
ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 309 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Черкаського районного суду Черкаської області перебуває вказане кримінальне провадження.
Чергове судове засідання призначено на 21 грудня 2021 року.
Строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 закінчується 01 січня 2022 року.
Водночас, 29 листопада 2021 року від захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 до канцелярії суду надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
В обґрунтування вказаного клопотання захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 зазначає, що ухвалами Черкаського районного суду Черкаської області з 02 травня 2018 року по теперішній час неодноразово було продовжено строк тримання під вартою щодо його підзахисного обвинуваченого ОСОБА_6 , однак ризики, які стали підставою для постановлення цих ухвал, на сьогодні зменшилися. Так, існування обґрунтованої підозри у скоєнні особливо тяжкого злочину є необхідною умовою для законності подальшого тримання особи під вартою, але з часом існування лише цієї умови недостатньо. Крім того, прецедентна практика Європейського суду з прав людини ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою, а також необхідність тримання особи під вартою в ході судового розгляду справи має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини у справах «Яблонський проти Польщі», «Іловецький проти Польщі», «Харченко проти України» та «Пірузян проти Вірменії», захисник зауважує, що існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти. У всіх випадках, коли ризики ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів. Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані національними судами. Загрозу переховування обвинуваченого не можна оцінювати виключно на підставі суворості можливого покарання. Її слід оцінювати з посиланням на низку інших доречних чинників, які можуть або підтвердити наявність загрози переховування, або показати, що така загроза є настільки незначною, що вона не може обґрунтовувати тримання під вартою до завершення судового процесу. Крім того, у своєму клопотання захисник повідомляє про те, що рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Дашкевич та інші проти України» (заява № 25844/20 та 2 інші заяви), яке набуло статусу остаточного 30 вересня 2021 року, встановлено порушення у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) у зв`язку з надмірною тривалістю кримінального провадження більше 4 років, у тому числі понад 3 роки в суді першої інстанції; пункту 3 статті 5 Конвенції у зв`язку з надмірною тривалістю попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року до цього часу, відсутністю відповідних причин, не розглядом належним чином альтернативних заходів, ніж тримання під вартою; а також пункту 5 статті 5 Конвенції у зв`язку з відсутністю або недостатністю компенсації за порушення статті 5 пункту 3 Конвенції. За вказаних обставин, захисник вважає, що відновити права його підзахисного, гарантовані Конвенцією, можливо шляхом звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 з-під варти. При цьому, захисник наголошує на тому, що обвинувачений має постійне місце проживання, а тому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту достатньою мірою забезпечить виконання ним своїх процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

До вказаного клопотання захисником додано копію рішення у справі «Дашкевич та інші проти України» (з додатком) мовою оригіналу та у перекладі на українську мову, що здійснений перекладачем ОСОБА_11 , справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_12 , а також копію договору найму (оренди) житлового приміщення від 24 листопада 2021 року.

Судове засідання для розгляду даного клопотання призначено на 01 грудня 2021 року.

У судовому засіданні, яке відбулося 01 грудня 2021 року, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт та просили суд його задовольнити, виходячи з наведених у ньому підстав. Вказали, що у разі зміни запобіжного заходу ОСОБА_6 буде проживати за адресою: АДРЕСА_1 .
Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні вказаного клопотання. В обґрунтування своєї правової позиції зазначив, що ризики, які стали підставою для обрання та продовження міри запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , продовжують існувати, а тому підставі для зміни запобіжного заходу щодо нього відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні просив задовольнити клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Колегія суддів, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт, вважає необхідним зазначити наступне:

За змістом частини 1 статті 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Згідно з приписами частини 5 статті 201 КПК України слідчий суддя, суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом.

Зважаючи на те, що у даному клопотанні захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 повідомляє обставини, які не були предметом розгляду колегії суддів 02 листопада 2021 року під час вирішення питання щодо можливості продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підстав для залишення даного клопотання без розгляду колегія суддів не вбачає.

Вирішуючи питання щодо зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року, рішення «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року).

Колегія суддів погоджується з висновком прокурора про існування обґрунтованої підозри щодо можливого вчинення саме ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень (злочинів) та зважає на те, що ОСОБА_6 обвинувачується, зокрема, у вчиненні особливо тяжкого злочину, покарання за яке передбачає позбавлення волі на строк від 8 до 15 років.

У рішенні у справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Тяжкість покарання, характер та обставини вчинення злочинів, підвищена суспільна небезпечність інкримінованих обвинуваченому злочинів, що вчинені із застосуванням зброї та фізичного насильства відносно потерпілих, дають колегії суддів достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може, з метою уникнення покарання, здійснювати психічний або фізичний вплив на потерпілих та свідків, які на сьогодні не допитані судом.

Крім того, тяжкість покарання збільшує ймовірність ризику переховування обвинуваченого від суду.

При цьому, колегія суддів враховує, що на даний час в Ульяновському районному суді Кіровоградської області розглядається кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 в особливо тяжкому злочині.

На обґрунтування ризику можливого переховування обвинуваченого від правосуддя, колегія суддів надає оцінку особі ОСОБА_6 , який має молодий вік; тяжкими захворюваннями не страждає; міцних соціальних зв`язків, які були б засобом превенції від можливої подальшої негативної і девіантної поведінки та ухилення від явки до суду, не має; а також зважає на те, що обвинувачений ОСОБА_6 є раніше судимим.

Водночас, колегія суддів зазначає про те, що оскільки сторони користуються рівними правами у судовому процесі, суд повинен виходити не тільки з принципів особистої недоторканості особи, поки її вина не доведена та не встановлена рішенням суду, що набрало законної сили, а й врахувати захист інтересів потерпілих осіб, які можуть опинитися в явній небезпеці, якщо обвинувачений перебуватиме на волі.

Таким чином, колегія суддів переконана, що ризики та обставини, передбачені ст.ст. 177,178 КПК України, які враховувалися при обранні та продовженні відносно обвинуваченого запобіжного заходу, на сьогодні не зменшилися та продовжують існувати.

Подібних висновків дійшов і суд апеляційної інстанції під час розгляду апеляційних скарг захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_13 на попередню ухвалу Черкаського районного суду щодо продовження запобіжного заходу у даній справі.

Будь-яких обставин, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що передбачені частиною другою статті 183 КПК України, а також фактів, які б свідчили про те, що запобіжний захід у виді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, колегія суддів на теперішній час не встановила.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішенні ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що тимчасова ізоляція ОСОБА_6 від суспільства є цілком виправданою мірою, насамперед превентивною, оскільки окрім захисту прав і інтересів обвинуваченого, суд повинен приймати до уваги захист інтересів суспільства в цілому і запобігти можливій злочинній діяльності особи, якій пред`явлено підозру та висунуто обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, а тому приходить до висновку про необхідність відмовити захиснику обвинуваченого ОСОБА_6 адвокату ОСОБА_8 у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Доводи обвинуваченого та його захисника колегія суддів вважає непереконливими і необґрунтованими, оскільки стороною захисту не доведено належними та допустимими доказами зміни всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, зменшення або зникнення ризиків, які обумовлювали обрання та продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Також, стороною захисту не підтверджено, що обвинувачений ОСОБА_6 має житло, де його можливо постійно знайти, та законний дохід, який дозволить йому перебувати під домашнім арештом, не відлучаючись з дому.

Надана суду копія Договору найму (оренди) житлового приміщення від 24 листопада 2021 року, укладеного між ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , не підтверджує даного факту, так як відповідно до п. 2.1.1. вказаного Договору орендодавець зобов`язується передати орендатору об`єкт нерухомості не пізніше 24 днів з моменту підписання цього договору. Оскільки вказаний строк ще не настав, а доказів передачі житлового приміщення орендарю не надано, не можливо встановити наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 «зв`язку» з житлом квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , тобто з місцем, де він планує проживати у випадку зміни запобіжного заходу.

Разом з тим, існування рішення у справі «Дашкевич та інші проти України» від 30 вересня 2021 року не ставиться колегією суддів під сумнів, оскільки дане рішення в офіційному перекладі на українську мову розміщене на офіційному сайті Міністерства юстиції України за адресою: https://minjust.gov.ua/m/rishennya-schodo-suti-za-alfavitom.

На підставі викладеного, керуючись ст. 27, 177, 178, 194, 197 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду у порядку та строки, передбачені чинним законодавством.

Головуюча суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3