ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/60/22 Справа № 695/1906/18 Категорія: ч.2 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000295 за апеляційною скаргою прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23 листопада 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Чорнобай Черкаської області, українця, громадянина України, освіта вища, тимчасово не працюючого, одруженого, інваліда ІІ групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирався.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертиз у сумі 30272,32 грн.

Вирішено долю речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23.11.2021 ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 24.09.2015, близько 04 години 30 хвилин, керуючи автомобілем марки «Фольксваген Гольф», д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись із швидкістю 72-82 км/год. на 5 км. + 500 м. автодороги «Золотоноша-Черкаси-Сміла-Умань» Н-16 у напрямку від м. Черкаси до м. Золотоноша Черкаської області, виїхав на праве узбіччя автодороги та після виникнення у зв`язку із цим небезпеки для руху, яку він об`єктивно міг виявити, порушуючи пункти 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінетів Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, маючи технічну можливість, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, що давало б можливість безпечно виїхати на проїзну частину без різкої зміни руху та виникнення заносу, унаслідок чого допустив виїзд керованого ним автомобіля на проїзну частину, у стані бокового юзу, при якому автомобіль перетнув проїзну частину та по лівому узбіччю з`їхав у кювет, де відбулося зіткнення автомобіля з деревом.
У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Фольксваген Гольф», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_10 згідно з висновком судово-медичної експертизи від 25.09.2015 № 215 отримав тілесні ушкодження у вигляді травми грудної клітки та хребта з розтрощенням грудних хребців (6-го, 7-го, 8-го, 9-го), перелом тіла 1-го грудного хребця, переломи ребер з обох сторін (1-го, 2-го, 3-го, 4-го, 5-го, 6-го, 7-го, 8-го, 9-го, 10-го, 11-го ребер справа, 8 ребра зліва), перелом обох лопаток з розривом спинного мозку, ушкодження правої легені, забою обох легень, з розривом пристінкової плеври, травми голови з переломом кісток склепіння та основи черепа, крововиливи на м`яких покривах черепа, в шлуночки мозку, мозочок, забійні рани, садна, синці голови, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя, закритий перелом правої стегнової кістки в середній третині носить ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості та синці обох стегон ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості.
Від отриманих в результаті дорожньо-транспортної пригоди сполученої травми грудної клітки, хребта, голови, з розтрощенням грудних хребців, перелому ребер з обох сторін, переломів обох лопаток, з розривом спинного мозку, ушкодження правої легені, забою обох легень, розриву пристінкової плеври зліва, крововиливів на м`які покриви черепа, в шлуночок мозку, мозочок , ОСОБА_10 помер.
Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля марки «Фольксваген Гольф», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , пунктів 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_10 ..
Не погоджуючись з вироком суду, прокурор ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу в якій, не заперечуючи доведеності вини та кваліфікації дій ОСОБА_7 , просила його скасувати через невідповідність призначеного покарання тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що судом першої інстанції в повній мірі не дотримано вимог ст.ст. 50, 65 КК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, судом першої інстанції в повній мірі не враховано ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, рівень його суспільної небезпечності, вчинення кримінального правопорушення працівником поліції . Грубе порушення низки пунктів Правил дорожнього руху України та нехтування ними, керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння свідчать про байдуже ставлення обвинуваченого до життя, здоров`я та безпеки людини, що є найвищими соціальними цінностями, що призвело до тяжких непоправних наслідків смерті ОСОБА_10 ..
Потерпіла ОСОБА_9 та захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 подали заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких вказували на її необґрунтованість, а тому просили залишити без задоволення, а вирок місцевого суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала подану прокурором апеляційну скаргу та просила її задовольнити; думку обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , та потерпілої ОСОБА_9 , які заперечили проти задоволення апеляційних вимог прокурора, та просили вирок місцевого суду залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаним вимогам закону вирок місцевого суду відповідає.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на доказах, безпосередньо досліджених судом, та ніким з учасників судового провадження не оспорюється.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України кваліфіковано вірно.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості у зв`язку з безпідставним звільненням останнього відповідно до ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням є необґрунтованими.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Визначені в ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності цей захід примусу за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 місцевий суд достатньо виконав вимоги ст. 50, 65, 66, 67 КК України та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахувавши характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався (в тому числі за порушення Правил дорожнього руху), є інвалідом ІІ групи, добровільно повністю відшкодував потерпілій завдану шкоду, має міцні соціальні зв`язки, одружений, за місцем проживання характеризується позитивно, а також обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, вчинення злочину вперше, повне відшкодування шкоди, та обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, обґрунтовано призначив покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України, враховуючи обставини по справі, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, щиро розкаявся, а також тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, покарання, яке передбачено за вчинений злочин, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, а також враховано і думку потерпілої, яка просила не призначати покарання пов`язане з реальним позбавленням волі.

Твердження прокурора про те, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання з застосуванням вимог ст. 75 КК України місцевим судом не в достатній мірі враховано: тяжкість кримінального правопорушення, його рівень суспільної небезпечності, особу обвинуваченого, вчинення кримінального правопорушення працівником поліції в стані алкогольного сп`яніння, є безпідставними, оскільки дані обставини в повній мірі були враховані місцевим судом при призначенні покарання обвинуваченому.

Також, колегія судів враховує, що в судове засідання апеляційного суду з`явилася потерпіла ОСОБА_9 , яка вказувала на те, що не має до обвинуваченого жодних претензій матеріального та морального характеру, просила вирок місцевого суду залишити без змін, та не призначати обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді реального позбавлення волі, як про те просить прокурор.

Не вбачає колегія суддів і підстав для призначення ОСОБА_7 більш суворого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, як просив апелянт своїй апеляційній скарзі.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що призначене місцевим судом обвинуваченому ОСОБА_7 покарання з застосуванням вимог ст. 75, 76 КК України, виходячи з принципів законності справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співрозмірним протиправному діянню, достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження районним судом, які б слугували підставою для скасування чи зміни вироку суду, не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлений щодо ОСОБА_7 вирок є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а підстави для його зміни чи скасування - відсутні, у зв`язку з чим його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді