ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 11-кп/819/202/22 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ухвала про продовження запобіжного заходу .
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

Секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0002380, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 24 грудня 2021 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеною ухвалою задоволено клопотання прокурора та відносно
ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 186 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, до 21 лютого 2022 року включно. У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу - відмовлено.
Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисник обвинуваченого
ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про те, що рішення суду є необґрунтованим, невмотивованим та незаконним, у зв`язку із чим підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд обмежився формальними посиланнями про те, що підстав для скасування чи зміни запобіжного заходу не вбачається, а ризики, визначені ст. 177 КПК України, взагалі не перевірялися.

Судом не обґрунтовано у чому конкретно полягає існування ризиків на даному етапі розгляду кримінального провадження.

В ухвалі суд послався на те, що існує ризик повторного вчинення кримінального правопорушення, проте жодних доказів на підтвердження вказаного ризику не навів, а матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, вказують про відсутність такого ризику, оскільки ОСОБА_6 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, адміністративних правопорушень, пов`язаних із насиллям особи не вчиняв, також не доведений ризик переховування. Вказуючи на вплив обвинуваченого на свідків і потерпілих суд не вказав які свідки, потерпілі та який на них вплив з боку обвинуваченого.

Судом не надано оцінку обставинам, зазначеним захисником, які свідчать про можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, а саме те, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, міцні родинні зв`язки та відсутність намірів ухилення від суду.

На підставі викладеного, просить ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 24 грудня 2021 року скасувати, постановити нову, якою обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Як вбачається з матеріалів виділеного кримінального провадження, на розгляді Голопристанського районного суду Херсонської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002380 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 186 КК України.
24 грудня 2021 року під час судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно
обвинуваченого ОСОБА_6 .
Своє клопотання прокурор обґрунтовував тим, що строк дії раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою спливає 03.01.2022 року, проте до цієї дати з об`єктивних причин завершити судовий розгляд не можливо, а ризики, які існували на момент обрання вказаного запобіжного заходу не зменшилися.

Розглянувши вказане клопотання, суд першої інстанції погодився із доводами клопотання прокурора та дійшов висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченій строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину невеликої тяжкості та тяжкого злочину, передбачених ч. 1, 2 ст. 186 КК України.
Що стосується питання існування заявлених прокурором ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, то як вірно зазначив суд першої інстанції вказані ризики на даний час є реальними та не зменшилися. При цьому, як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, судом надано ретельну оцінку питанню існування кожного заявленого стороною обвинувачення ризику.

Перевіряючи наведені висновки, суд апеляційної інстанції виходить із практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При цьому у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Ризик вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення також підтверджений, оскільки обумовлений особою ОСОБА_6 , який офіційно непрацевлаштований, джерело доходів відсутнє.

Також, враховуючи той факт, що судове слідство не закінчено, існує ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків у вказаному кримінальному провадженні, оскільки їх допит на даному етапі судового розгляду не розпочато.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, свідків. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

При цьому прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (справи: "Смирнова проти Росії" "Пірузян проти Вірменії", "Тирон проти Румунії").

Так, колегія суддів враховує характер інкримінованих обвинуваченому злочинів, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, а саме до 6 років позбавлення волі, дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, постійне джерело доходів відсутнє, суспільно корисною працею не займається.

Наявність родинних зв`язків, а саме проживання разом із матір`ю та рідною сестрою не є стримуючим фактором під час вчинення останнім кримінальних правопорушень.

Таким чином, враховуючи стадію розгляду кримінального провадження, наявні достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, вчинити нове кримінальне правопорушення та незаконно впливати на потерпілих та свідків у вказаному кримінальному провадженні, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні і наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, як на тому наполягає в апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 .

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, являються безґрунтовними.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Під час вивчення матеріалів провадження будь-яких фактів порушення конституційних прав обвинуваченої на свободу та особисту недоторканість, колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката

ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 24 грудня 2021 року відносно ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3