Справа № 128/857/17
УХВАЛА

24 листопада 2021 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
за участю:
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглядаючи у судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000037 від 20.01.2017 року відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 263 КК України.,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває вищевказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтримав власне клопотання про повернення йому тимчасово вилученого майна, яке було вилучено при обшуку та на яке не було накладено арешту та які не були визнанні речовими доказами.

Прокурор проти клопотання обвинуваченого не заперечив.

Оглянувши матеріали кримінального провадження, з`ясувавши позицію сторін, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Хоча Конвенція безпосередньо вказує про строки розгляду справи судом, однак при тлумаченні Європейським судом з прав людини її дія відноситься й до строків досудового розслідування.
За ст.1 Протоколу першого до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними, принципами міжнародного права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Статтею 169 КПК України передбачено припинення тимчасового вилучення майна. Зокрема, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.
Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Зазначена норма носить імперативний характер, та обов`язок слідчого на повернення тимчасово вилученого майна кореспондує з правом власника такого майна негайно його отримати.
З урахуванням встановлених в судовому засіданні фактів суд вважає, що такий підхід органу досудового розслідування не відповідає діючому кримінальному процесуальному законодавству України та практиці Європейського суду з прав людини.
Згідно п.4 ч.1 ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено у разі скасування арешту.
Судом встановлено, що арешт на тимчасово вилучене майно під час обшуку від 02.02.2017 року взагалі не застосовувався.
Отже, володілець тимчасово вилученого майна вправі вимагати його повернення згідно вимог ст. 169 КПК України як особисто так і через свого представника.
Таким чином, суд приходить до висновку про безпідставність відмови повернути тимчасово вилучене майно представнику володільців майна ОСОБА_4 .
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 139, 140, 143, 171, 174, 335 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про повернення тимчасово вилученого під час обшуку майна задовільнити.

Зобов`язати старшого слідчого відділу прокуратури Вінницької області ОСОБА_5 , на досудовому розслідуванні, якого знаходилося кримінальне провадження за № 0000037 від 20.01.2017 року за ч. 1 ст. 263 КК України, повернути тимчасово вилучене майно а саме: пристрій для відстрілу гумових куль ПМР ХКИЛ № 4318 та магазин з патронами в кількості 8 штук, що вилучені на підставі протоколу обшуку від 02.02.2017 року, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 02.02.2017 року повернути ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1