Ухвала
Іменем України
31 січня 2022 року

м. Київ
справа № 164/2028/20

провадження № 51-351 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , яка брала участь в розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Волинського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року щодо засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Маневицького районного суду Волинської області від 9 липня 2021 року ОСОБА_5 засуджено:
- за ч.1 ст.263 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;
- за ч.1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років, а на підставі ч.1 ст.70 КК остаточно за сукупністю злочинів призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 залишено без задоволення, вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Згідно із вироком суду, ОСОБА_5 визнано винуватим в тому, що він 28 жовтня 2020 року приблизно о 21:00, перебуваючи у житловій кімнаті власного будинку, що знаходиться на АДРЕСА_1 , де разом із ОСОБА_7 вживали алкогольні напої, під час побутової суперечки між ними, а саме через намагання ОСОБА_7 заволодіти банкою вина домашнього виготовлення, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та будучи обуреним, на його думку, неправомірною поведінкою ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, керуючись метою умисного протиправного позбавлення життя іншої людини, знаходячись в сидячому положенні на ліжку, взяв у руки кухонного ножа, та умисно наніс ОСОБА_7 один удар указаним ножем в область грудей, внаслідок чого, відповідно до висновку судово - медичної експертизи № 71 від 26 листопада 2020 року, заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого в ліву плевральну порожнину колото - різаного поранення лівої половини грудної стінки з пошкодженням кровоносних судин лівого підключичного судинно - нервового пучка з розвитком лівобічного пневмотораксу та наскрізним колото - різаним пораненням верхньої легені, що призвело до гострої крововтрати та настання смерті потерпілого, у невизначений короткий проміжок часу на місці події.

Крім того, 28 жовтня 2020 року працівниками поліції Маневицького ВП ГУНП у Волинській області, в ході проведення огляду місця події в житловому будинку, що знаходиться на АДРЕСА_1 , в житловій кімнаті даного будинку, на столі за телевізором, виявлено та вилучено 84 мисливських патрони кільцевого запалення калібру 5,6 мм до нарізної вогнепальної зброї калібру 5,6 мм, які, відповідно до висновку судово - балістичної експертизи №387 від 23 листопада 2020 року є боєприпасами, що придатні для стрільби. Зазначені боєприпаси ОСОБА_5 незаконно, не маючи відповідного дозволу, в 2016 році придбав, знайшовши біля річки Стир, що в урочищі «Старе русло» неподалік с. Козлиничі Волинської області, після чого, не маючи конкретної мети для їх використання, переніс до свого житлового будинку, де незаконно зберігав до 28 жовтня 2020 року (до виявлення та їх вилучення працівниками поліції).
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та призначити новий розгляд в апеляційному суді у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
На обґрунтування своїх доводів щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність прокурор вказує на те, що:
при обранні покарання судам необхідно враховувати положення статей 50, 65 КК та роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», також належить обговорювати питання про призначення більш суворого покарання особам, які вчинили злочин на ґрунті пияцтва, наркоманії, за наявності рецидиву злочину;
аналогічну позицію висловив у своїх рішеннях Конституційний Суд України;
погоджуючись з позицією місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_5 покарання, суд апеляційної інстанції не дотримався вимог статей 50, 65 КК, що потягло застосування до обвинуваченого явно недостатніх заходів примусу, внаслідок їх м`якості, які повинні сприяти досягненню мети покарання виправлення засудженого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, прокурор посилається на те, що:
поза увагою апеляційного суду залишилися: обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК, стан потерпілого, який не міг чинити і не чинив опір обвинуваченому в силу алкогольного сп`яніння, обтяжуюча покарання обставина вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, схильність обвинуваченого до вживання алкогольних напоїв, вчинення ним особливо тяжкого злочину та наслідки злочину - настання смерті особи, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо та становить небезпеку для суспільства, що ОСОБА_5 не визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, не погоджувався з обставинами вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК, щиро не покаявся, а також не враховано апеляційним судом думку потерпілого, який просив призначити обвинуваченому суворе покарання;

судом в повному обсязі не мотивовано можливість досягнення мети виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів за умови призначення заходу примусу, у виді позбавлення волі в розмірі, що є наближеним до мінімального, яке, на думку сторони обвинувачення, не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам - законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, тому зазначені обставини кримінального провадження і положення норм кримінального процесуального закону та кримінального закону вказують на необхідність призначення обвинуваченому більш суворого, наближеного до максимального розміру покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.115 КК.
В частині доводів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону прокурор посилається на те, що:
при перегляді вироку щодо ОСОБА_5 апеляційний суд не дотримався вимог статей 370, 404, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), належним чином не зазначив мотивів спростування доводів апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, зокрема, не перевірив доводи апеляційної скарги і не надав аргументованих відповідей щодо призначення обвинуваченому більш суворого покарання, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону;
апеляційний суд формально розглянув апеляційну скаргу прокурора та не мотивував свого рішення в ухвалі про залишення без змін вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_5 покарання.
Мотиви Суду
Висновки суду про доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, у касаційній скарзі прокурором не оскаржуються.
Що стосується доводів прокурора викладених в касаційній скарзі про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, то вони на думку Суду є необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Як убачається із вироку, суд першої інстанції керуючись положеннями статей 50,65 КК, при призначенні ОСОБА_5 покарання врахував: ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та їх суспільну небезпеку, які відповідно до ст. 12 КК належать до категорії особливо тяжких і тяжких злочинів, настання тяжких наслідків смерть потерпілого, обтяжуючу покарання обставину вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, оскільки обвинувачений заперечував свою вину під час судового розгляду провадження та зазначав в судовому засіданні про те, що був змушений оборонятися від потерпілого. З огляду на ці показання ОСОБА_5 суд не врахував того, що на досудовому слідстві обвинувачений визнавав вину, щиро каявся і сприяв розкриттю кримінальних правопорушень. Крім того, судом враховано думку потерпілого ОСОБА_8 про призначення обвинуваченому суворого покарання, також поведінку обвинуваченого після вчинених злочинів та під час судового розгляду кримінального провадження.

При цьому суд зазначив у вироку, що відповідно до вимог вказаних норм КК, суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, щоб особі, яка вчинила кримінальне правопорушення було призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як цією особою, так суспільними спостерігачами, які оцінюють співмірність вчиненого діяння та покарання. Покарання має на меті не тільки кару, але й має реалізувати принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Поряд з цим судом враховано:
особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання;
умови життя обвинуваченого, його соціальне й матеріальне становище, сімейний стан, стан здоров`я, його вік, а також те, що ОСОБА_5 є потерпілим внаслідок катастрофи на Чорнобильській АЕС (категорія 3).
Врахувавши зазначені обставини, суд першої інстанції не знайшов підстав для застосування до обвинуваченого положень статей 69, 75, 76 КК та дійшов висновку про призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, з чим погоджується й колегія суддів.
В той же час, як вбачається зі змісту ухвали апеляційного суду, наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи щодо ступеня суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень та їх тяжкість, обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК, врахування обтяжуючої покарання обставини - вчинення обвинуваченим злочину в стані алкогольного сп`яніння, даних про особу обвинуваченого, про необхідність призначення обвинуваченому більш суворого покарання у виді позбавлення волі за сукупністю злочинів на строк 12 (дванадцять) років, суд апеляційної інстанції належним чином перевірив і на них зазначив відповідні мотиви.

При цьому, суд апеляційної інстанції визнав необґрунтованими доводи прокурора в апеляційній скарзі щодо невідповідності призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчинених ним злочинів та його особі.
Так, суд апеляційної інстанції, погоджуючись з вироком суду в частині призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років, послався в ухвалі на положення статей 94, 370 КПК, статей 50, 65 КК та зазначив про врахування судом першої інстанції таких обставин:
- вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, які належать до тяжких і особливо тяжких злочинів;
- відсутність обставин, що пом`якшують покарання;
- наявність обставини, що обтяжує покарання, вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння;
- думки потерпілого ОСОБА_8 , який просив суворо покарати обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину та під час судового розгляду кримінального провадження, умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, сімейний стан, стан його здоров`я, вік, а також те, що він є потерпілим внаслідок катастрофи на Чорнобильській АЕС (категорія 3), за місцем проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначив, що така позиція потерпілого не є обов`язковою для суду, натомість враховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК, і не має над ними юридичної переваги. При цьому апеляційний суд дійшов висновку про те, що врахувавши всі обставини в кримінальному провадженні в їх сукупності, у тому числі й ті, на які посилається прокурор у своїй апеляційній скарзі, суд першої інстанції призначив ОСОБА_5 покарання, у виді позбавлення волі, в межах санкцій ч.1 ст.263, ч.1 ст.115 КК, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, та яке не можна визнати надмірно м`яким, тому відсутні підстави для зміни і скасування вироку місцевого суду.
Враховуючи зазначене, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, є належним чином вмотивованою та обґрунтованою, з чим погоджується і колегія суддів, тому доводи у скарзі щодо невідповідності ухвали апеляційного суду зазначеним нормам є необґрунтованими.

З урахуванням встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, наявності незадовільного стану здоров`я обвинуваченого, його віку, що він є потерпілим внаслідок катастрофи на Чорнобильській АЕС, доводи касаційної скарги прокурора про те, що ОСОБА_5 необхідно призначити більш суворе покарання, оскільки обвинувачений скористався станом потерпілого, який не міг чинити і не чинив опір обвинуваченому в силу алкогольного сп`яніння, вчинив кримінальні правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, має схильність до вживання алкогольних напоїв, вчинив особливо тяжкий злочин, внаслідок чого настала смерть особи, за місцем проживання характеризується посередньо та становить небезпеку для суспільства, не визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, не погоджувався з обставинами вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК, щиро не покаявся, що потерпілий просив призначити обвинуваченому суворе покарання, в цілому не спростовують правильність висновків суду першої й апеляційної інстанцій в частині призначеного обвинуваченому покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.115 КК у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років. Суд не вбачає підстав для скасування судового рішення в частині призначеного покарання з підстави невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення внаслідок м`якості та погоджується з висновком суду першої інстанції про призначення ОСОБА_5 покарання у межах санкцій зазначених норм КК.

З урахуванням наведеного, призначене ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК, хоча й за своїм розміром є близьким до мінімального, та залишено без змін судом апеляційної інстанції, на думку Суду є обґрунтованим і необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги не має.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 , яка брала участь в розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Волинського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року щодо засудженого ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3