Провадження №11-кп/801/144/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарях судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000378 від 05.10.2020,
за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження - прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 03.11.2021, яким:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, раніше не судимого,
-визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 03.11.2021 визнано винуватим ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.
Призначено ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17000,00 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення експертизи у кримінальному провадженні в сумі 980,64 гривень.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 08.10.2020 року на чотири каблучки вирішено скасувати.
Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме чотири золоті каблучки, які передані на зберігання потерпілій ОСОБА_10 залишено останній.
Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: два компакт диски (оптичний носій) з камер відеоспостереження спортзалу «Planet Fitness» - вирішено залишити в матеріалах кримінального провадження.

Згідно вироку, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 , 01.10.2020 року, о 12 годині 30 хвилин, знаходився в приміщенні тренажерного залу фітнес-клубу «Planet Fitness», який розташований за адресою: м. Вінниця, вул. 600-річчя, 19. Під час виконання вправ ОСОБА_8 помітив лежачі на підлозі біля стійки для гантель 4 жіночих каблучки, після чого у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне заволодіння чужим майном.
Після цього ОСОБА_8 , переконавшись, що за його діями ніхто із присутніх у залі не спостерігає, користуючись відсутністю власника каблучок та усвідомлюючи, що майно фактично не вибуло з користування його власника, розуміючи, що законний володілець в будь-який час може повернутись за своїми речами і забрати їх, діючи умисно, таємно, з корисливих спонукань, розуміючи протиправність своїх дій та суспільно небезпечність настання негативних наслідків, безперешкодно підняв з підлоги каблучки, що належать ОСОБА_10 та поклав їх до кишені своїх штанів.
Згідно висновку експерта № 7199-7202/2021 від 27.10.2020 року ринкова вартість: каблучки із золота 585 проби, вагою 1,90 г. з вставками 10 каменів кубічного цирконію у вигляді доріжки з канальною закріпкою, з урахуванням зносу, становить 3291,77 грн, каблучки із золота 585 проби, вагою 1,70 г. з вставками 20+1 каменів кубічного цирконію у вигляді доріжки з канальною закріпкою та один камінь в крапановій закріпці - 2952,16 грн., каблучки із золота 585 проби, вагою 1,80 г. з вставками 29+1 каменів кубічного цирконію у вигляді доріжки з канальною закріпкою та один камінь в крапановій закріпці - 3091,47 грн., каблучки із срібла 925 проби, з позолотою 375 проби, вагою 1,95 г. - 472,56 грн.
Заволодівши майном потерпілої, ОСОБА_8 безперешкодно залишив приміщення фітнес-клубу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а викраденим майном розпорядився на власний розсуд чим спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду загальну суму 9807,96 грн.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 03.11.2022 скасувати та ухвалити новий виправдувальний вирок відносно ОСОБА_8 .
В доводах апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, які не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, неповне відображення показів свідків та не взяття до уваги частини доказів, а також порушення вимог матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає про невідповідність встановлених судом обставин показам обвинуваченого, оскільки майно потерпілої валялося на підлозі, ОСОБА_8 усвідомив, що це майно є загубленим, абсолютно відкрито підняв каблучки з полу, не прагнучи обертати їх на свою користь, а навпаки, з наміром вберегти це майно, а тому ніякого таємного викрадення не було. ОСОБА_8 не знав кому належить це майно, не бачив хто і коли його загубив, не бачив в своєму полі зору осіб жіночої статі, тривалий час за прикрасами ніхто не підходив, а тому саме за таких обставин він підняв їх з полу з метою передачі їх власникові спортивного залу, з яким особисто знайомий, а також з адміністратором, яких на той час не було в приміщенні, а тому він не мав можливості залишити речі в спортивному залі.
Також зазначає, що у судовому рішенні не відображені покази свідка ОСОБА_12 про те, що коли він зателефонував ОСОБА_8 й запитав чи не бачив він прикрас, то ОСОБА_8 відповів, що бачив, та прямо не пропонував ОСОБА_8 повернути прикраси.
Окрім того вважає, що суд не надав оцінки показам потерпілої про те, що вона згадала про відсутність перстнів через тривалий час, а саме наступного дня. Вона не намагалася з`ясувати хто їх взяв і у неї не виникало ідеї зателефонувати ОСОБА_8 . Некоректно у вироку зазначено і про повернення цих речей.
Таким чином захисник вважає, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад кримінального правопорушення, оскільки він не був очевидцем втрати вказаного майна, сам не вчиняв активних дій спрямованих на його вилучення з володіння власника, відсутність у нього можливості виявити законного їх власника, а між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час.

В апеляційній скарзі прокурор, який приймав участь у розгляді кримінального провадження - прокурор Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_11 , не оспорюючи висновків суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вважає, що вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 03.11.2021 підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання зі становленням іспитового терміну 3 роки. Покласти на ОСОБА_8 обов`язки , передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. В решті просить вирок залишити без змін.
В доводах апеляційної скарги посилається на те, що місцевий суд, призначаючи покарання ОСОБА_8 у виді штрафу, не надав належну оцінку його особі та його матеріального стану, не в повній мірі врахував обставини, що спонукали його вчинити дане правопорушення, а також його ставлення до вчиненого. Зокрема, достовірно знаючи та передбачаючи правові наслідки вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_8 свідомо умисно викрав майно потерпілої за для власного збагачення і лише після початку досудового розслідування, під тиском обставин вимушений був повернути золоті прикраси потерпілій, що свідчить про його схильність до протиправної поведінки, вчинення кримінальних правопорушень, а заперечення факту вчинення вказує на впевненість останнього у можливості уникнути відповідальності за вчинене. За весь час судового розгляду він не намагався попросити у потерпілої вибачення та не спробував усунути заподіяну шкоду. Призначаючи ОСОБА_8 покарання у виді штрафу, суд не перевірив його майновий стан., чи має він постійне джерело доходів, що ставить під сумнів можливість його сплати.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали подану захисником апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи. Також заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.
Окрім того, в поданих письмових запереченнях на апеляційну захисник ОСОБА_9 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість та невідповідність висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, які не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Також надала до вказаних заперечень підтвердження належного матеріального стану ОСОБА_8 , а саме руху коштів по банківській картці та про наявність у його власності значної кількості нерухомості, а саме інформацію з Реєстрів.
Прокурор ОСОБА_7 підтримав подану прокурором апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи. Також заперечив проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, посилаючись на її необґрунтованість.
Потерпіла ОСОБА_10 заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника, а щодо задоволення апеляційної скарги прокурора погодилася з виступом прокурора та покладалася щодо її задоволення на розсуд суду.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Крім того, при призначенні покарання суд повинен суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України відносно загальних засад призначення цього покарання у відповідності до положень Загальної частини Кримінального кодексу України.
На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону місцевим судом було дотримано повністю.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Апеляційним судом задоволено клопотання сторони захисту про часткове повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, а саме: протокол огляду документів від 06.10.2020 з Додатком до протоколу огляду документу відео з камер відеоспостереження спортзалу на 24 аркушах ( т.1 а.к.п. 51-74).

За наслідками повторного дослідження вказаних доказів, апеляційним судом не встановлено обґрунтованих підстав вважати, що зібрані у кримінальному провадженні та безпосередньо досліджені судом першої інстанції письмові докази, були досліджені не повністю або з порушеннями, або ж судом необґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотань про їх належність та допустимість.

Так, під час перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження, вірно кваліфікував дії обвинуваченого і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які було оцінено відповідно до закону та в їх сукупності і правильно визнано судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 . За встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_8 кваліфіковано правильно.

В основу вироку суд першої інстанції поклав дослідження як покази потерпілої та свідків, так і покази самого обвинуваченого, а також досліджені письмові докази.

Так, не дивлячись на те, що обвинувачений ОСОБА_8 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, надавши суду свої покази з приводу події що сталася, фактично не оспорював обставин, що викладені в обвинувальному акті щодо часу, місця події, зокрема не заперечував проти того, що саме він взяв з підлоги у приміщенні фітнес-клубу належні потерпілій каблучки, але саме для того щоб в подальшому повернути їх власнику, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема показами потерпілої, свідків та письмовими доказами, записами камер відеоспостереження та їх скріншотами, яким суд першої інстанції дав відповідну правову оцінку.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 умислу на викрадення чужого майна, що свідчить лише привласнення ним знахідки (4 жіночих каблучок потерпілої) спростовуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, які у своїй сукупності об`єктивно підтверджують умисел ОСОБА_8 та таємне викрадення чужого майна.

Так, за нормативним визначенням крадіжка - це таємне викрадення майна, яке завідомо є чужим для винного, тобто воно перебуває у власності іншої особи, і винний не має на це майно ні дійсного, ні гаданого права.

Заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала кому належить це майно, мала підстави вважати де знаходиться власник речі і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна.

На відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.

Установлені у даному кримінальному провадженні обставини свідчать про знаходження у ОСОБА_8 чотирьох жіночих каблучок ОСОБА_10 у відомому потерпілій місці, а саме в приміщенні тренажерного залу фітнес-клубу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , зокрема взяті ним на підлозі біля стійки для гантель, а також про обізнаність ОСОБА_8 про те, що вони не є його власністю, а їх власником є інша особа.
Зокрема показання ОСОБА_8 у суді першої інстанції про те, що він у громадському місці, а саме в приміщенні тренажерного залу фітнес-клубу «Planet Fitness», безперешкодно підняв з підлоги 4 жіночих каблучки, які зокрема не були хаотично розкидані, що належать ОСОБА_10 та поклав їх до кишені своїх штанів, свідчать про те, що він не намагався встановити кому вони належать, хоча для цього він мав реальну можливість, зокрема звернутися до адміністратора даного фітнес-клубу. Також судом встановлено розуміння засудженого того, що потерпіла може повернутися за своїми каблучками.

Також судом встановлено, що потерпіла ОСОБА_10 , щоб поновити контроль над своїм майном, виявивши відсутність належних їй каблучок, зранку наступного дня звернулась з цього приводу до тренера фітнес-центру, який відповів, що їх немає та адміністрації про вказані каблучки нічого не відомо. Того ж дня після обіду перетелефонував тренер та повідомив, що відеозаписи переглянули та з`ясували, що її каблучки забрав чоловік та вони телефонували вказаному чоловікові з приводу каблучок. Через відсутність його контактів, вона не мала змоги зв`язатись із ним. В подальшому 4 жовтня вона звернулась до правоохоронних органів, оскільки до того часу із нею ніхто не зв`язався щодо вказаних речей. Каблучки їй згодом повернув працівник поліції. Таким чином зазначене свідчить про те, що зазначені каблучки, попри їх втрату власницею, залишення на підлозі у фітнес-центру, перебували у власності потерпілої, проте реалізувати своє право вона не мала можливості через протиправні дії ОСОБА_8 , який забрав ці каблучки з підлоги, поклав їх до кишені своїх штанів, і в подальшому залишив вказане приміщення. Привласнивши каблучки з корисливих мотивів, розуміючи їх можливу вартість, і залишивши територію фітнес-клубу, ОСОБА_8 отримав реальну можливість розпорядитися ними.

Фактично в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 не оспорював обставин, що викладені в обвинувальному акті щодо часу, місця події, підтвердивши, що він дійсно 01.10.2020 року у приміщенні спортзалу «Planet Fitness»по вул. 600-річчя, 19 у м. Вінниці заволодів чотирма каблучками. Не заперечував факт того, що зазначені каблучки перебували у вказаному спортзалі «Planet Fitness», поруч із тренажером де їх забула потерпіла. ОСОБА_8 підтвердив і спосіб вчинення вказаного правопорушення. Зазначив, що він розуміючи, що каблучки є чужими, маючи можливість залишити їх адміністратору для подальшого повернення власнику, не зробив цього, а вийшов з ними з приміщення спортзалу «Planet Fitness». Також ОСОБА_8 повідомив про спосіб повернення каблучок адміністратору спортзалу «Planet Fitnes» 05.10.2020 року, зазначивши, що для цього він найняв кур`єра, який доставив ці каблучки адміністратору спортзалу «Planet Fitness».
Таким чином, вказані обставини, а саме час, місце та спосіб вчинення ОСОБА_8 діяння, фактично не оспорено обвинуваченим та додатково підтверджені і показаннями потерпілої, яка суду повідомила те, що вона зняла каблучки під час тренування, поклала їх біля тренажеру на якому займалась, а потім забула їх на вказаному місці. Потерпіла підтвердила, що заволодіння її каблучками відбулось саме в період з 01.10.2020 року 12.30 години по 02.10.2020 року в приміщенні зазначеного спортзалу «Planet Fitness».
Вказані показання потерпілої та обвинуваченого щодо часу, місця та способу заволодіння майном потерпілої підтверджені і змістом відеозапису, дослідженого судом, під час перегляду якого суд зміг стати безпосереднім очевидцем події та беззаперечно встановив, що місцем події є спортивна зала, потерпіла під час тренування біля тренажеру залишає свої речі, після виконання вправи забуває їх там, відходячи від тренажеру, а через 50 хвилин біля вказаного тренажеру займається обвинувачений, який помічає залишені потерпілою речі та забирає їх.
На підставі вказаних доказів (показань обвинуваченого, показань потерпілої та речового доказу відеозапису з камер відеоспостереження) суд першої інстанції дійшов цілком правильного та обґрунтованого висновку про доведеність часу, місця та способу вчинення кримінального правопорушення.
З показань обвинуваченого судом встановлено, що він не оспорює факту того, що в спортивній залі він взяв саме золоті прикраси (каблучки), тобто ним підтверджено і зазначений в обвинувальному акті предмет посягання.
Факт того, що відбулось заволодіння майном потерпілої у виді каблучок із дорогоцінних металів підтверджений показаннями потерпілої, яка вказала на конкретний предмет посягання (4 каблучки), наданими нею фотозображеннями, постановою відповідно до якої вказані каблучки визнані речовими доказами.
Також про предмет кримінального правопорушення достовірно свідчать показання обвинуваченого щодо способу розпорядження ними, згідно із якими, він найняв кур`єра, щоб повернути вказані каблучки адміністратору спортивного клубу, що узгоджується з показаннями самого адміністратора, допитаного як свідок, та даними відеозапису із камер відеоспостереження, якими зафіксовано повернення каблучок кур`єром на рецепцію спортивного клубу.
Вказані каблучки вилучені протоколом огляду, оглянуті в ході досудового слідства, впізнані потерпілої як її та визнані речовими доказами.
Висновком експерта беззаперечно підтверджено їх вартість.
Таким чином сукупністю доказів підтверджено і об`єкт посягання (право власності) та предмет кримінального правопорушення чуже для обвинуваченого майно.
Вказане в повній мірі спростовує доводи сторони захисту про відсутність належних доказів вини обвинуваченого, оскільки сукупністю доказів зазначених вище підтверджено всі фактичні обставини, зазначені в обвинувальному акті.
Обвинуваченим ОСОБА_8 оспорюється у вказаному кримінальному провадженні наявність у його діях умислу на вчинення крадіжки чужого майна, оскільки він суду повідомив, що умислу на крадіжку не мав, вказані каблучки хотів повернути через власника спортзалу «Planet Fitnes» або адміністратора ОСОБА_13 , тобто через людей, яких він знав та яким довіряв.
Верховний Суд України у постанові від 06.03.2016 року у справі № 5-2кс14, вказав, що визначальною ознакою крадіжки є суб`єктивна сторона цього кримінального правопорушення, тобто психічне ставлення винної особи до вчинюваних нею дій. Така особа розуміє, що заволодіває чужим майном, усвідомлює, що воно належить конкретному власнику і що вона обертає його на свою користь протиправно шляхом таємного викрадення. Зміст суб`єктивної сторони цього діяння розкривається через предмет і об`єктивну сторону цього кримінального правопорушення, зокрема через його зовнішні поведінкові ознаки - місце, час, спосіб та обставини скоєння кримінального правопорушення.
Судом першої інстанції на підставі показань обвинуваченого, потерпілої, свідків та відеозапису встановлено місце вчинення кримінального правопорушення спортзал «Planet Fitnes», що є громадським місцем з обмеженим простором (доступом).
Постановою Верховного Суду від 18.07.2019 року у справі № 761/31918/17 визначено відмінність крадіжки між знахідкою, що полягає у п`яти елементах. Так, на відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відоме; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати й сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; ґ) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна. Між втратою цього майна та його знахідкою не пройшов такий тривалий час, який давав власнику майна потерпілій ОСОБА_10 підстави вважати майно остаточно втраченим.
Таким чином колегія суддів не може погодитись з твердженнями сторони захисту, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад кримінального правопорушення. Адже судом встановлено, що зазначене вище майно вибуло з володіння власника потерпілої ОСОБА_10 . Проте, місце знаходження вказаних каблучок до їх викрадення потерпілій було відомо, а після їх викрадення вже ні. Також встановлено, що ОСОБА_8 , який знайшов це майно, хоча і не був очевидцем події його втрати, але його дії свідчать про те, що його дії були спрямовані на вилучення цього майна з володіння власника. Окрім цього, судом також встановлено, що у ОСОБА_8 була реальна можливість виявлення (ідентифікації) законного власника цього майна.
Оцінюючи наявність чи відсутність вказаних обставин судом також взято до уваги показання потерпілої, яка суду повідомила, що вона вранці наступного дня виявила, що забула каблучки в спортзалі, точно знаючи у якому саме місці їх поставила. Тому, зрозумівши вказане вона повідомила про це свого тренера та попросила його перевірити чи залишилися каблучки на місці де вона їх забула.
Такі показання потерпілої підтверджені показаннями свідка ОСОБА_14 , який вказав, що потерпіла наступного дня після події повідомила йому про каблучки.
Вказане, а також звернення потерпілої до поліції із заявою про крадіжку прикрас переконує суд у тому, що потерпілій було відомо місцезнаходження вказаних каблучок та вона вживала заходи для їх повернення.
Оцінюючи поняття вибуття майна з володіння власника судом вірно звернута увага, що постановою Верховного Суду від 18.07.2019 року у справі № 761/31918/17, визначено, що якщо привласнення майна відбувається в адміністративних приміщеннях, пунктах здійснення розрахунково-касових операцій та інших громадських місцях з обмеженим простором, в таких випадках слід констатувати презумпцію «забутості» речі її власником: у подібних випадках особа, яка привласнює річ, має розуміти, що зовнішні умови, обстановка, розташування речі свідчать про те, що вона фактично не вийшла з володіння власника, а лише залишена чи забута ним.
Вказане з урахуванням місця де відбулась подія, а саме спортзалу «Planet Fitnes» з обмеженим простором, переконало суд у тому, що каблучки з володіння потерпілої не вийшли.
Вказане майно не було загублено, а було забуте, що виключає поняття знахідки.
Разом з тим, як вбачається з показів свідків та самого обвинуваченого, останній не проінформував працівників спортзалу «Planet Fitnes» про каблучки та не вчинив жодних дій для негайного виявлення особи, що загубила каблучки. Натомість останній вирішив привласнити знайдені каблучки взявши їх із собою. Більше того, показаннями обвинуваченого доведено, що фактично декілька днів з моменту привласнення каблучок він не вчиняв жодних дій для пошуку власника загублених речей. Згідно з показаннями свідка ОСОБА_15 , яка працювала адміністратором у спортзалі «Planet Fitnes», каблучки повернув невідомий їй чоловік 05.10.2020 року, який без будь яких пояснень поклав перед нею пакунок із прикрасами. Відбулося це через чотири дні, як сталася крадіжка.
В даному випадку відбулось привласнення майна в громадському приміщенні з обмеженим простором ( не просто обмеженим, а й особливим порядком допуску внаслідок існування допуску до зали лише клієнтів), а саме в спортзалі «Planet Fitnes», де зовнішні умови, обстановка, розташування речі вказували на те, що каблучки були забуті певною особою. Відповідно до вищевказаних положень, ОСОБА_8 повинен був проінформувати про знайдені ним і забуті іншою особою речі та передати її представникам спортзалу «Planet Fitnes» або негайно вчинити заходи для пошуку власника.
Подальше повернення обвинуваченим каблучок адміністратору спортзалу «Planet Fitnes» суд вірно оцінив не як заходи вжиті особою, що знайшла загублену річ, до повернення майна власнику у відповідності до ст. 337 ЦК України, а як обставину, що впливає на призначення покарання, оскільки вказане згідно показань обвинуваченого відбувалось після того, як до нього телефонував працівник поліції, та здійснювалось вже в зв`язку з розслідуванням кримінального провадження після звернення потерпілої та реєстрації кримінального правопорушення.
Таким чином, заволодіння вказаним майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося як забуте у неналежному, але відомому потерпілому місці, слід розцінювати, як крадіжку чужого майна.
Тому аналіз вказаних доказів, а саме показань обвинуваченого, потерпілої та свідків, письмових доказів у справі свідчить, що винуватість ОСОБА_8 у вчинені крадіжки є доведеною, а вказані докази в сукупності є достатнім для висновків суду про наявність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення та надання правової кваліфікації дій обвинуваченого.
Таким чином колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з доводами апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого про наявність на її думку підстав для скасування вироку та ухвалення нового виправдувального вироку відносно ОСОБА_8 .
З огляду на зазначені обставини, судом першої інстанції було зроблено правильний висновок про наявність у діях ОСОБА_8 ознак злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, апеляційну скаргу сторони захисту слід залишити без задоволення.

Також колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з доводами апеляційної скарги прокурора щодо наявності на його думку підстав для скасування вироку в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Так, відповідно до вимог статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

У відповідності до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції правильно керувався вимогами ст.ст.65-67 КК України та взяв до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходив із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Зокрема, при визначенні виду та міри покарання ОСОБА_8 судом в повній мірі враховано ступінь тяжкості та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а саме дані, які характеризують особу обвинуваченого, те, що не перебуває на обліку у лікаря нарколога чи лікаря психіатра, раніше не судимий, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, працює, хоча і неофіційно, вчинив умисний корисливий кримінальний проступок.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено. Також судом встановлено та враховано те, що повернення речей потерпілій не було добровільним відшкодуванням завданих збитків, оскільки обвинувачений вчинив вказані дії з метою створити ілюзію про правомірність його поведінки та відповідність вказаної поведінки діям особи, яка знайшла загублену річ.
Обставин, що обтяжують покарання судом також не встановлено.
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду переконана, що з урахуванням наведеного та конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення вперше, хоча і не добровільно, проте усунув заподіяну шкоду, працює, тому суд першої інстанції дійшов цілком правильного та обґрунтованого висновку про те, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді штрафу, оскільки вказане покарання досягне мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень обвинуваченим.
При цьому колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що призначаючи обвинуваченому покарання у виді штрафу, суд першої інстанції не надав належну оцінку особі обвинуваченого та його матеріального стану, а також не в повній мірі врахував обставини, що спонукали його вчинити дане правопорушення та його ставлення до вчиненого.
Зокрема, судом першої інстанції з`ясовано матеріальний стан обвинуваченого та наявність постійного джерела доходу, що в свою чергу не ставить під сумнів можливість ОСОБА_8 сплатити в дохід держави визначену судом грошову суму у виді штрафу та відповідно виконати вирок суду. Окрім того, до поданих заперечень на апеляційну скаргу захисник обвинуваченого додатково надала виписку по рахунку АТ КП «Приватбанк» щодо руху коштів ОСОБА_8 , з якого можливо зробити висновком про його матеріальний стан та витрати, які він несе. Також надано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, згідно якого вбачається наявність у власності ОСОБА_8 об`єктів нерухомості.
Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з вимогами апеляційної скарги прокурора щодо наявності на його думку скасування вироку в частині призначеного покарання ОСОБА_8 та ухвалення в цій частині нового вироку, яким призначити йому покарання у виді обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування даного покарання з випробовуванням та визначенням іспитового строку. Апеляційний суд переконаний, що таке покарання яке просить прокурор призначити обвинуваченому у даному випадку не буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та не досягне мети, визначеної у ст. 50 КК України. При цьому колегія суддів у даному випадку не вбачає будь-яких законних підстав для застосування вимог ст. 75 КК України.
Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини, викладених у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду переконана, що призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 у виді штрафу, суд першої інстанції правильно керувався вимогами ст.ст.50, 65 КК України, та дійшов цілком правильного та обґрунтованого висновку про те, що дане покарання ОСОБА_8 буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та досягне мети, визначеної у ст. 50 КК України.
У зв`язку з цим колегія суддів апеляційного суду переконана, що доводи апеляційної скарги прокурора не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, тому не вбачає достатніх підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 та прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження прокурора ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 03.11.2021 щодо ОСОБА_16 за ч. 1 ст. 185 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4