Справа № 203/4458/16-к
Провадження № 1-кп/0203/486/2022
У Х В А Л А

24 січня 2022 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Дніпра кримінальне провадження, відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001704 від 30.05.2016 року, відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Кіровського районного суду м.Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001704 від 30.05.2016 року, відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України.
В підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту. Мотивував клопотання існуванням ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України. Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років, тому ОСОБА_6 , усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинене кримінальне правопорушення, з метою уникнення відповідальності, буде переховуватись від суду. Крім того, існує ризик незаконного впливу на потерпілого, свідків, експертів з метою перешкоджання встановленню істини у справі.
Обвинувачений, захисник заперечували проти задоволення клопотання прокурора, вважали його необґрунтованим, оскільки ОСОБА_6 не має на меті переховуватись від суду, а, навпаки, будучи впевненим в своїй невинуватості, бажає встановлення фактичних обставин справи, про що свідчить його належна процесуальна поведінка та відсутність доказів, які б свідчили про бажання переховуватись від суду. Крім того, обвинувачений з 23 травня 2021 року взагалі знаходиться без міри запобіжного заходу та за весь час не прийняв будь-яких спроб переховатись від суду, навіть за наявності вироку, за яким його було засуджено до позбавлення на строк 6 років. Також зазначили, що ОСОБА_6 має родину, двох неповнолітніх дітей, яких необхідно утримувати, постійне місце проживання, що свідчить про міцність соціальних зв`язків. Крім того, обвинувачений працює, хоча й неофіційно, тому у випадку домашнього арешту, його родина буде позбавлена засобів до існування. Також зауважили, що під час попереднього судового розгляду були допитані свідки та потерпілий, які жодного разу не заявляли про тиск на них з боку обвинуваченого, тому ризик впливу на потерпілого, свідків є недоведеним.
Потерпілий, його представник заявили клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. В обґрунтування клопотання зазначили, що ОСОБА_6 не завжди з`являвся в судові засіданні, третина з яких була відкладена з вини попереднього захисника, що не може свідчити про належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Останній раніше був судимий, однак судимість знята в порядку ст.89 КК України, вину не визнає, не розкаюється, ним не було запропоновано потерпілому відшкодування шкоди. Є випадки звернення батька обвинуваченого до поліції з приводу домашнього насильства, що свідчить про агресивність поведінки ОСОБА_6 . Крім того, зазначили, що з 2016 року по 23.05.2021 року обвинувачений мав запобіжний захід, оскільки був ризик втечі, який досі лишається, оскільки місце реєстрації останнього невідомо.
На підставі ч.2 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

У розділі ІІ КПК України, а саме в ч.4 ст.176 КПК України зазначено, що запобіжні заходи під час судового провадження застосовуються судом за клопотанням прокурора.
З зазначеної норми кримінально-процесуального закону вбачається, що ініціювати застосування запобіжних заходів під час судового провадження може тільки прокурор, тому в задоволенні клопотання представника потерпілого ОСОБА_5 про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою необхідно відмовити.

Щодо клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать, про:
1.наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення;
2.наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор;
3.недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, або ризикам, зазначених у клопотанні.
Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 , виходячи лише з фактичних даних, зазначених в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування, доданому об обвинувального акту, суд вважає, що існують певні докази, які об`єктивно зв`язують обвинуваченого з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення терміну «обґрунтована підозра», який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Згідно зі ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Як передбачено ст. ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи, як заходи забезпечення кримінального провадження, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язане з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
У відповідності до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.
За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію підозрюваного, наявність у нього судимостей, дотримання підозрюваним умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.
Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.
При розгляді клопотання прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення та наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, за яке передбачено позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, тому у суду є достатні підстави вважати, що обвинувачений, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання винуватим у інкримінованому злочині, може переховуватися від суду.
Що стосується ризику незаконного впливу на потерпілого, свідків, суд приходить до висновку, що твердження прокурора про існування цього ризику є непідтвердженими та передчасними, також такими, що ґрунтуються в своїй переважній більшості на припущеннях.
Відповідно до п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини-обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
В той же час суд враховує, що п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
За вказаних обставин, враховуючи, що обвинувачений має постійне місце проживання, одружений, має двох неповнолітніх дітей, є раніше не судимою особою, доказів випадків ухилення від органів досудового розслідування та суду не надано, стороною обвинувачення не доведено всіх зазначених в клопотанні ризиків, а також того, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів на даному етапі не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а також із врахуванням того, що запобігти доведеному прокурором ризику можливо покладенням судом на обвинуваченого певних обов`язків, визначених ч.5 ст. 194 КПК України, суд вважає за можливе у відповідності до ст. 179 КПК України не застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, а застосувати до нього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, що на переконання суду є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та зможе запобігти встановленому ризику.
Відповідно до положень ч.4 ст.194 КПК України суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п.1, 2 ч.1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 цієї статті, та покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті. Такий запобіжний захід забезпечить виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.
Крім того, стороною захисту заявлено клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки в ньому не зазначено мотиву інкримінованого ОСОБА_6 злочину. Такі недоліки обвинувального акту позбавляють обвинуваченого можливості підготуватися до захисту та порушує його право на справедливий судовий розгляд.
Вислухавши думку інших учасників кримінального провадження щодо заявленого клопотання, суд вважає, що не зазначення такої ознаки суб`єктивної сторони злочину за ч.1 ст.121 КК України, як мотив, не є порушенням ст. 291 КПК України, так як прокурор в судовому засіданні може змінити пред`явлене обвинувачення. При цьому суд зазначає, що повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Заслухавши думку учасників судового провадження щодо можливості призначити обвинувальний акт до судового розгляду, ознайомившись із обвинувальним актом, суд вважає, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з наступних підстав.
Підстав для закриття кримінального провадження немає. Обвинувальний акт складено відповідно до вимог ст.291 КПК України. Підстав для повернення обвинувального акту прокурору, направлення обвинувального акту для визначення підсудності не встановлено, кримінальне провадження підсудне Кіровському районному суду м. Дніпропетровська. Підстав, передбачених у ст. 27 КПК України для здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні судом не встановлено. Визначено склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді.
Керуючись ст. ст. 314, 315, 369-372 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Закінчити підготовче судове провадження та призначити судовий розгляд за кримінальним провадженням відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кіровського районного суду м.Дніпропетровська на 15 годину 10 хвилин 02 лютого 2022 року.

В судове засідання викликати учасників судового провадження.

Клопотання прокурора про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту задовольнити частково.

Застосувати щодо ОСОБА_6 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на нього наступні обов`язки:

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

-не відлучатися з м. Дніпра без дозволу суду;

-прибувати до суду за першою вимогою;

-утриматися від спілкування із свідками та потерпілим по справі.

Роз`яснити ОСОБА_6 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Запобіжний захід діє впродовж 2 - х місяців, тобто до 24 березня 2022 року.
В задоволенні клопотання представника потерпілого ОСОБА_5 про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про повернення обвинувального акта відмовити.

Повний текст ухвали складено та оголошено о 12.30 годині 28 січня 2022 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1