ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/581/22 Справа № 185/1316/21 Головуючий у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001471 за апеляційною скаргою прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2021 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, пенсіонера, особи з інвалідністю 3 групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2021 року, яким ОСОБА_7 визнано винним за ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді двох років обмеження волі з застосуванням ст. 69 КК України, без позбавленням права керування транспортними засобами.
У відповідності до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у вигляді обмеження волі, якщо протягом іспитового строку 1 (один) рік він не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної чинності не обирався.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 60 000 (шістдесят тисяч) грн.
В іншій частині позову ОСОБА_10 відмовлено.
Провадження в частині цивільного позову ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди закрито.
Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено згідно кримінального процесуального закону України.
За цим вироком дії обвинуваченого судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження
За обставин встановлених судом першої інстанції, 13 жовтня 2020 року о 23 год. 25 хв. в темний час доби, при ввімкненому міському електроосвітленні, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «MITSUBISHI PAJERO SPORT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 18 жовтня 2018 року належний йому, рухався зі швидкістю 29 км/год. по другорядній дорозі вулиці Соборній в м. Павлограді Дніпропетровської області з боку вулиці Полтавської у напрямку вулиці Центральної, та мав намір у подальшому продовжити рух у напрямку вулиці Харківської.
Водій ОСОБА_7 , маючи об`єктивну можливість своїми односторонніми діями забезпечити безпеку дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не впевнився, що його дії будуть безпечними та не створять небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпеки дорожнього руху, грубо порушуючи Правила дорожнього руху, при наближенні до нерівнозначного перехрестя вул. Соборної з вул. Центральною в м. Павлограді, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» встановленого перед вищевказаним перехрестям, за напрямком його руху перед перехрестям доріг, та при подальшому русі через перехрестя не надав дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, та почав виїжджати на головну дорогу, де допустив зіткнення з автомобілем марки «DAEWOO LANOS» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався по головній дорозі вулиці Центральна м. Павлограда з боку вулиці Дніпровської у напрямку вулиці Степового Фронту зі швидкістю 58 км/год, який мав намір рухатись далі у напрямку вулиці Степового Фронту.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_11 та пасажир автомобіля марки «DAEWOO LANOS» ОСОБА_10 отримали тілесні ушкодження.
Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.16.11 і дорожнього знаку 2.1 додатку № 1 Правил дорожнього руху.
Порушення п. 16.11 і дорожнього знаку 2.1 додатка № 1 Правил дорожнього руху з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди та з наслідками, що настали.
Невиконання п. 16.11 і дорожнього знаку 2.1 додатка № 1 Правил дорожнього руху призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого: - пасажиру автомобіля марки «DAEWOO LANOS» ОСОБА_10 були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого перелому верхньої третини лівої стегнової кістки, саден м`яких тканин обличчя, за своїм характером відносяться до ушкоджень середньо тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я на термін понад гри тижні (більш ніж як 21 день).
Водію автомобіля марки «DAEWOO LANOS» ОСОБА_11 , були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді перелому середньої третини лівої ключиці зі зміщенням уламків, переломів 3,4,5,6,7 ребер зліва, переломів 6,7,8 ребер справа, правостороннього обмеженого мінімального пневмотораксу, лівостороннього гідротораксу. Виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому середньої третини лівої ключиці зі зміщенням уламків, переломів 3,4,5,6,7 ребер зліва, переломів 6,7,8 ребер справа, правостороннього обмеженого мінімального пневмотораксу, лівостороннього гідротораксу, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я на термін понад три тижні (більш ніж як 21 день).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення покарання, ухвалити свій вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції безпідставно застосував до ОСОБА_7 , норми ст. 69 КК України щодо незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Вказує, що висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 відповідають об`єктивно з`ясованим фактичним обставинам кримінального провадження, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом.

Позиції учасників судового провадження.
У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Захисник та обвинувачений заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Представник потерпілої та потерпіла заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
У відповідності до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, ухвалене з дотриманням вимог матеріального права кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставність застосування до ОСОБА_7 норми ст. 69 КК України щодо незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
З матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку вбачається, що призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд дотримавшись вимог ст. 65 КК України, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого.
Зокрема, суд першої інстанції врахував, думку потерпілих, обставини, які пом`якшують відповідальність відповідно до ст. 66 КК України, зокрема щире каяття, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який має інвалідність 3 (третьої) групи, має міцні соціальні зв`язки, характеризується позитивно, має дружину-пенсіонерку, злочин скоїв, будучі тверезим, за формою вини злочин є необережним.
З тих же підстав апеляційний суд виходить при перевірці рішення суду щодо не призначення додаткового покарання ОСОБА_7 , та крім того, враховує, що обвинувачений раніше не судимий, пенсіонер, особа з інвалідністю, а також те, що частково відшкодував потерпілій шкоду, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що всі ці дані у сукупності дають підстави зробити висновки про те, що виправлення засудженого можливо без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Крім того, апеляційний суд враховує думку потерпілої, яка в судовому засіданні апеляційної інстанції, просила вирок суду першої інстанції залишити без змін, не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами, погодилася з таким видом і мірою покарання та звільненням ОСОБА_7 від його відбування без призначення додаткового покарання, а також зазначила, що обвинувачений частково відшкодував шкоду.
При цьому, вирішення питання про вид, міру покарання і звільнення від його відбування відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не позбавив ОСОБА_7 права керувати транспортними засобами.
Стаття 10 Конвенції «Про захист прав і основоположних свобод людини», яка є нормою прямої дії, наголошує, що для того, щоб втручання у право людини було виправданим, воно має бути не лише законним, а й необхідним, тобто пропорційним меті, з якою воно здійснюється. Тобто, повинно бути дотримано справедливий баланс між інтересами суспільства та обов`язком захисту прав окремої людини.
Європейський Суд з прав людини особливо ретельно розглядає справи, у яких стягнення, застосовані за ненасильницьку поведінку, включають в себе покарання у виді позбавлення волі (рішення ЄСПЛ у справі Швидка проти України та Заїченко проти України) і вказує, що при оцінці пропорційності втручання слід враховувати, серед інших чинників, характер та суворість застосованих стягнень. Це означає, що Національний суд, як орган державної влади, повинен обмежувати права людини лише настільки, наскільки цього потребують інтереси суспільства і лише на підставі Закону.
Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування або зміну вироку суду першої інстанції під час перевірки кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, - не встановлено.
Таким чином, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а вирок суду слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 413, 419, 420 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4