№ 204/7860/21
№ 1-в/204/1193/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
адвоката ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву засудженого ОСОБА_5 , 1980 року народження, про визнання катуванням, нелюдським та принижуючим гідність поводженням відбування ним покарання у виді довічного позбавлення волі, та про звільнення від відбування покарання -

встановив:

В провадження Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява засудженого ОСОБА_5 , в якій останній посилаючись на Конституцію України, верховенство права та норми міжнародного права, ряд рішень ЄСПЛ, які вказують на невідповідність чинного законодавства України вимогам ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у зв`язку з тим, що покарання у виді довічного позбавлення волі неможливо скоротити, просить визнати катуванням, нелюдським і принижуючим гідність поводженням відбування ним покарання у виді довічного позбавлення волі, та звільнити його від подальшого відбування покарання.
В судовому засіданні адвокат та засуджений заяву підтримали, просили задовольнити.
Прокурор заперечував щодо задоволення заяви.
Суд, дослідивши матеріали особової справи, заслухавши думку сторін, приходить до наступного.
Згідно матеріалів особової справи, вироком Дніпропетровського обласного суду від 14.12.1999 року, ОСОБА_5 було засуджено за вчинення злочинів, передбачених ст.ст.86 ч.2, 140 ч.2, 193 ч.3, 142 ч.3, 208, 93 п.п. «а», «г», «е», «з», «і», 42, 43 КК України та призначено покарання у виді смертної кари розстрілу, з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю. Ухвалою Верховного Суду України від 30.05.2000 року вирок змінено та відносно ОСОБА_5 визначено кримінальне покарання у виді довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.
Згідно Постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 липня 2020 року, у справі № 1-42/2004, провадження № 13-87зво19 зазначено наступне:
«69. У Рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 зазначено, що окремим виявом справедливості є відповідність покарання вчиненому злочину, адже покарання за злочин повинно бути домірним злочину.
70. Таким чином, застосування державою найтяжчого виду покарання - довічного позбавлення волі - обумовлюється принципом соціальної доцільності, а також принципом співмірності відповідальності вчиненому злочину.
71. У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово зазначав, що саме по собі покарання у виді довічного позбавлення волі не може вважатись нелюдським покаранням чи покаранням, що принижує гідність особи.
77. Таким чином, Велика Палата доходить таких висновків: а) довічне позбавлення волі як пропорційний та справедливий вид покарання за скоєння найтяжчих злочинів не суперечить ідеї людської гідності, яка лежить в основі ЄКПЛ, та не являє собою порушення її статті 3; б) лише нескорочуване довічне позбавлення волі є порушенням статті 3 ЄКПЛ; в) відсутнє порушення статті 3 ЄКПЛ в тому випадку, коли існує нормативно визначений на національному рівні та практично ефективний механізм перегляду покарання у виді довічного позбавлення волі; г) механізм перегляду покарання у виді довічного позбавлення волі дозволяє національним органам оцінити зміни поведінки довічно ув`язненого і констатувати прогрес, який не виправдовує триваюче утримання в ізоляції.
78. В національному законодавстві України, як зазначив ЄСПЛ, існує суттєва законодавча прогалина, що стосується врегулювання можливості звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. Однак, вдосконалення нормативно-правових актів шляхом прийняття законів, внесення до них змін і доповнень є прерогативою законодавчої гілки влади і не належить до повноважень суду будь-якої інстанції. Адже варто розрізняти повноваження щодо нормотворення, які належать саме законодавчому органу, та повноваження щодо правозастосування, що реалізуються судовими органами в процесі здійснення правосуддя.
79. Єдиним органом законодавчої влади в Україні є Верховна Рада України, повноваженнями якого охоплюється внесення змін до чинного законодавства України, в тому числі і на виконання рішень міжнародної судової установи відповідно до Закону № 3477-IV.»
З огляду на викладене, відбуття покарання у виді довічного позбавлення волі не може вважатись нелюдським покаранням чи покаранням, що принижує гідність особи.
Разом з тим, враховуючи, що на момент розгляду даної заяви засудженого, необхідних змін до національного законодавства на виконання рішення ЄСПЛ законодавчим органом не внесено, порядок та умови перегляду призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі нормативно не визначені, суд позбавлений можливості розглянути питання про звільнення засудженого від подальшого відбування призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі, як про це просить заявник.
Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст.ст. 74, 80, 81, 82, 84, 85, 87, 369, 372, 376, 392, 395 КК України, суд, -

постановив:

Заяву засудженого ОСОБА_5 , 1980 року народження, про визнання катуванням, нелюдським та принижуючим гідність поводженням відбування ним покарання у виді довічного позбавлення волі, та про звільнення від відбування покарання залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з моменту її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1