Номер провадження: 11-сс/813/1828/21
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7

представника власника майна ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.11.2021 року про арешт майна, у кримінальному провадженні №0000436 від 26.03.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307КК України,
установив
Зміст оскаржуваного судового рішення
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 12.11.2021 року було задоволено клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 та накладено арешт на автомобіль марки «Porsche Cayenne», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Своє рішення про накладення арешту на майно, слідчий суддя мотивував тим, що існує необхідність в забезпеченні його збереження, а також з метою забезпечення повного, всебічного розслідування кримінального провадження, зокрема, для проведення ряду слідчих дій та експертних досліджень.
Зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 вважає ухвалу слідчого судді про арешт майна незаконною та такою, яка підлягає скасуванню.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що вона є власником автомобіля, який надавала у використання ОСОБА_11 для транспортування хворого сина, який є інвалідом.

Крім того зазначає, що обшук зазначеного в ухвалі автомобіля проводився без її участі, як власника, що порушує її права.

На підставі цього, просить ухвалу слідчого судді від 18.11.2021 року про арешт майна скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Позиції учасників апеляційного розгляду
Заслухавши суддю-доповідача, власника майна ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, яка просила відмовити в задоволенні скарги, ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч. 1-3 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Крім того, частиною 3 ст.132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, в тому числі, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У клопотанні слідчого зазначено, що слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000436, відомості про яке внесені до ЄРДР 26.03.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

В ході проведення слідчих (розшукових) дій встановлено, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Одеській області, було отримано інформацію про те, що на території м. Одеси та Одеської області, діє група осіб (дані щодо якої не розголошуються в інтересах досудового розслідування), яка займається збутом наркотичних засобів.

03.11.2021 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, було проведено обшук автомобіля марки «Porsche Cayenne», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого вилучено зазначене у клопотанні майно, а також автомобіль «Porsche Cayenne», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

03.11.2021 року слідчим слідчого управління ГУНП в Одеській області винесено постанову про визнання вилученого в ході обшуку майна, а також автомобіля «Porsche Cayenne», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в якості речових доказів по кримінальному провадженню.

Таким чином, слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0000436 від 26.03.2021 року, в якому автомобіль був визнаний речовим доказом, так як відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, зазначивши підстави та мету для арешту майна, які передбачені приписами п.1 ч.2 ст. 170 КПК України, а саме необхідність збереження речових доказів, а також запобігання ризикам його приховування, пошкодження, знищення, перетворення та відчуження.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що клопотання слідчого в повному обсязі відповідає приписам ст. 171 КПК України, посилання в апеляційній скарзі на його невідповідність вимогам закону є надуманими та голослівними.

Так, в клопотанні слідчого, з обґрунтуванням відповідними процесуальними документами та іншими доказами, зазначена правова підстава для накладення арешту на майно, передбачена п.1 ч.2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, які відповідають критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя розглянув клопотання слідчого повно, всебічно та об`єктивно, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на майно, відповідно до положень статей 172 173 КПК України.

Так, в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя, обґрунтовуючи підстави для задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно, встановив, що зазначена в клопотанні слідчого правова підстава, передбачена п.1 ч.2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, знайшла підтвердження, вилучене майно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки є предметом та знаряддям ймовірно вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, відносно якого внесені відомості до ЕРДР, в зв`язку з чим воно може бути використане для встановлення обставин по кримінальному провадженню, так як містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Виходячи із зазначених у клопотанні фактичних обставин кримінального правопорушення, на думку апеляційного суду, слідчий суддя мав підстави дійти до висновку про те, що вилучене майно може містити відомості щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, оскільки існує обґрунтована підозра, що ОСОБА_11 , вчиняв збут наркотичних засобів та використовував, як знаряддя кримінального правопорушення, автомобіль марки «Porsche Cayenne», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_7 , у якому виявлені та вилучені наркотичні засоби та інше майно.

Виходячи із зазначених у клопотанні фактичних обставин кримінального правопорушення, а також наданих до нього матеріалів, на думку апеляційного суду, слідчий суддя мав підстави дійти до таких висновків, оскільки вилучене майно є необхідним для подальшого проведення досудового розслідування.

Положеннями ст.98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В постанові слідчого, з урахуванням положень зазначеної норми закону, вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що у клопотанні слідчого належним чином розкрито відношення майна до предмету та ймовірного знаряддя кримінального провадження, у зв`язку з чим процесуальний статус зазначеного у клопотанні майна, як речового доказу, є визначеним відповідно до вимог ст.98 КПК України.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийняв до уваги посилання у клопотанні про необхідність накладення арешту на вилучене майно для забезпечення збереження речового доказу, так як воно може зберігати докази, необхідні для встановлення обставин кримінального провадження, арешт необхідний для запобіганню ризиків його приховування, пошкодження, знищення, перетворення та відчуження.

Отже вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладання арешту на майно, є необхідним запобіжним заходом, передбаченим зазначеними нормами закону, оскільки у випадку приховування, пошкодження, знищення, перетворення та відчуження майна можуть настати негативні наслідки для здійснення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КК України.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин справи, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що для розслідування цього кримінального провадження на даній стадії досудового слідства, вжиття заходів забезпечення кримінального провадження саме в такому виді відповідатиме положенням кримінального процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги що обшук автомобіля проведений без її участі як власника автомобіля є неприйнятними, оскільки обшук відбувся на підставі ухвали слідчого судді, крім того, під час проведення обшуку були присутні ОСОБА_11 , який користувався вказаним автомобілем та його захисник ОСОБА_12 , які підписали вказаний протокол без зауважень (а.п. 126-130), окрім того, положення вищезазначеної ч. 3 ст. 170 КПК України передбачають можливість накладення арешту на майно будь-якої фізичної особи, яка, в тому числі, й не має в провадженні жодного процесуального статусу, якщо арешт накладається з метою збереження такого майна як речового доказу.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Приписами п.1 ч.3 ст.407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин апеляційний суд визнає необґрунтованою апеляційну скаргу ОСОБА_7 так як її доводи спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим оскаржувану ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, оскільки вона відповідає вимогам чинного кримінального процесуального закону.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, у зв`язку з чим апеляційний суд роз`яснює про те, що власник майна має право в подальшому звернутись до слідчого суді із клопотанням про скасування арешту майна.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407,409, 419, 422, 532 КПК України, Одеський апеляційний суд,
постановив
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.11.2021 року про арешт майна, у кримінальному провадженні №0000436 від 26.03.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4