ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11/803/7/22 Справа № 205/1579/13-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
потерпілого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальної справи за апеляцією потерпілого ОСОБА_5 на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2020 року щодо ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИЛА:
Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2020 року було задоволено клопотання ОСОБА_6 про закриття кримінальної справи за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України було закрито на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , - залишено без розгляду.
Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції зазначив, що згідно зі ст. 282 КПК України (в редакції 1960 року), якщо під час судового розгляду справи будуть встановлені підстави для закриття справи, передбачені, в тому числі ст. 11? цього Кодексу, суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, своєю вмотивованою постановою, закриває справу.

Відповідно до ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачене покарання у виді обмеження волі і до набрання вироком законної сили, минуло три роки.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 вчинив кримінальні проступки, за один з яких передбачене покарання у виді обмеження волі. З дня вчинення ним кримінальних проступків пройшло понад три роки, та ОСОБА_6 не заперечував проти закриття провадження із зазначених нереабілітуючих підстав. Таким чином, враховуючи викладені вище обставини, суд прийшов до висновку, що не розглянута судом кримінальна справа підлягає закриттю.

В апеляції:
- потерпілий ОСОБА_5 просить вказану постанову скасувати, а справу передати для розгляду в Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в іншому складі.

Вважає, що в даному випадку нормами КПК України (в редакції 1960 року) взагалі не передбачена можливість закриття кримінальної справи на підставі ст. 49 КК України, яка була порушена в порядку приватного обвинувачення.
Зазначає, що підставами такої думки є правова конструкція ч. 2 ст. 11-1 КПК України (в редакції 1960 року). Ця правова норма передбачає можливість закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності лише в разі, якщо справа надійшла до суду з обвинувальним висновком. Однак, в даному випадку справа була порушена на підставі скарг потерпілих в порядку приватного обвинувачення, ніякого обвинувального висновку в такому випадку не передбачено.
На думку потерпілого, в даному випадку суд першої інстанції повинен був довести справу до кінця з постановленням вироку. У вироку суд мав право на підставі ст. 49 КК України звільнити винну особу від кримінальної відповідальності, при цьому належним чином встановити вину особи у скоєнні злочину, яка повинна встановлюватися саме вироком суду, а не постановою, та розглянути й вирішити по суті цивільні позови потерпілих.

Зазначає, що під час вирішення клопотання ОСОБА_6 про закриття кримінальної справи не було заслухано думку потерпілих, оскільки потерпілі не були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, та суд вирішив питання закриття справи без участі потерпілих, які були відсутні з вище наведених причин.

Заслухавши суддю-доповідача, думку потерпілого, який підтримав апеляцію та просив її задовольнити, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 282 КПК України (в редакції 1960 року), якщо під час судового розгляду справи будуть установлені підставі для закриття справи, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 статті 6 і статтями 7, 7-2, 8, 9, 10, 11-1 цього Кодексу, суд, вислухавши думку учасників судового розгляду і висновок прокурора, своєю мотивованою ухвалою, а суддя - постановою, закриває справу.

Відповідно до ст. 11-1 КПК України (в редакції 1960 року), суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 49 Кримінального кодексу України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Згідно ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачене покарання у виді обмеження волі і до набрання вироком законної сили, минуло три роки.

Згідно висновку Верховного Суду у постановах від 25.04.2019 року (справа № 315/361/16-к), 09.04.2019 року (справа № 760/18016/15-к), та положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КПК України підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 вчинив кримінальні проступки, за один з яких передбачене покарання у виді обмеження волі. Не зважаючи на те, що ОСОБА_6 не визнав своєї вини, його винуватість була повністю підтверджена дослідженими в судовому засіданні доказами. З дня вчинення ним кримінальних проступків пройшло понад три роки. ОСОБА_6 не заперечував проти закриття провадження із зазначених нереабілітующих підстав.

Суд першої інстанції задовольнив клопотання ОСОБА_6 про закриття кримінальної справи за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, та кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України було закрито.

Колегія суддів, перевіривши надані матеріали провадження вважає, що суд першої інстанції належним чином дослідив матеріали кримінальної справи, дав їм правильну оцінку та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що на час розгляду клопотання закінчились строки давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України.

Інкриміновані ОСОБА_6 кримінальні проступки були вчинені ним 26 червня 2007 року, тобто з часу вчинення злочину по день розгляду клопотання минуло більше 12 років.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано закрив кримінальну справу щодо ОСОБА_6 на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, так як з часу вчинення злочину минуло більше 12 років, що, відповідно до вимог ст. 49 КК України, ст. 282 КПК України (в редакції 1960 року), є безумовною обставиною для закриття справи, а тому доводи апеляції потерпілого, що нормами КПК України (в редакції 1960 року) взагалі не передбачена можливість закриття кримінальної справи на підставі ст. 49 КК України, яка була порушена в порядку приватного обвинувачення, є безпідставними, з наступних підстав.

За змістом ст. ст. 248, 282 КПК України (в редакції 1960 року) та згідно роз`яснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» (далі постанова Пленуму) питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, у тому числі з підстав, передбачених ст. 49 КК України, суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлене особі в провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК України порядку відповідне судове рішення.

Доводи апеляції потерпілого про те, що під час вирішення клопотання ОСОБА_6 про закриття кримінальної справи не було заслухано думку потерпілих, оскільки потерпілі не були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки з матеріалів кримінальної справи вбачається, що потерпілі були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції мав передбачені законом підстави для закриття кримінальної справи.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування постанови суду першої інстанції, не вбачається.
Постанова суду за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляції потерпілого слід відмовити, а постанову суду першої інстанції, як законну, - слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 356, 362, 365, 366, 377, 379 КПК України (в редакції 1960 року) та перехідними положеннями розділу 11 КПК України (в редакції 2012 року), колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляцію потерпілого ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2020 року щодо ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4