У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 листопада 2021 року м. Ужгород
Розслідуванням встановлено, що група осіб до якої входять адвокати, нотаріуси, державні виконавці та державні реєстратори на території Закарпатської області на системній основі займаються перереєстрацією права власності на нерухоме майно боржників фінансових установ, зняттям арештів з майна з подальшим його продажом третім особам та легалізацією майна отриманого в незаконний спосіб шляхом несанкціонованої зміни інформації в автоматизованих системах таких як - Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, Реєстр прав власності на нерухоме майно, Державний реєстр Іпотек, Єдиний реєстр заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо приватної власності об`єкта нерухомого майна.
18.10.2021 в період з 08:55 год. по 10:40 год. був проведений санкціонований Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області обшук у кабінеті АДРЕСА_1 , а саме у приміщенні Берегівського відділення державної виконавчої служби в Берегівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України).
В ході вказаного обшуку було виявлено та вилучено: лазерний диск «Samsung», на якому скопійована папка «ПОШТА 18.10.2021» створена на робочому комп`ютері ОСОБА_6 в ході обшуку, де містяться копії файлів з інформацією ємністю 660 Mb упакований у спец пакет SUD 3009327, Мобільний телефон ОСОБА_6 телефон «IPhone 6S» із карткою оператора «Водафон» № НОМЕР_1 упаковано у спец пакет SUD 1027723, Документи зі столу ОСОБА_6 (постанови про відкриття та закінчення виконавчого провадження за період часу з 2020-2021 роки, супровідні листи, довідки щодо аліментів) всього 18 найменувань документів, які упаковано у спецпакет SUD 2029705.
Крім цього, 18.10.2021 в період часу з 08:35 год. по 11:09 год. був проведений санкціонований Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області обшук у службовому кабінеті державного реєстратора ОСОБА_8 , розташованого по вул. Нересенська, 5 у м. Тячів.
В ході вказаного обшуку було виявлено та вилучено: мобільний телефон Apple «iPhone 11» із карткою оператора «Київстар» № НОМЕР_2 упаковано у спец пакет EXPT 0210981, Реєстраційні справи щодо об`єктів нерухомості в загальній кількості 148 справ , жорсткий диск із серійним номером «Х5UMWDOBS X13» з робочого комп`ютера державного реєстратора ОСОБА_8 упаковано у спец пакет SUD 2088688, посадова інструкція та наказ про призначення на посаду державного реєстратора № 123-к від 08.09.2017, які упаковано у спец пакет SUD 3039355.
Крім цього, 18.10.2021 в період часу з 08:30 год. по 12:20 год. був проведений санкціонований Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області обшук у службовому кабінеті начальника відділу державної реєстрації Тячівської міської ради, ОСОБА_4 по вул. Нересенська, 5 у м. Тячів.
Крім цього, 18.10.2021 в період часу з 14:06 год. по 15:50 год. був проведений санкціонований Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області обшук у будинку АДРЕСА_2 за місцем проживання державного реєстратора ОСОБА_8 .
ОСОБА_11 у клопотанні зазначає, що метою накладення арешту є збереження речових доказів та підставою для накладення арешту на вказане майно є те, що усі вилучені реєстраційні справи , мобільні телефонии т, грошові кошти та інші речі мають важливе значення для кримінального провадження.
У зв`язку із наведеним, з метою унеможливити розпоряджатися власникам (володільцем)/користувачем вказаним майном, та забезпечення в подальшому виконання вироку в частині цивільного позову чи можливої конфіскації майна, керуючись ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 40, ч. 1, п. 7 ч. 2 ст. 131, п. 2 ч. 2 ст. 167, ч. 2 ст. 163, ч. 1-4 ст. 170 КПК України, слідчий у клопотанні просить накласти арешт на вказане вилучене майно.
Слідчий ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав подане ним клопотання, просив його задовольнити з підстав викладених у клопотанні, зазначив, щозазначене ним у клопотанні тимчасово вилучене майно під час здійснення обшуків мають важливе значення для досудового розслідування та є речовим доказом у даному кримінальному провадженні . Просив долучити постанову від 18.10.2021 року про визнання вилученого під час проведення обшуків 18.10.2021року майна речовими доказами та про проведення компютерно технічної експертизи у данному кримінальному провадженні.
Власник майна ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні також заперечили щодо задоволення клопотання про накладення арешту на вилучене під час обшуку 18.10.2021року майно. Зазначили, що вилучений в ході обшуку мобільний телефон є особистою власністю ОСОБА_6 та у матеріалах кримінального провадження відсутні будь які докази, які б свідчили, що даний мобільний телефон є предметом вчинення кримінального правопорушення. Крім того зазначили, що вилучені документи лазерний диск також не містять ознак ст. 98 КПК України, а їх відсутність позбавляє ОСОБА_6 здійснювати будь які дії повязані з реєстраційною діяльністю Берегівського ВДВС .
Представник власника майна ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання. Пояснив, що вилучений мобільний телефон марки iPhone11» належить на праві власності ОСОБА_8 та не має жодного відношення до вчинення даного кримінального правопорушення, не відповідає критеріям ст. 98 КПК України. Крім того зазначив, що в ухвала слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку та вилучення речей не містила конкретного переліку реєстраційних справ, які підлягають вилученню, а тільки вказано, що вилученню підлягає підроблена реєстраційна документація, однак слідчим не наведено доказів, що вилучені реєстраційні справи у такій значній кільксті містять ознаки підроблених.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Як вбачається з витягу з ЄРДР, в ході досудового розслідування досліджуються обставини вчинення групою осіб, за попередньою змовою між собою, несанкціонованих дій з інформацією в автоматизованих системах з метою заволодіння чужим майном.
Ухвалами слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, надано слідчим слідчої групи у даному кримінальному провадженні дозвіл на проведення обшуку в кабінеті № 2, будинку АДРЕСА_4 , де знаходиться робоче місце головного державного виконавця Берегівського РВ ДВС південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_6 , в кабінеті без номеру, біля дверей якого з правої сторони на стіні знаходиться табличка з написом « ОСОБА_8 », будинку АДРЕСА_5 , де знаходиться робоче місце державного реєстратора ВДР Тячівської міської ради ОСОБА_8 , а також в кабінеті без номеру, біля дверей якого з правої сторони на стіні знаходиться табличка з написом « ОСОБА_4 », будинку АДРЕСА_5 , де знаходиться робоче місце начальника ВДР Тячівської міської ради ОСОБА_12 , з метою виявлення та вилучення мобільних телефонів за допомогою яких фігуранти кримінального провадження зв`язуються між собою та обговорюють обставини вчинення злочинів, здійснюють переписку між собою з використанням мережі інтернет і така переписка може зберігатись на мобільних телефонах, які вони використовують, планшетів, комп`ютерної техніки за допомогою якої вчиняються реєстраційні дії, магнітні носії інформації, підроблена реєстраційна документація, записники, які самостійно та/або в сукупності мають доказове значення для встановлення істини в даному кримінальному провадроку

в період з 08:55 год. по 10:40 год. був проведений санкціонований обшук у кабінеті № 2 в будівлі АДРЕСА_4 , а саме у приміщенні Берегівського відділення державної виконавчої служби в Берегівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, 18.10.2021 в період з 08:35 год. по 11:09 год. - у службовому кабінеті державного реєстратора ОСОБА_8 , розташованого по вул. Нересенська, 5 у м. Тячів та 18.10.2021 в період з 08:30 год. по 12:20 год. - у службовому кабінеті начальника відділу державної реєстрації Тячівської міської ради, ОСОБА_13 по вул. Нересенська, 5 у м. Тячів, в ході яких було виявлено та вилучено вищевказане в ухвалі майно.

Слідчим суддею враховується , що відповідно до ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170-174 цього Кодексу.

Згідно з ст.131 КПКУкраїни заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів є арешт майна.

Відповідно до частини 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Таким чином арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів ( в тому числі цінних паперів , грошей (у будь якій валюті готівкою або безготівковому вигляді), на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права.

Згідно положень ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям,зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 2, ч. 3 ст.170 КПК України) .

Відповідно до ч. 1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні(якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4частинидругої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна(якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові,корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі,коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати,знищення, використання, перетворення,пересування, передачі майна.

Відповідно до ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

За змістом ст.62 Конституції України та наведених положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування,- ініціаторів клопотань та прокурора.

Дослідивши зміст поданого слідчим клопотання та додані до нього письмові докази слідчий суддя приходить до переконання, що такі не містять жодних обґрунтувань стосовно відношення зазначених у клопотанні тимчасово вилученого під час обшуку майна, до вищезазначеного кримінального провадження з правовою кваліфікацією за ч.3 ст. 362 КК України.

Долучена слідчим у судовому засіданні постанова від 18.10.2021 року про визнання такої кількості майна речовими доказами не містить за своїм змістом жодних доказів того, що ці речі були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Вказане свідчить про формальність винесеної постанови про визнання речовими доказами вилучених під час обшуку 18.10.2021року речей та документів . Окрім того, слідчий суддя констатує, що вказана постанова не підписана слідчим, що ставить під сумнів її законність . Також у судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 не надав жодних доказів того, що вилучені реєстраційні справи під час обшуку 18.10.2021року у такій значній кількості та інша документація містять ознаки підробки та таке майно може бути використане, як доказ при розгляді даного кримінального провадження та які саме сліди злочину, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України тимчасово вилучене майно зберегло. Слідчим також не надано жодних доказів, що вилучені документи, особисті мобільні телефони та комп`ютерна техніка були предметом вчинення кримінального правопорушення за ч.3 ст.362 КК України, зокрема використовувалися сааме ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 для несанкціонованих дій з інформацією, зміни, знищення або блокування інформації, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах, комп`ютерних мережах або ж зберігається на носіях такої інформації.

Відтак, слідчий суддя приходить до переконання, що слідчим не доведено, що вилучені речі відповідають критеріям,зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 2, ч. 3 ст.170КПК України) .

Посилання слідчого на те, що усі вилучені речі мають значення для кримінального провадження,не підтверджено наданими слідчому судді матеріалами , а тому , не є достатньою підставою для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Окрім цього, слідчий ОСОБА_3 у поданному до суду клопотанні, як на підставу накладення арешту майна, посилається на те, що такий арешт необхідний для забезпечення в подальшому виконання вироку в частині цивільного позову чи можливої конфіскації майна за ч.3 ст.362 КК України.

Однак, матеріали клопотання не містять відомостей, що у кримінальному провадженні було заявлено цивільний позов, а також слідчий суддя бере до уваги те, що санкція ч.3 ст. 362 КК України не містить покарання у вигляді конфіскації майна.

Таким чином, слідчим у клопотанні не наведено достатнього обґрунтування для накладення арешту майна з метою забезпечення спеціальної конфіскації , конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи , відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, як це передбачено п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України. Також, слідчим суддею береться до уваги, що у даному кримінальному провадженні протягом майже 10 місяців підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України нікому не оголошено.

Крім того, слідчим у судовому засіданні жодними належними та допустимими доказами також не доведено існування ризиків, визначених у абзаці другому ч. 1 ст. 170 КПК України або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце, як і не обґрунтовано належним чином мету застосування такого заходу забезпечення в даному кримінальному провадженні.
Зокрема, матеріали клопотання не містять будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на дане конкретне майно.
Також слідчий суддя приймає до уваги те, що до клопотання про арешти майна органом досудового розслідування не долучено жодних доказів та не наведено жодних доводів, що дозволяли б слідчому судді встановити розумність та співрозмірність обмеження права власності власників майна завданням даного кримінального провадження.
При цьому, обов`язок доведення необхідності арешту покладається на слідчого, який звернувся з клопотанням про арешт майна.

Відповідно до ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

У постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України.

Вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна у спосіб, що може призвести до надмірного обмеження правомірного його володіння, а тим більше встановлення такого обмеження неправомірно, не відповідає приписам статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статей 170, 173 КПК України.

Отже, з огляду на те, що достатніх доказів для арешту вказаного в клопотанні майна, які визначені в ч.2 ст.170 КПК України слідчим не надано як і не доведено, що вилучені в ході проведення обшуку речі відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 2, ч. 3 ст.170 КПК України), слідчий суддя вважає, що клопотання про накладення арешту є необґрунтованим та безпідставним, оскільки особа, що його подала, не довела необхідність такого арешту.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні клопотання або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст.ст. 170-173, 372, 395КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_10 , у кримінальному провадженні №0000332, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 18.12.2020 року, про накладення арешту на тимчасово вилучене майно- відмовити

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга на протязі п`яти днів до Закарпатського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала слідчого судді не набрала законної сили.

Повний текст ухвали складено та проголошено 05.11.2021 року о 13 год. 45 хв..

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1