ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/534/22 Справа № 191/2972/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2021 року, якою в задоволенні клопотання щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області,
про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено,
за участю:
секретаря ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_5 ( в режимі відеоконференції),

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання начальника Державної установи "Синельниківська виправна колонія № 94" про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 ..
Мотивуючи прийняте рішення, суд, врахувавши особу ОСОБА_5 , який має посередню характеристику за період знаходження в слідчому ізоляторі, а також невизнання ним своєї вини та відсутність розкаяння, дійшов висновку, що зміни в поведінці засудженого не свідчать про те, що він довів своє виправлення, тому відмовив у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого.
В апеляційній скарзі ОСОБА_5 , виходячи з її змісту, просить ухвалу скасуати та звільнити його умовно - достроково від відбування покарання.
В обґрунтування своїх вимог засуджений посилається на те, що, суд, відмовляючи в задоволенні клопотання державної установи, проігнорував його позитивну характеристику, надану адміністрацією колонії і взяв до уваги лише суб`єктивне заперечення прокурора, висловлене у судовому засіданні. Звертає увагу й на те, що суд мотивував своє рішення лише характеристикою, за період його знаходження в слідчому ізоляторі, однак на цей час він порушень не допускає, стягнень не має та перебуває в установі лише 23 дні, що свідчить про необґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Разом з тим, ОСОБА_5 зазначає, що свою провину у вчиненому злочині визнав в повному обсязі та при винесені вироку щодо нього висловив своє щире каяття. Окрім того, зазначає апелянт, що за весь час відбування покарання він працює, стягнень та позовів не має, виконує вимоги адміністрації, дотримується правил техніки безпеки при виконанні дорученої роботи, має 3 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці та з 3 квітня 2021 року перебуває в дільниці соціальної реабілітації установи, як особа, яка стала на шлях виправлення, та на цей час розглядається питання про застосування щодо нього 4 заохочення за результатами роботи у 4 кварталі 2021 року, що в сукупності з іншими обставинами свідчить про його виправлення.
Також апелянт звертає увагу й на те, що питання його побутового влаштування після звільнення з колонії вже вирішені, так як він забезпечений житлом, має власні кошти, оскільки отримує мінімальну заробітну плату, яку заощаджує на день звільнення, пройшов курс вакцинації ковід-19 та має відповідне свідоцтво, тому, враховуючи викладене, засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати до нього положення ст. 81 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов таких висновків.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого про безпідставну відмову у застосуванні щодо нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, зі змісту наведених положень законодавства видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.
З матеріалів провадження видно, що ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської облаті від 07 лютого 2018 року, яким засуджений до покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. Початок строку відбування покарання 03.08.2019, кінець 03.09.2022.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання, суд першої інстанції враховав особу засудженого ОСОБА_5 , який характеризується посередньо, працевлаштований, у взаємовідносинах з іншими засуджений не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, участі у диференційованій програмі виховного впливу не приймає, має 3 заохочення, стягнень не має.
Разом з цим, суд взяв до уваги й те, що засуджений свою провину у вчиненому злочині визнав частково та повністю її не усвідомлює, що свідчить про відсутність його роскаювання.
Беручи до уваги встановлені судом відомості, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчинених ним кримінальних правопорушень, поведінку протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання, є недоцільним.
Що стосується вирішення питання обґрунтованості вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що засуджений ОСОБА_5 хоча і працевлаштований, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, стягнень не має, однак за весь час відбування покарання, має лише 3 заохочення, участі у диференційованій програмі виховного впливу не приймає, що вказує на недоведення ним свого виправлення у повному обсязі.
Також, суд апеляційної інстанції бере до уваги те, що ОСОБА_5 раніше звільнявся від відбування призначеного покарання з випробуванням, але знову вчинив новий злочин в період іспитового строку, що свідчить про його стійку антисоціальну поведінку та небажання ставати на шлях виправлення, у зв`язку з чим таке звільнення засудженого від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України, не буде ефективним та є передчасним.
При цьому, колегія суддів зауважує, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України, є його обов`язком, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.
Доводи засудженого про ненадання судом належної оцінки його особі та те, що він забезпечений житлом, має власні кошти, пройшов курс вакцинації ковід-19, є неспроможними, оскільки суд першої інстанції оцінив вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання.
Отже, надаючи оцінку наведеним обставинам в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування щодо засудженого положень ст. 81 КК України.
Враховуючи викладене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, за доводами апеляційної скарги, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення щодо ОСОБА_5 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ ______________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4