Справа № 461/4362/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/857/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2021 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 16.07.2021 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , уродженця м. Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:
цим вироком обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 24 листопада 2020 року, та визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 04 роки 1 місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту його затримання, тобто з 18 квітня 2021 року.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_7 залишено у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Цивільні позови ОСОБА_11 та ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , моральну шкоду у розмірі 30000 грн.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , моральну шкоду у розмірі 30000 грн.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з часу фактичного звернення вироку до виконання.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він, 18.04.2021 о 08:00год. інспектор роти №1 батальйону №2 УПП і у Львівській області ДПП старший лейтенант поліції ОСОБА_9 та поліцейський роти №1 батальйону №2 УПП у Львівській області ДПП капрал поліції ОСОБА_11 заступили на чергування працівників УПП у Львівській області ДПП.
При виконанні покладених на них обов`язків були уповноважені відповідно до ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» здійснювати превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; вживати заходів з метою виявлення кримінальних та адміністративних правопорушень, припиняти виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживати заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення, а також згідно зі ст.44 Закону України «Про Національну поліцію» наділені правом застосування фізичної сили для забезпечення особистої безпеки та/або безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом та, згідно зі ст.45 Закону України «Про Національну поліцію», правом на застосування спеціальних засобів для забезпечення безпеки і порядку.
В той же день, приблизно о 18:06год. ОСОБА_11 та ОСОБА_9 отримали на службовий планшет повідомлення від оператора «102» про бійку в парку імені Івана Франка неподалік будинку №28 по вул.Листопадового Чину у м.Львові.
Приблизно о 18:15 год. поліцейські прибули за вказаною адресою, та, будучи одягненими у формений одяг та виконуючи свої службові обов`язки, підійшли до відвідувачів парку, які вказали на осіб чоловічої статі, які незадовго до приїзду патрульних вчиняли бійку. Підійшовши до вказаних осіб, ОСОБА_11 та ОСОБА_9 побачили, що один чоловік чинить моральний тиск на іншого чоловіка, після чого представились працівниками поліції та запитали, що відбувається. У відповідь ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що вказані особи є працівниками поліції, а саме працівниками патрульної поліції УПП у Львівській області ДПП та перебувають під час виконання своїх службових обов`язків, почав поводити себе зухвало та агресивно, нецензурно висловлювались в сторону працівників поліції, які на його вимогу пред`явили службові посвідчення, та одночасно продовжував здійснювати моральний тиск на ОСОБА_12 . ОСОБА_9 запитав у невстановленої в ході досудового розслідування дівчини, котра перебувала неподалік від місця події, чи наносив ОСОБА_7 тілесні ушкодження ОСОБА_12 , на що остання ствердно кивнула головою. Після цього поліцейські ОСОБА_11 та ОСОБА_9 попросили у ОСОБА_7 ,відповідно до ст.32 Закону України «Про національну поліцію», пред`явити документи, що посвідчують особу, на що той відмовився, після чого, йому було повідомлено про те, що його буде запрошено до Львівського районного управління поліції ГУ НП у Львівській області для встановлення особи, від чого ОСОБА_7 відмовився та продовжував нецензурно висловлювались в сторону працівників поліції, чим виявив явну неповагу до представників правоохоронного органу та підривав авторитет працівників Національної поліції України. Надалі, відповідно до ст.43 Закону України «Про Національну поліцію» працівниками УПП у Львівській області ДПП ОСОБА_7 було заздалегідь попереджено про застосування поліцейських заходів примусу у вигляді застосування фізичної сили та спеціального засобу. ОСОБА_7 на законні вимоги поліцейських не реагував, відтак, відповідно до ст.44 Закону України «Про Національну поліцію», до останнього було застосовано захід примусу у вигляді фізичної сили, під час чого ОСОБА_7 чинив активний опір, шарпав працівників поліції за формений одяг та штовхав.
В той час, коли поліцейський ОСОБА_9 намагався застосувати до ОСОБА_7 фізичну силу та заламати руки останнього за спину, ОСОБА_7 умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, затиснув кисть лівої руки ОСОБА_9 та почав здавлювати, чим спричинив останньому розрив ульнарної колатеральної зв`язки п`ястково-фалангового суглобу великого пальця, із ознаками зміщення відірваного краю зв`язки поверхнево від сухожилка провідного м*язу великого пальця, що відноситься до тілесного ушкодження легкого ступеня тяжкості з короткочасним розладом здоров`я.
В подальшому, ОСОБА_7 , продовжуючи свій умисел на заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, наніс декілька ударів кулаками в обличчя ОСОБА_11 , чим заподіяв останньому 2 садна на обличчі зліва, що відноситься до тілесного ушкодження легкого ступеня тяжкості.
Після цього ОСОБА_7 та працівники поліції впали на доріжку, викладену бруківкою, та ОСОБА_7 продовжував чинити активний фізичний спротив працівникам поліції, пручався, розмахував руками, і в результаті таких дій потерпілий ОСОБА_11 отримав рану в ділянці лівої брови, 4 садна на лівій вушній раковині, синець на спині зліва, 2 синці і 2 садна на лівій гомілці, що відноситься до тілесного ушкодження легкого ступеня тяжкості, а також черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, що відноситься до тілесного ушкодження легкого ступеня тяжкості з короткочасним розладом здоров`я.
В апеляційній скарзі представник потерпілого просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким задовольнити цивільний позов ОСОБА_9 в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_9 подав цивільний позов про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди у розмірі 9469, 46 гривень та моральної шкоди у розмірі 50000 гривень. Проте судом не вирішено питання про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди.

Заслухавши доповідача, думку потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який підтримав скаргу частково лише в задоволенні цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, обвинуваченого та його захисника, які частково заперечили задоволення апеляційної скарги та не заперечили в частковому задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 п.3 ст..408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні вказаного у вироку злочину, а також вид та розмір покарання, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим, що в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що доводи про незаконність вироку суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову, наведені у апеляційній скарзі, є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Колегією суддів встановлено, що потерпілий ОСОБА_9 звернувся з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_7 9469, 56 грн. матеріальної шкоди та 50000 гривень моральної шкоди.

Вироком суду першої інстанції цивільний позов ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди задоволено та ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого моральну шкоду у розмірі 30000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається із вироку, при вирішенні цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди з обвинуваченого на користь потерпілої суд першої інстанції врахував глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, істотність вимушених змін в організації життя.

З врахуванням зазначених обставин, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив цивільний позов потерпілої до обвинуваченого в частині стягнення моральної шкоди.

Поряд з цим, суд першої інстанції, всупереч вимог п. 2 ч. 3, п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, не вирішив вимоги потерпілого у цивільному позові щодо стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди із зазначенням підстав для задоволення або відмови у задоволенні такого.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 18.04.2021 р., приблизно о 18 год. 15 хв. в парку ім..І.Франка, неподалік буд. 28 по вул.Листопадовго чину в м.Львові, умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, затиснув кисть лівої руки ОСОБА_9 та почав здавлювати, чим спричинив останньому розрив ульнарної колатеральної зв`язки п`ястково-фалангового суглобу великого пальця, із ознаками зміщення відірваного краю зв`язки поверхнево від сухожилка провідного м*язу великого пальця, що відноситься до тілесного ушкодження легкого ступеня тяжкості з короткочасним розладом здоров`я.
Колегія суддів, дослідивши докази на підтвердження матеріальної шкоди встановила, що сума 9469,56 грн. є обґрунтованою.

Доводи захисника про те, що до відшкодування не підлягають витрати на таксі в сумі 207 грн., колегія суддів вважає безпідставним, оскільки курс лікування потерпілий проходив під час дії Постанови КМ України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» , а тому такі витрати є виправданими.

Відтак, колегія суддів приходить до переконання, що цивільний позов в цій частині підлягає задоволенню, що відповідно до ст. 408 КПК України, є підставою для зміни вироку суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 411, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 16.07.2021 року відносно ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди змінити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 9469, 46 гривень.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, та на неї може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченому, який перебуває під вартою в стой самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4