Справа № 405/1052/22
провадження № 1-кс/405/489/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2022 м. Кропивницький

слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах СВ УСБУ в Кіровоградській області ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0000021 від 06.03.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110, ч.3 ст. 332-2 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Оренбург, росіянина, з незакінченою середньою спеціальною освітою, одруженого, раніше не судимого, розвідника - кулеметника 1 відділення 1 взводу 1 роти НОМЕР_1 окремої мотострілецької бригади ордену Богдана Хмельницького (в/ч НОМЕР_2 ), рядового, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
ВСТАНОВИВ:
слідчий за погодженням з прокурором звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в обгрунтування якого зазначив, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_5 , перебуваючи на території Київської області, 24.02.2022 вчинив кримінальні правопорушення проти основ національної безпеки України та недоторканності державних кордонів, забезпечення призову та мобілізації за наступних обставин.
24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН).
До складу ООН входять Україна, Російська Федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.
Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.
Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.
Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 р. № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:
- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;
- застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.
Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:
- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;
- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;
- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;
- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;
- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;
- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;
- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.
Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.
Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація.
Статтями 1 та 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, яка вступила в дію 26 січня 1910 року та 07 березня 1955 року визнана СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього та недвозначного попередження у формі або мотивованого оголошення війни, або ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про існування стану війни має бути без зволікання оповіщено нейтральним державам, і він матиме для них дійсну силу лише після отримання оповіщення.
У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.
Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.
24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.
Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.
Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.
Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, що укладений між державами СНД, серед яких є Україна та Російська Федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів один одного та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їхню непорушність, а також вирішувати усі суперечки, що виникають з питань кордонів і територій, тільки мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть; не встановлювати з ними політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій і комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічної, фінансової, військової та іншої допомоги.
31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та Російська Федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 2 березня 1999 року № 42ФЗ). Відповідно до статей 2 3 зазначеного Договору, Російська Федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.
Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований Російською Федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.
Статтями 1 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.
Відповідно до статей 132134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.
24 лютого 2022 року о 5 годині Президент Російської Федерації оголосив про рішення розпочати військову операцію в Україні.
У подальшому Збройними Силами РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України, а також підрозділами ЗС та інших військових формувань РФ здійснено вторгнення на територію суверенної держави Україна.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 24 лютого 2022 року о 05:00 годині, за наказом Президента Російської Федерації Володимира Путіна, Російська Федерація незаконно вторглась на територію Україну та здійснила збройний напад, застосовуючи Збройні Сили РФ.
Так, одним із першочергових етапів реалізації злочинного умислу щодо збройного нападу на державу Україна передбачалося здійснення вторгнення найбільш підготовлених та мобільних підрозділів ЗС РФ, у тому числі спеціального призначення, на територію держави Україна для організації силових захоплень та взяття під контроль будівель і споруд, що забезпечують діяльність органів державної влади України з метою перешкоджання їх нормальній роботі та здійснення силового впливу на їх діяльність; блокування та взяття під контроль військових частин Збройних Сил України (далі ЗС України), Державної прикордонної служби України (далі ДПС України), підрозділів Внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України (далі ВВ МВС України) для перешкоджання їх законній діяльності щодо відсічі збройної агресії РФ, оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості; перекриття та блокування авіаційного, транспортного та морського сполучення по території держави Україна з метою недопущення пересування військових підрозділів ЗС України та представників правоохоронних органів для протидії збройній агресії ЗС РФ; пошкодження військових об`єктів ЗС України, які мають важливе оборонне значення та об`єктів, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення.
Зокрема, 06.02.2022 громадянин Російської Федерації солдат 1 відділення 1 взводу 1 роти НОМЕР_1 окремої мотострілецької бригади, ордену АДРЕСА_2 (в/ч НОМЕР_2 , місце дислокації: АДРЕСА_3 ) ОСОБА_5 , спільно з іншими військовослужбовцями у складі декількох ешелонів вибув з населеного пункту Тоцьке друге, Оренбургська область, РФ в бік АДРЕСА_4 .
Приблизно 11.02.2022 ОСОБА_5 , спільно з іншими військовослужбовцями вказаної бригади, прибув до смт. Коренево Курської області, Російська Федерація, а далі вирушив в бік смт. Теткіно Курської області РФ, поруч з яким перебував у лісосмузі в період з 11.02.2022 по 23.02.2022.
23.02.2022 ОСОБА_5 та іншим військовослужбовцям командирами було доведено команду щодо передислокації 24.02.2022 їх озброєного військового підрозділу ЗС РФ на територію України та вирушити в напрямку м. Києва для здійснення наступу разом з іншими військовими підрозділами Збройних Сил Російської Федерації.
При цьому, ОСОБА_5 та іншим військовослужбовцям командирами їх збройних підрозділів було доведено загальний план вищого керівництва ЗС РФ щодо захоплення столиці держави Україна м. Київ, як стратегічно важливого об`єкту. У подальшому, відповідно до доведеного плану, після захоплення столиці України уся захоплена озброєними підрозділами ЗС РФ територія суверенної держави Україна повинна була бути приєднана до території Російської Федерації.
Так, ОСОБА_5 для виконання поставленого завдання, та з метою, вчинення дій, спрямованих на зміну меж території або державного кордону України та порушення порядку, встановленого Конституцією України, 24.02.2022 у складі військової колони, що складалася з 11 одиниць військової техніки, а саме: 5 «БМП 2», 3 «БТР 80», 2 БМ-21 «Град», 1 «КАМАЗ Кунг» та маючи вогнепальну зброю кулемет «ПКМ» вирушив в сторону м. Конотоп, а далі за маршрутом Конотоп Бахмач Пліски Ічня Нова Басань прослідував до населеного пункту Броварського району Київської області, де вступив у бій з військовослужбовцями Збройних Сил України, у результаті якого потрапив у полон до останніх.
У зв`язку із вчиненням вказаних умисних протиправних дій з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до тяжких наслідків у виді здійснення військової операції щодо захоплення столиці держави Україна м. Київ, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 110 Кримінального кодексу України.
Окрім наведеного, ОСОБА_5 , будучи солдатом 1 відділення 1 взводу 1 роти НОМЕР_1 окремої мотострілецької бригади, ордену АДРЕСА_2 (в/ч НОМЕР_2 , місце дислокації: АДРЕСА_3 ) діючи умисно, із метою подальшого виконання незаконних бойових завдань ЗС РФ на території України, 11.02.2022 спільно з іншими військовослужбовцями вказаної бригади, прибув до смт. Коренево Курської області, Російська Федерація, а далі вирушив в бік смт. Теткіно Курської області РФ, поруч з яким перебував у лісосмузі в період з 11.02.2022 по 24.02.2022.
В подальшому, він же, 24.02.2022 в період часу з 13 год. у складі вказаної бригади Збройних Сил Російської Федерації та спільно з іншими військовослужбовцями, будучи у складі військової колони, що складалася з 11 одиниць військової техніки, а саме: 5 «БМП 2», 3 БТР 80, 2 БМ-21 Град, 1 КАМАЗ Кунг та маючи вогнепальну зброю кулемет «ПКМ» незаконно перетнув державний кордон України та без відповідних документів прибув на територію України та вирушив в сторону м. Конотоп, а далі за маршрутом Конотоп Бахмач Пліски Ічня Нова Басань прослідував до населеного пункту Броварського району Київської області, де вступив у бій з військовослужбовцями Збройних Сил України, у результаті якого потрапив у полон до останніх.
У зв`язку із вчиненням умисних протиправних дій, що полягали у перетинанні державного кордону України з метою заподіяння шкоди інтересам держави представником підрозділів збройних сил держави-агресора у будь-який спосіб поза пунктами пропуску через державний кордон України без відповідних документів, поєднані із застосуванням зброї, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 332-2 КК України.
07.03.2022 року о 12 год. 00 хв. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України,
07.03.2022 о 16 год. 28 хв. громадянину Російської Федерації ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Оренбург, росіянину, з незакінченою середньою спеціальною. освітою, одруженому, раніше не судимому, розвіднику-кулеметнику 1 відділення 1 взводу 1 роти НОМЕР_1 окремої мотострілецької бригади ордену Богдана Хмельницького (в/ч НОМЕР_2 ), рядовому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110, ч. 3 ст. 332-2 КК України.
Підозрюваний ОСОБА_5 у кримінальному провадженні свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110, ч. 3 ст. 332-2 КК України, визнав повністю та надав показання про обставини вчинення вказаних кримінальних правопорушень.
У клопотання слідчий зазначає, не дивлячись на повне визнання своєї вини, причетність ОСОБА_5 до вчинення вказаних особливо тяжкого та тяжкого злочинів, а також обґрунтованість оголошеної йому підозри підтверджується наступними встановленими доказами:
1)протоколом затримання підозрюваного ОСОБА_5 , в ході якого на ньому виявлена польова військова форма Збройних Сил Російської Федерації;
2)протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 , в ході якого останній надав покази про обставини вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень;
3)протоколом огляду, в ході якого оглянуто соціальні мережі Інтернет, якими користується ОСОБА_5 ;
4)іншими матеріалами кримінального провадження.
Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні:
- умисних дій з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, за попередньою змовою групою осіб, що призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі з конфіскацією майна;
- у перетинанні державного кордону України з метою заподіяння шкоди інтересам держави представником підрозділів збройних сил держави-агресора у будь-який спосіб поза пунктами пропуску через державний кордон України без відповідних документів, групою осіб, поєднані із застосуванням зброї, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332-2 КК України, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.
Зібраними у кримінальному провадженні фактичними даними встановлено: підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.110 та ч.3 ст.332-2 КК України. Дані злочини вчинені з прямим умислом.
Слідчий стверджує, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти зазначеним ризикам. Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано в зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину та способу в який він був вчиненим. Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу. Крім того, обирати запобіжні заходи відносно підозрюваного у вигляді застави та домашнього арешту недоцільно, оскільки вони в цілому не зможуть гарантовано запобігти ризикам, зазначеним вище, для досягнення завдання кримінального провадження забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити, посилаючись на обґрунтованість підозри, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що викладені в клопотанні та неможливість їх запобігання, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Захисник та підозрюваний проти клопотання про застосування запобіжного заходу не заперечували. Суть пред`явленої підозри підозрюваному зрозуміла. Клопотання про залучення перекладача підозрюваний не заявляв.
Заслухавши учасників, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах слідчий суддя прийшов до наступних висновків.
24 лютого 2022 року о 05:00 годині, за наказом Президента Російської Федерації ОСОБА_7 , Російська Федерація незаконно вторглась на територію Україну та здійснила збройний напад, застосовуючи Збройні Сили РФ.
Так, одним із першочергових етапів реалізації злочинного умислу щодо збройного нападу на державу Україна передбачалося здійснення вторгнення найбільш підготовлених та мобільних підрозділів ЗС РФ, у тому числі спеціального призначення, на територію держави Україна для організації силових захоплень та взяття під контроль будівель і споруд, що забезпечують діяльність органів державної влади України з метою перешкоджання їх нормальній роботі та здійснення силового впливу на їх діяльність; блокування та взяття під контроль військових частин Збройних Сил України (далі ЗС України), Державної прикордонної служби України (далі ДПС України), підрозділів Внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України (далі ВВ МВС України) для перешкоджання їх законній діяльності щодо відсічі збройної агресії РФ, оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості; перекриття та блокування авіаційного, транспортного та морського сполучення по території держави Україна з метою недопущення пересування військових підрозділів ЗС України та представників правоохоронних органів для протидії збройній агресії ЗС РФ; пошкодження військових об`єктів ЗС України, які мають важливе оборонне значення та об`єктів, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення.
06.02.2022 громадянин Російської Федерації солдат 1 відділення 1 взводу 1 роти НОМЕР_1 окремої мотострілецької бригади, ордену АДРЕСА_2 (в/ч НОМЕР_2 , місце дислокації: АДРЕСА_3 ) ОСОБА_5 , спільно з іншими військовослужбовцями у складі декількох ешелонів вибув з населеного пункту Тоцьке друге, Оренбургська область, РФ в бік АДРЕСА_4 .
Приблизно 11.02.2022 ОСОБА_5 , спільно з іншими військовослужбовцями вказаної бригади, прибув до смт. Коренево Курської області, Російська Федерація, а далі вирушив в бік смт. Теткіно Курської області РФ, поруч з яким перебував у лісосмузі в період з 11.02.2022 по 23.02.2022.
23.02.2022 ОСОБА_5 та іншим військовослужбовцям командирами було доведено команду щодо передислокації 24.02.2022 їх озброєного військового підрозділу ЗС РФ на територію України та вирушити в напрямку м. Києва для здійснення наступу разом з іншими військовими підрозділами Збройних Сил Російської Федерації.
При цьому, ОСОБА_5 та іншим військовослужбовцям командирами їх збройних підрозділів було доведено загальний план вищого керівництва ЗС РФ щодо захоплення столиці держави Україна м. Київ, як стратегічно важливого об`єкту. У подальшому, відповідно до доведеного плану, після захоплення столиці України уся захоплена озброєними підрозділами ЗС РФ територія суверенної держави Україна повинна була бути приєднана до території Російської Федерації.
Так, ОСОБА_5 для виконання поставленого завдання, та з метою, вчинення дій, спрямованих на зміну меж території або державного кордону України та порушення порядку, встановленого Конституцією України, 24.02.2022 у складі військової колони, що складалася з 11 одиниць військової техніки, а саме: 5 «БМП 2», 3 «БТР 80», 2 БМ-21 «Град», 1 «КАМАЗ Кунг» та маючи вогнепальну зброю кулемет «ПКМ» вирушив в сторону м. Конотоп, а далі за маршрутом Конотоп Бахмач Пліски Ічня Нова Басань прослідував до населеного пункту Броварського району Київської області, де вступив у бій з військовослужбовцями Збройних Сил України, у результаті якого потрапив у полон до останніх.
У зв`язку із вчиненням вказаних умисних протиправних дій з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до тяжких наслідків у виді здійснення військової операції щодо захоплення столиці держави Україна м. Київ, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 110 Кримінального кодексу України.
Окрім наведеного, ОСОБА_5 , будучи солдатом 1 відділення 1 взводу 1 роти НОМЕР_1 окремої мотострілецької бригади, ордену АДРЕСА_2 (в/ч НОМЕР_2 , місце дислокації: АДРЕСА_3 ) діючи умисно, із метою подальшого виконання незаконних бойових завдань ЗС РФ на території України, 11.02.2022 спільно з іншими військовослужбовцями вказаної бригади, прибув до смт. Коренево Курської області, Російська Федерація, а далі вирушив в бік смт. Теткіно Курської області РФ, поруч з яким перебував у лісосмузі в період з 11.02.2022 по 24.02.2022.
В подальшому, він же, 24.02.2022 в період часу з 13 год. у складі вказаної бригади Збройних Сил Російської Федерації та спільно з іншими військовослужбовцями, будучи у складі військової колони, що складалася з 11 одиниць військової техніки, а саме: 5 «БМП 2», 3 БТР 80, 2 БМ-21 Град, 1 КАМАЗ Кунг та маючи вогнепальну зброю кулемет «ПКМ» незаконно перетнув державний кордон України та без відповідних документів прибув на територію України та вирушив в сторону м. Конотоп, а далі за маршрутом Конотоп Бахмач Пліски Ічня Нова Басань прослідував до населеного пункту Броварського району Київської області, де вступив у бій з військовослужбовцями Збройних Сил України, у результаті якого потрапив у полон до останніх.
У зв`язку із вчиненням умисних протиправних дій, що полягали у перетинанні державного кордону України з метою заподіяння шкоди інтересам держави представником підрозділів збройних сил держави-агресора у будь-який спосіб поза пунктами пропуску через державний кордон України без відповідних документів, поєднані із застосуванням зброї, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 332-2 КК України.
07.03.2022 року о 12 год. 00 хв. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
07.03.2022 року, в 16 год. 28 хв. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.
Відповідно до п. 4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до ст.12 КК України злочини, передбачені ч. 3 ст. 110, ч. 3 ст. 332-2 КК України у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 є особливо тяжким та тяжким злочинами санкцією яких передбачено позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі з конфіскацією майна або без такої та позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років відповідно.
Крім того, згідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватись від органів досудового розслідування та суду; 2) незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні; 3) продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення проти основ національної безпеки України, у сфері недоторканості державного кордону.
Дослідивши матеріали справи за клопотанням слідчого, слідчий суддя приходить до висновку, що органом досудового слідства ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110, ч. 3 ст. 332-2 КК України, яке 06.03.2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000021.
Причетність ОСОБА_5 до оголошеної підозри, підтверджується повідомленням про виявлення кримінального правопорушення (а.к.43); протоколом огляду електронних сторінок (а.к.44-53); протоколами огляду (а.к. 54-69 та 81-84); протоколом допиту підозрюваного від 07.03.2022 року (а.к.105-107), протоколом затримання підозрюіваного (а.к. 76-78).
Щодо обґрунтованої підозри слідчий суддя зазначає, що оскільки чинне законодавство не розкриває це поняття, враховуючи ст. 8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v.United Kingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).
Необхідно зауважити, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих відомостей повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Відповідно до ч. 4 ст. 193 КПК України за клопотанням сторін або за власною ініціативою слідчий суддя має право дослідити будь-які матеріали, що мають значення для вирішення питання про застосування запобіжного заходу. В світлі конкретних обставин даного клопотання досліджених матеріалів достатньо для того, щоб в рамках судового контролю, який здійснюється слідчим суддею при розгляді питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дійти висновку про наявність обґрунтованої підозри.
Наявні матеріали на думку слідчого судді свідчать, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_5 міг вчинити кримінальні правопорушенні, передбачені ч. 3 ст. 110, ч. 3 ст. 332-2 КК України.
До того ж, слідчим суддею встановлено існування наступних ризиків, передбачених:
- переховуватись від органів досудового розслідування та суду;
- незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні;
- продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення проти основ національної безпеки України, у сфері недоторканості державного кордону. Викладене в сукупності свідчить про наявність достатніх підстав вважати, що у матеріалах кримінального провадження № 0000021 відносно ОСОБА_5 існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Вказане свідчить, що більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст.176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а також запобігти встановленим ризикам, а тому не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Так, згідно ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Крім цього, у рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.
Отже, застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи та серйозністю висунутої проти нього підозри, з урахуванням встановлених ризиків, на думку слідчого судді, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Усі наведені обставини у їх сукупності, не дають достатніх підстав застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою строком на 60 днів, тобто в межах строку досудового розслідування.
Згідно ч.4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини.
Керуючись ст.ст.176-197, 369-372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ :

клопотання слідчого задовольнити.
Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме з 12.00 год. 07.03.2022 року до 12.00 год 05.05.2022 р.
Дата закінчення дії ухвали 05.05.2022 р.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_8