У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000015

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 31 березня 2021 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`янівка Овруцького району Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє:

- 07.04.2020 Новобузьким районним судом Миколаївської області за ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

-обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України

За участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з Новобузьким

районним судом Миколаївської області)

захисника ОСОБА_5 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 31 березня 2021 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання в виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 07.04.2020 та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.

Ухвалено строк покарання засудженому ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання. Вирішено питання про речові докази.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_5 просить вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник вважає, що вирок у відношенні ОСОБА_6 в частині призначення покарання є занадто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення обвинуваченого.

Зазначає, що на досудовому розслідуванні і на судовому засіданні ОСОБА_6 вину визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив, що вчинив крадіжку внаслідок збігу тяжких особистих обставин. Просить врахувати, що ОСОБА_6 постійно потрібні були кошти на лікування, не на власне незаконне збагачення, як вбачається з вироку суду першої інстанції, а на лікування, оскільки обвинуваченому 28.05.2020 була проведена операція по ампутації правої стопи. 08.09.2020 ОСОБА_6 проведена повторна операція по ампутації правої та лівої нижньої кінцівки.

Захисник зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений добровільно повернув викрадені труби власниці, злочин вчинив внаслідок збігу тяжких особистих обставин, є інвалідом II групи, був не працюючим, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, 2012 та 2017 р. народження, потрібує подальшого лікування, оскільки хвороба прогресує.

Звертає увагу, що весь час досудового розслідування і у судовому засіданні ОСОБА_6 не надавалась правова допомога, йому не було залучено захисника, йому не роз`яснювалось право на захист, він не знав про отримання правової допомоги за рахунок держави у зв`язку із відсутністю коштів.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

22.07.2020, близько 15.00 год. ОСОБА_6 по вул. Валерія Бойченка в м.Новий Буг Миколаївської області помітив, що неподалік від клубу ПОП «Лан», встановлено в якості опор для огорожі території дитячого майданчика, металеві профільні труби, довжиною близько 2 метри кожна, які за власні кошти придбала та встановила ОСОБА_8 , та в цей час в нього виник умисел направлений на крадіжку вказаних труб.

23.07.2020 близько 02.00 год. з метою реалізувати свій протиправний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , діючи таємно, умисно, з корисливих мотивів, вийняв з ґрунту 5 профільних труб загальною вартістю 503 грн 36 к., які належать ОСОБА_8 , склав їх на багажне відділення свого велосипеду та викрав, перевізши до свого домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому викраденим ОСОБА_6 розпорядився на власний розсуд.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у таємному викрадені чужого майна, вчиненому повторно, та його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_6 підтримали вимоги апеляційної скарги.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов до таких висновків.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 є обґрунтованими та відповідають дослідженим судом доказам.

Дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України і в цій частині апелянтом вирок не оскаржується.

Що стосується призначеного покарання, то відсутні вважати його занадто суворим, як зазначив апелянт.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вказані вимоги закону судом дотримані та обвинуваченому призначено покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (нетяжкого злочину).

Також достатньо враховані дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий, вчинив злочин в період іспитового строку, призначеного за попереднім вироком, не знаходиться на психіатричному обліку та на обліку у лікаря-нарколога.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, визнано щире каяття, а обставини, які обтяжують покарання, не встановлено.

З урахуванням наведених даних про особу обвинуваченого, суд дійшов обгрунтованого висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі, яке передбачено санкцією ч.2 ст. 185 КК України, та за розміром призначене покарання є мінімальним.

Рішення суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі та у розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, є достатньо умотивованим, воно узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідає меті покарання.

Хоча у вироку відсутнє посилання на стан здоров`я обвинуваченого, який є інвалідом II групи, має родину та двох дітей, але наявність цих обставин не є підставою для пом`якшення покарання, яке визначено у мінімальному розмірі.

Остаточне покарання правильно призначено відповідно до вимог ч.1 ст. 71 КК України, оскільки злочин вчинено в період іспитового строку, визначеного за вироком від 07.04.2020.

Призначене ОСОБА_6 покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи апелянта про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, що, на думку апелянта, є підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, не є слушними, з огляду на таке.

В поданій апеляційній скарзі апелянт стверджує, що під час судового розгляду ОСОБА_6 не надавалась правова допомога, йому не залучено захисника, не роз`яснено право на захист. Але ці доводи не відповідають дійсності.

Відповідно до звукозапису судового засідання та журналу судового засідання від 18.11.2020, під час судового розгляду обвинуваченому ОСОБА_6 вручена пам`ятка про права та обов`язки, які обвинуваченому були зрозумілі та клопотання про надання йому захисника ОСОБА_6 не заявив.

Посилання захисника на обов`язкову участь захисника у даному кримінальному провадженні через наявність у обвинуваченого фізичних вад, є безпідставними.

Згідно довідки медичного закладу, з 18.08.2020 ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні, йому проведено ампутація правої та лівої стопи (а.с.19) та згідно довідки МСЕК, обвинувачений має II групу інвалідності, йому протипоказана важка фізична праця, але доступна легка праця (а.с. 77-78).

Отже, під час розгляду провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 дійсно має фізичні вади, через які він самостійно не може пересуватися, та користується візком. Разом з тим, такі фізичні вади не перешкоджали ОСОБА_6 реалізовувати свої процесуальні права, він здатен повною мірою реалізувати своє право на захист.

З огляду на наведене, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції не допущено, а тому відсутні підстави для скасування вироку, про що просить апелянт.

Тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 376, 404, 407, 424, 425, 532 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 31 березня 2021 року у відношенні ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_9