Провадження № 11-сс/4808/314/21
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5

з участю секретаря ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01.12.2021 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді застави в кримінальному провадженні №000055 від 17.09.2021 року, -
за участю: прокурора ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_7 просить ухвалу суду як незаконну скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді застави, застосувати до нього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання або заставу у розмірі одного прожиткового мінімумів для працездатних осіб, що становить2270 грн. Апелянт висловив свою незгоду й в частині висунутої підозри, стверджує, що вилучений в його будинку спирт був для власного користування, а не з метою продажу. Також вважає, що ризики його переховування не доведені. Наголошує на тому, що у день складання підозри, вона вручена не була, а слідча ОСОБА_10 не є уповноваженою особою на вручення підозри, а тому він не набув статусу підозрюваного. Вважає, що досудове розслідування слідчою ОСОБА_10 ведеться незаконно, оскільки досудове розслідування доручено проводити іншому підрозділу, а не органу ДФС України, які з 25.09.2021 року позбавлені повноважень на здійснення досудового розслідування. Порушення підслідності кримінальних справ, на переконання апелянта, є підставою для визнання доказів недопустимими, про що наголошено в практиці ВС/ККС у справі №761/34909/17 від 14.04.2020 року. Апелянт стверджує, що сторона захисту наголошувала на тому, що він не має майна, сталого заробітку, одружений має на утримання неповнолітню дитину, місце проживання та родини, до кримінальної відповідальності не притягувався, проте коштів у визначеної слідчим суддею розміри застави у апелянта немає, а тому визначений розмір є явно непомірним для нього.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01.12.2021 року до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді застави. Свої висновки слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри, що підтверджується фактичними даними, та наявністю ризиків, передбачених п. 1- 4 ч. 1 ст. 177 КК України. З урахуванням тяжкості злочину, віку підозрюваного, стану здоров`я, виду діяльності, слідчий суддя дійшов висновку про можливість застосування щодо нього запобіжного заходу у виді застави у розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 34050 грн.
Під час апеляційного розгляду:
- підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 підтримали доводи апеляційної скарги, вважали, що ані обґрунтованої підозри, ані заявлених ризиків не існує, а обраний розмір застави у виді 34050 грн. є непомірним для підозрюваного;

- прокурор заперечував з приводу вимог апеляційної скарги, вважав ухвалу слідчого судді законною та вмотивованою.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, ухвалуслідчого судді без змін, з наступних підстав.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у тому, що він упродовж квітня-червня 2021 року, не будучи особою, яка зареєстрована як суб`єкт підприємництва, маючи на меті отримання прибутку, незаконно зберігав з метою збуту, а також збував незаконно виготовлений спирт етиловий та алкогольні напої, які відповідно до ст. 215 Податкового кодексу України є підакцизним товаром.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 204 КК України та 13.09.2021 року складено підозру у вчиненні ОСОБА_7 вказаного злочину (а.п. 6-7), та 09.11.2021 року під підпис повідомлено останнього.

Звертаючись до суду з клопотанням про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 204 КК України, органом досудового розслідування долучені наступні докази: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000055 від 17.09.2021 року з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 204 КК України; протоколи допитів свідків; постанову про оголошення розшуку підозрюваного від 17.09.2021 року; протокол обшуку від 25.06.2021 року; постанову про визнання речовими доказами від 29.06.2021 року; висновок експерта №СЕ-19/109-21/7196-ФХД від 09.07.2021 року тощо.

Вказані докази у своїй сукупності підтверджують причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину.

Критерії для застосування того чи іншого запобіжного заходу встановлені у ч. 1 ст. 194 КПК України й, окрім, наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбачають також наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам.

Звертаючись до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді застави, старший слідчий, окрім доведеності висунутої підозри, посилається й на наявність ризиків, передбачених п. 1- 4 ч. 1 ст. 177 КК України (а.п. 1-3), з одночасним обґрунтуванням неможливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу.

При вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу, слідчий суддя повинен врахувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та ризиків, які дають йому достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, а також обґрунтувати неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя, частково задовольняючи клопотання слідчого та обираючи ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави, виходив з того, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України та існують ризиків, на які посилається слідчий, а саме ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні; ризик знищення, схову або спотворення речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; ризик переховування від органів досудового розслідування та суду; ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

При цьому, слідчий суддя врахував й те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, обставини кримінального правопорушення, майновий стан підозрюваного, його родини зв`язки, вік, стан здоров`я, відомості, що його характеризують, та дійшов обґрунтованого висновку про обрання запобіжного заходу саме у вигляді застави, оскільки більш м`який вид запобіжного заходу, не зможе в достатній мірі запобігти встановленим вище ризикам.

Зазначені висновки слідчий суддя належним чином обґрунтував, з посиланням на наявні в матеріалах провадження доказів.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді в частині обґрунтованості підозри ОСОБА_7 та необхідності обрання йому застави як запобіжного заходу саме у розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 34050 грн., й неможливості застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання або застави у розмірі одного прожиткового мінімумів для працездатних осіб, що становить 2270 грн., як про це наголошує апелянт.

Колегія суддів наголошує, що незгода апелянта з висунутою підозрою, а саме в частині того, що він стверджує, що вилучений з його будинку спирт був для власного користування, а не з метою продажу, не є тотожнім доведеності винуватості, оскільки достовірність отриманих відомостей буде перевірятись під час досудового розслідування, а в подальшому - судового розгляду.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення ЄСПЛ «Фокс, Кембел і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді в тій частині, що матеріали, якідодані слідчим до клопотання, зокрема протоколи допитів свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ; протокол обшуку від 25.06.2021 року; протокол за результатами негласної слідчої (розшукової) дії; висновок експерта від 09.07.2021 № СЕ-19/109-21/7196-ФХД за результатами судової експертизи спиртовмісних рідин (а.п. 16-17, 26-27, 30, 31-36), а також інші матеріали провадження в їх сукупності, свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України,

Об`єктивних даних, які б свідчили про те, що вказані докази отримані з порушенням порядку, передбаченого Кримінальним процесуальним кодексом України, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів вважає, що надані стороною обвинувачення докази є переконливими, узгоджуються між собою та є достатніми для висновку, що ОСОБА_7 міг вчинити вказаний вище злочин, а тому доводи апелянта про те, що підозра є безпідставною, не є слушними.

Колегія суддів також погоджується з висновками слідчого судді в частині того, що стороною обвинувачення у судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених п.1, п. 2, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки заявлені ризики є обґрунтованими, зважаючи на те, що ОСОБА_7 усвідомлює неминучість покарання й має змогу залишити місце проживання, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а той факт, що свідків по справі, фактично були покупцями, підвищує ймовірність впливу ОСОБА_7 на них.

Крім того, при встановленні наявності ризику впливу на свідків, колегія суддів також враховує те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

На переконання колегії суддів, ОСОБА_7 , використовуючи своє становище, вплив, авторитет, може незаконними засобами впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, може здійснювати тиск з метою зміни ними показань або відмови від їх надання.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

На думку колегії суддів, існує ймовірна можливість вільної зміни ОСОБА_7 свого місця перебування, оскільки інформація з Головного центру обробки інформації Державної прикордонної служби України свідчить про наявність у ОСОБА_7 паспорта громадянина України для виїзду за кордон,що підвищує ймовірність його переховування від суду, а у сукупності з іншими обставинами кримінального провадження підтверджує наявність такого ризику. Наведені вище обставини дають достатні підстави для висновку про існування ризику втечі підозрюваного з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Колегія суддів доходить висновку, що застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання або застави у меншому розмірі, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування та судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

Крім того, застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання суперечить вимогам ч. 8 ст. 194 КПК України, згідно якої, до підозрюваного, обвинуваченого у вчиненні злочину, за який передбачено основне покарання у виді штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, може бути застосовано запобіжний захід лише у вигляді застави або тримання під вартою у випадках та в порядку, передбачених цією главою.

Доводи апелянта в частині того, що у день складання підозри, вона не була вручена, а слідча ОСОБА_10 не є уповноваженою особою на вручення підозри, що, на думку апелянта, свідчить про те, що він не набув статусу підозрюваного, не є слушним, оскільки повідомлення вручено в порядку, передбачено чинним КПК України.

Твердження апелянта про те, що досудове розслідування слідчою ОСОБА_10 ведеться незаконно, оскільки досудове розслідування доручено проводити іншому підрозділу, а не органу ДФС України, які з 25.09.2021 року позбавлені повноважень на здійснення досудового розслідування та посилання апелянта на порушення підслідності кримінальних справ, з вказівкою на практику ВС/ККС у справі №761/34909/17 від 14.04.2020 року, як на підставу для визнання доказів недопустимими, не є слушними, оскільки суперечать змісту норм національного законодавства з урахуванням часу події злочину та вчинення процесуальних дій.

На переконання колегії суддів, з урахуванням доведених у судовому засіданні ризиків, саме запобіжний захід у виді застави у визначеному слідчим суддею розмірі, у даному конкретному випадку, є достатнім для запобіганню вказаним вище ризикам та виконанню покладених на ОСОБА_7 обов`язків.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий суддя, врахувавши обставини кримінального правопорушення, майновий стан підозрюваного та його родини, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та дійшов обґрунтованого висновку, визначивши ОСОБА_7 заставу у розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 34050 грн., що на переконання колегіє суддів є помірною.
Такий розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів і не порушує права обвинуваченого, а тому підстав вважати його завідомо непомірним для ОСОБА_7 та таким, що суперечить положенням ст. 182 КПК України, колегія суддів не вбачає.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Водночас, ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів, щодо обрання обвинуваченому розміру застави, який перевищував його наявні активи та поточні доходи, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника, шкоду, завдану кримінальним правопорушенням та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Посилання апелянта на те, що він немає сталого заробітку, має на утриманні неповнолітню дитину, були враховані слідчим суддею під час вирішення питання визначення розміру застави, й, оцінивши реальність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя обґрунтовано визначив розмір застави з урахуванням обставин, передбачених кримінальним процесуальним законом, на час вирішення такого питання, що є достатньої для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Низький рівень матеріального забезпечення підозрюваного чи членів його сім`ї, про що наголошує апелянт в апеляційній скарзі, самі по собі також не можуть розцінюватися як обставини, що надають право на зменшення визначено слідчим суддею розміру застави.

Залишаючи ухвалу слідчого судді в частині розміру застави без змін, колегія суддів враховувала те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

При цьому, на переконання колегії суддів, застава у меншому розмірі, а саме у виді 2270 грн., яку пропонує апелянт, не здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, виходячи з урахування обставин кримінального провадження.

Зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких апелянт просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, та не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Отже, ухвала слідчого судді прийнята на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу, й слідчим суддею належним чином досліджено всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
Істотних порушень вимог Кримінального процесуального кодексу України, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

У зв`язку з цим, колегія суддів доходить висновку, що ухвалу слідчого судді належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись вимогами ст.ст. 176, 177, 178, 182, 183, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01.12.2021 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді застави, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5