Справа № 371/718/21 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4484/2021 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.190 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції з ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України кримінальне провадження за апеляційними скаргами, зі змінами та доповненнями, заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Миронівського районного суду Київської області від 24 вересня 2021 року та ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 01 жовтня 2021 року, якими

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Нижнє, Первомайського району Луганської області, з професійно-технічною освіто, не одружену, без зареєстрованого місця проживання, останнє відоме місце перебування: АДРЕСА_1 , раніше судиму:

- вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2014 року за ч.1 ст.190, ч.2 ст.190, ч.2 ст.15, ч.2 ст.190 КК України, з урахування ст.70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнена з випробувальним строком 3 (три) роки;
- вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 грудня 2017 року за ч.2 ст. 185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.353 КК України, з урахуванням ч.1 ст.70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, на підставі ст.71 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців;
- вироком Київського районного суду м. Полтави від 26 лютого 2018 року за ч.2 ст.190 КК України, з урахуванням ст.71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 7 (сім) місяців;
- вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2018 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.353 КК України, з урахуванням ч.4 ст.70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 8 (вісім) місяців;
- вироком Семенівського районного суду Полтавської області від 20 липня 2018 року за ч.2 ст.190 КК України, з урахуванням ст.71, ч.4 ст.70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 9 (девять) місяців;
- вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 квітня 2019 року за ч.2 ст.190, ч.2 ст.185 КК України, з урахуванням ч.4 ст.70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 2 (два) місяці;
- вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2021 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, з урахуванням ч.1 ст.70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;
- вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2021 року за ч.2 ст.190 КК України, з урахуванням ч.4 ст.70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, -

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, та призначено її покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за правилами ч.1 ст.70 КК України, врахувавши покарання, призначене засудженій ОСОБА_7 вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2021 року за ч.2 ст.190 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Ухвалено строк відбування покарання відрахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 01 жовтня 2021 року внесено виправлення у вирок Миронівського районного суду Київської області від 24 вересня 2021 року.
Зазначено у резолютивній частині судового рішення: «Цивільний позов ОСОБА_9 про стягнення завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 завдану кримінальним правопорушенням шкоду в сумі 14954 гривні 71 копійку».

Згідно вироку суду ОСОБА_7 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, вчиненого за наступних обставин.

ОСОБА_7 , маючи намір на незаконне заволодіння грошовими коштами та цінностями інших громадян шляхом їх обману, з метою власного збагачення, 7 травня 2021 року близько 9 години прийшла до приміщення «Аптеки №5», розташованого по АДРЕСА_2 , у якому здійснює господарську діяльність фізична особа - підприємець ОСОБА_10 .

В аптеці працювала фармацевт ОСОБА_9 , якій обвинувачена, з метою реалізації свого протиправного умислу, направленого на заволодіння чужим майном шляхом обману, відрекомендувалася працівником Миронівського РЕМ ПрАТ Київобленерго.
Обвинувачена повідомила ОСОБА_9 про те, що нею у приміщенні аптеки буде встановлено «кнопку реагування», буде великий перепад енергії. Пояснила, що з метою уникнення негативних наслідків, потрібно сховати кошти та золоті прикраси, щоб не зіпсувалися, попросила фармацевта скласти всі золоті прикраси та грошові кошти у тканину, з метою їх збереження, та замотати липкою стрічкою.
ОСОБА_9 , будучи обманним шляхом впевнена у необхідності вчинення таких дій, не здогадуючись про протиправні наміри обвинуваченої, добровільно поклала до частини тканини свої золоті прикраси у виді золотої каблучки 585 проби металу масою 2,5 г, золотих сережок 585 проби металу масою 2,9 г та грошові кошти в сумі 10000 гривень і передала пакунок обвинуваченій.
Отримавши від ОСОБА_9 тканину, в якій знаходились золоті прикраси та грошові кошти, обвинувачена зайшла до підсобного приміщення «Аптеки № 5», де, пересвідчившись, що за її діями ніхто не спостерігає, помістила до частини тканини, яку тримала у руках, замість грошових коштів та золотих виробів, заздалегідь підготовлений зошит в клітинку.
Повернувшись із підсобного приміщення, обвинувачена повідомила, що в пакуванні знаходяться грошові кошти та золоті вироби, та повернула ОСОБА_9 тканину з вмістом зошита. Остання, будучи введеною в оману, вважала, що всередині пакунку знаходяться її грошові кошти та золоті прикраси.
Після вчинення вказаних дій, з грошовими коштами в сумі 10000 гривень та золотими прикрасами загальною масою 5,4 г, вартістю 4954 гривні 71 копійка, ОСОБА_7 вийшла з приміщення «Аптеки № 5» та пішла в невідомому напрямку, покинувши таким чином місце вчинення злочину.
Грошовими коштами та золотими прикрасами обвинувачена розпорядилась на власний розсуд, чим завдала потерпілій ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 14954 гривні 71 копійку.

Не погоджуючись із вироком суду заступником керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, у якій він з урахуванням змін та доповнень, просить вирок Миронівського районного суду Київської області від 24 вересня 2021 року змінити. Доповнити резолютивну частину вироку суду, зазначивши: «Позов потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди задовольнити в повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 майнової шкоди в сумі 14954 гривні завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам п.2 ч.4 ст.374 КПК України. Адже, ухвалюючи вирок, суд в описово-мотивувальній частині дійшов висновку про задоволення у повному обсязі заявленого позову ОСОБА_9 про відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 в розмірі 14954 гривні. Разом з тим, резолютивна частина оскаржуваного вироку не містить рішення щодо вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 .

Таким чином, прокурор вказує, що мотивувальна частина вироку в даному випадку не відповідає його резолютивній частині, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції в резолютивній частині необхідно змінити.

Крім того, заступником керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу на ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 01 жовтня 2021 року, в якій він просить скасувати вказане судове рішення.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що ухвала суду є незаконною у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Так, мотивуючи своє рішення про виправлення описки, суд вказав, що в мотивувальній частині вироку, судом зазначено підстави для задоволення у повному обсязі заявленого потерпілою у кримінальному провадженні ОСОБА_9 цивільного позову та розмір шкоди, що підлягає стягненню на її користь, але у резолютивній частині вироку на це не вказав, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки суд, при застосуванні ст.379 КПК України, не має права змінювати чи скасовувати вирок.

У даному випадку суд, змінивши вирок в частині вирішення питання щодо цивільного позову, порушив принцип незмінності судового рішення, перебравши на себе виключне повноваження суду апеляційної інстанції.

Потерпіла ОСОБА_9 належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про її участь в судовому засіданні та про відкладення судового засідання не надіслала.

Із урахуванням принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, апеляційний суд приходить до переконання про можливість розгляду кримінального провадження без участі потерпілої ОСОБА_9 .

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримку поданих апеляційних скарг, думку обвинуваченої ОСОБА_7 , яка не заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, зі змінами та доповненнями, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги, зі змінами та доповненнями, підлягають задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано не в повному обсязі.

Суд першої інстанції розглянув це кримінальне провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст. 190 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Не оспорюється прокурором також вид та міра призначеного обвинуваченій покарання.

В той же час колегія суддів вважає слушними доводи апеляційних скарг прокурора щодо допущеного судом першої інстанції істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч.1 ст.412 КПК України під істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону розуміються такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, потерпілою ОСОБА_9 подано цивільний позов у кримінальному провадженні, у якому вона просила стягнути з ОСОБА_7 на її користь матеріальну шкоду заподіяну кримінальним правопорушенням в розмірі 14954,71 грн (а.с. 13-15). Як вбачається з мотивувальної частини вироку, судом першої інстанції розглянуто цивільний позов потерпілої, задоволено його зі стягненням з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 майнової шкоди в розмірі 14954,71 грн, однак не зазначено про це у резолютивній частині вироку.

Згідно ст.374 КПК України вирок суду складається зі вступної, мотивувальної та резолютивної частин. При цьому резолютивна частина вироку заключна частина єдиного документа суду і вона повинна логічно випливати з попередніх його частин. Невідповідність резолютивної частини, зокрема, мотивувальній частині може призвести до необґрунтованості вироку. Резолютивна частина вироку має узгоджуватися з висновками мотивувальної частини і логічно з неї випливати.

Однак, як вірно зазначено прокурором у своїй апеляційній, резолютивна частина не узгоджується із мотивувальною, так як не містить висновку щодо вирішення цивільного позову.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції постановлено ухвалу від 01 жовтня 2021 року про виправлення описки у вироку суду. Вказаною ухвалою постановлено зазначити в резолютивній частині вироку суду: «Цивільний позов ОСОБА_9 про стягнення завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди задовольнити. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 завдану кримінальним правопорушенням шкоду в сумі 14954 гривні 71 копійку».
Однак слід зазначити, що однією з гарантій забезпечення правової визначеності, елементом стабільності судового рішення та його законної сили є його незмінність.

Суд, який ухвалив (постановив) рішення, після його проголошення, не має права його змінити або скасувати. Цю властивість судового рішення в праві називають «незмінністю судового рішення».

Передбачену ст.379 КПК України можливість усунення судом окремих недоліків свого рішення не можна вважати його зміною. Саме тому деякі недоліки судового рішення можуть бути усунені судом, який ухвалив (постановив) рішення шляхом виправлення описок і очевидних арифметичних помилок.

Описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань речей, предметів, майна, зазначення дат та строків. Особливо це стосується резолютивної частини рішення. В резолютивній частині будь-яка описка має істотне значення, оскільки вона може ускладнити виконання судового рішення в цілому.

Отже, виправлення описок, допущених у рішеннях суду, здійснюється у разі, якщо зазначена неточність носить редакційний характер та не впливає на суть судового рішення, у той час як у даному випадку, на переконання колегії суддів, виправлені описки фактично змінюють суть вироку, а тому внесені допущені судом виправлення не можуть вважатися законними в розумінні положень ст.379 КПК України.

Ухвалою від 01 жовтня 2021 року зміст вироку суду змінено та доповнено в частині вирішення питання щодо цивільного позову, чим порушено принцип незмінності судового рішення, що є недопустимим при вирішенні питання про виправлення описок.

Викладене формулювання в оскаржуваній ухвалі суду не є опискою в розумінні ст. 379 КПК України, а є фактичною зміною вироку суду. Відтак, доводи прокурора викладені в апеляційних скаргах, щодо фактичної зміни вироку суду, слід визнати обґрунтованими.

Із урахуванням наведеного, апеляційні скарги прокурора зі змінами та доповненнями, підлягають задоволенню, вирок суду першої інстанції зміні, а ухвала суду - скасуванню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційні скарги заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 , зі змінами та доповненнями, задовольнити.

Ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 01 жовтня 2021 року про виправлення описки- скасувати.

Вирок Миронівського районного суду Київської області від 24 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Доповнити резолютивну частину вироку Миронівського районного суду Київської області від 24 вересня 2021 року рішенням про задоволення позову ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 завдану кримінальним правопорушенням шкоду в розмірі 14954 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят чотири) гривні 71 копійку.

В інший частині вирок залишити без змін.

Головуючий:

Судді: