Провадження №11-кп/801/1157/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19.08.2021, якою відмовлено в задоволені клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,

за участю прокурора ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Клопотання мотивоване тим, що на підставі ст. 28 Конституції України та ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, строк покарання ОСОБА_7 має бути переглянуто, оскільки на даний час він відбув двадцять сім років ув`язнення. Весь цей час він багато трудився, навчався, самовдосконалювався і прикладав чимало зусиль щоб виправитись та змінити себе на краще. Вважає, що прогрес у напрямку виправлення, який він зробив, а також зміни, яких він зазнав, призводять до невиправданості його подальшого ув`язнення, оскільки для цього відсутні обґрунтовані пенологічні підстави.

Крім того, посилаючись на рішення ЄСПЛ та ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, просив суд не лише розглянути його клопотання, а й визначити чітку дату, коли і на підставі яких критеріїв може бути переглянутий строк його довічного ув`язнення.

Суд першої інстанції, заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, відмовив в задоволенні клопотання засудженого, так як ОСОБА_7 засуджений вироком судової колегії у кримінальних справах Волинського обласного суду від 20 лютого 1998 року за вчинення злочинів, передбачених ст. 93 п. «а», «з», ст. 86-1, ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140, ч. 3 ст. 142 КК України (в редакції 1960 року) до смертної кари.
Ухвалою судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 12 травня 1998 року вирок залишено без змін.
Ухвалою судової колегії у кримінальних справах Волинського обласного суду від 24 травня 2000 року смертну кару замінено довічним позбавленням волі.
Постановою Староміського районного суду м. Вінниці від 03 квітня 2003 року задоволено подання адміністрації Вінницької тюрми № 1 про перегляд справи щодо засудженого ОСОБА_7 на підставі КК України 1960 року в зв`язку з вступом в дію нового КК України та перекваліфіковано дії засудженого ОСОБА_7 за вироком судової колегії у кримінальних справах Волинського обласного суду від 20 лютого 1998 року зі ст. 86-1 КК України 1960 року на ч. 5 ст. 185 КК України, також виключено з вироку визнання ОСОБА_7 особливо небезпечним рецидивістом, міру покарання залишено без змін.
Постановою Апеляційного суду Волинської області від 04 квітня 2003 року, у зв`язку з внесенням змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України, встановлено строк, з якого ОСОБА_7 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, а саме: з 07 жовтня 1996 року, тобто з часу його затримання (з моменту затримання з-під варти не звільнявся).
Наразі чинне кримінальне законодавство України, зокрема, статті 81 та 82 КК України, передбачає можливість умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання та заміну невідбутої частини покарання більш м`яким з посиланням на строковий критерій визначення підстав для їх застосування, а до засуджених до довічного позбавлення волі не передбачено.
Однак засудженим до довічного позбавлення волі законодавством лише передбачено подання клопотання про їх помилування після відбуття ними не менше двадцяти років призначеного покарання, а тому держава повинна внести відповідні зміни до законодавства для перегляду покарання у виді довічного ув`язнення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою задовільнити клопотання ОСОБА_7 , враховуючи пряму дію норм Конституції України та положення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не дивлячись на відсутність у законодавстві України механізму умовно-дострокового звільнення засуджених до довічного позбавлення волі від відбування покарання та заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

А наявне президентське помилування є недостатнім для застосування вимог ст. 3 Конвенції.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу щодо засудженого ОСОБА_7 з мотивів, зазначених в ній та просить її задовільнити, прокурора, який просить судове рішення залишити без змін, перевіривши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
За матеріалами провадження ОСОБА_7 засуджений вироком судової колегії у кримінальних справах Волинського обласного суду від 20 лютого 1998 року за вчинення злочинів, передбачених ст. 93 п. «а», «з», ст. 86-1, ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140, ч. 3 ст. 142 КК України (в редакції 1960 року) до смертної кари.
Ухвалою судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 12 травня 1998 року вирок залишено без змін.
Ухвалою судової колегії у кримінальних справах Волинського обласного суду від 24 травня 2000 року смертну кару замінено довічним позбавленням волі.
Постановою Староміського районного суду м. Вінниці від 03 квітня 2003 року задоволено подання адміністрації Вінницької тюрми № 1 про перегляд справи щодо засудженого ОСОБА_7 на підставі КК України 1960 року в зв`язку з вступом в дію нового КК України та перекваліфіковано дії засудженого ОСОБА_7 за вироком судової колегії у кримінальних справах Волинського обласного суду від 20 лютого 1998 року зі ст. 86-1 КК України 1960 року на ч. 5 ст. 185 КК України, також виключено з вироку визнання ОСОБА_7 особливо небезпечним рецидивістом, міру покарання залишено без змін.
Постановою Апеляційного суду Волинської області від 04 квітня 2003 року, у зв`язку з внесенням змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України, встановлено строк, з якого ОСОБА_7 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, а саме: з 07 жовтня 1996 року, тобто з часу його затримання (з моменту затримання з-під варти не звільнявся).
За змістом поданого ОСОБА_7 клопотання, останній висуває вимоги про те, що призначене йому покарання у вигляді довічного позбавлення волі, як воно визначено законодавством України та практикою його застосування, не відповідає міжнародним договорам, ратифікованим Україною, Конституції України, оскільки є занадто суворим, а тому він має право на умовно-дострокове звільнення від покарання у виді довічного позбавлення волі або заміну невідбуту частину покарання більш м`яким, з можливим визначенням проміжків часу для можливого перегляду покарання та підстав з яких може відбуватись такий перегляд.
Згідно з положеннями ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
За положеннями ст. 82 КК України вбачається, що особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
У пунктах 3 та 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, обмеження або позбавлення волі на певний строк, а також до військовослужбовців, які засуджені до службових обмежень чи тримання в дисциплінарному батальйоні. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк.
Положеннями ст. 51 КК України передбачено як окремі види покарань за вчинення злочинів, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
Таким чином, зі змісту положення ст.ст. 81 та 82 КК України вбачається, що законодавством не передбачено застосування наведених норм до осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.
Після засудження ОСОБА_7 до покарання у вигляді довічного позбавлення волі, законами України про кримінальну відповідальність покарання за злочини, вчинені останнім, не пом`якшувалося.
Підстав для застосування положень ч. 3 ст. 74 КК України відсутні.
З огляду на посилання апелянта на порушення права ОСОБА_7 з підстав неврахування практики Європейського суду з прав людини, суд звертає увагу, що це питання перебуває у площині законодавчого врегулювання, яке вимагає визначення підстав і строку за яких можливе умовно-дострокове звільнення чи заміна невідбутої частини покарання більш м`яким засудженим до довічного позбавлення волі.
Разом з тим, за нормами діючого законодавства механізму умовно-дострокового звільнення або заміна невідбутої частини покарання на більш м`яке стосовно засуджених до довічного позбавлення волі не передбачено.
Однак, законодавством передбачений інститут помилування. Так, ч. 1 ст. 87 КК України встановлена можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.
Згідно з ч. 2 ст. 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років, а згідно ч. 7 ст. 151 КВК України засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання.
Таким чином, на даний час КК України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У зв`язку з наведеним апеляційний суд приходить до думки про обґрунтованість висновку суду першої інстанції, що можливість умовно-дострокового звільнення та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким поширюється лише на покарання у виді позбавлення волі на певний строк і до покарання у виді довічного позбавлення волі на теперішній час з урахуванням діючого законодавства не може бути застосована.
Ніяких порушень норм матеріального та процесуального законодавства судом першої інстанції при прийнятті рішення по розгляду клопотання засудженого апеляційний суд не вбачає, а тому підстав для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 не має.

На підставі викладеного та керуючись ст. 407, 419, 537, 539 КПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19.08.2021 про відмову у задоволені клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4