Справа № 344/6797/20
Провадження № 11-кп/4808/106/22
Категорія ст.126-1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001274 за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кутище, Тлумацького району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, непрацюючого, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , раніше судимого 26.12.2017 Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області за ч.2 ст.286 КК України до трьох років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки, на підставі ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 22 серпня 2019 року звільненого умовно-достроково від відбування невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі строком на один рік чотири місяці і чотири дні,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та призначено покарання у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26 грудня 2017 року, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 1 (одного) року 5 (п`яти) місяців позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах, що призвело до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 у період часу з 01.09.2019 по 08.03.2020, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на заподіяння психологічного страждання, на ґрунті неприязних відносин, систематично вчиняв психологічне насильство щодо колишньої дружини ОСОБА_11 , що призвело до її психологічних страждань та погіршило якість життя потерпілої.

Зокрема, 01.09.2019 близько 12 год, ОСОБА_8 , знаходячись по місцю спільного проживання з ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно колишньої дружини ОСОБА_11 дії психологічного насильства, що призвело до психологічних страждань, за що останнього 26.09.2019 року постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімум доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень.

Також, 05.01.2020 року близько 14 год, ОСОБА_8 , знаходячись по місцю спільного проживання з ОСОБА_11 вчинив домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_11 , а саме дії психологічного характеру, що виразились у вигляді образ та нецензурних висловів, та в подальшому допустив невиконання термінового заборонного припису, винесеного стосовно нього 05.01.2020 року про заборону у період з 05.01.2020 року з 19:30 годин по 06.01.2020 року до 19:30 годин у будь-який спосіб контактувати з потерпілою ОСОБА_11 , за що 28.01.2020 року постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімум доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень.

Крім того, 08.03.2020 року близько 12 год, ОСОБА_8 , знаходячись по місцю спільного проживання з ОСОБА_11 за вищевказаною адресою, вчинив відносно колишньої дружини ОСОБА_11 дії психологічного насильства, що призвело до психологічних страждань, за що 30.04.2020 року постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімум доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень.

Отже, вказаними насильницькими діями ОСОБА_8 заподіяв колишній дружині ОСОБА_11 систематичні психологічні страждання, що виразилися в словесних образах, погрозах, приниженні, які викликали у потерпілої ОСОБА_11 побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та завдали шкоди її психічному здоров`ю.

Не погодившись з вироком суду адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_9 просить змінити вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2021 року та пом`якшити покарання, призначене ОСОБА_8 .

Сторона захисту вважає, що призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого за суворістю. Вказує, що судом повною мірою не враховано обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання. Звертає увагу на те, що ОСОБА_8 в суді першої інстанції визнав вину повністю, щиро розкаявся у вчиненому та пояснив, що після розлучення у нього виникали конфлікти з його колишньою дружиною з приводу спільного помешкання, окрім того, на даний час він виселився з вказаної квартири, з колишньою дружиною не спілкується, критично оцінює свою поведінку, потерпіла ОСОБА_11 не наполягала на суворому покаранні та покладалась на розсуд суду при призначенні покарання.

Заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_10 просив скасувати вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2021 року з підстав невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_8 за ст. 126-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом частково приєднання невідбутої частини покарань за вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26 грудня 2017 року, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Зокрема прокурор вважає, що зазначені у вироку дані, які характеризують особу обвинуваченого, не дають підстав для призначення ОСОБА_8 покарання у виді мінімального строку позбавлення волі, передбаченого санкцією ст. 126-1 КК України. Судом не враховано те, що ОСОБА_8 , будучи раніше судимим, звільнившись з місць відбування покарання умовно-достроково, на шлях виправлення не став та систематично вчиняв психологічне насильство щодо колишньої дружини.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений та його захисник підтримали вимоги своєї апеляційної скарги, заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора;

- прокурор просив задовольнити вимоги його апеляційної скарги та заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого;

Потерпіла ОСОБА_11 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про дату, час і місце апеляційного розгляду була повідомлена належним чином, заяв про розгляд апеляційних скарг за її участю та про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило, а тому, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що фактичні обставини справи та кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників судового провадження не оскаржуються, тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин та правильність кваліфікації дій обвинуваченого апеляційним судом не перевіряються.

В своїх апеляційних скаргах захисник обвинуваченого та прокурор вказують на незаконність вироку суду в частині призначеного обвинуваченому покарання і вважають його несправедливим.

Колегія суддів вважає доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, непереконливими та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які піддягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального Закону судом першої інстанції виконані в повному обсязі, а висновки суду належним чином мотивовані.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу винного, зокрема те, що він раніше судимий, вчинив дане кримінальне правопорушення в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, його вік, стан здоров`я, майновий стан, те, що на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працевлаштований, а також обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Зокрема, суд першої інстанції визнав обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого визнання вини, щире каяття.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в повній мірі відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, в зв`язку з чим, не вбачає підстав для призначення більш суворого покарання.

Що стосується доводів захисника про призначення обвинуваченому покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Так, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_8 визнаний винуватим за оскаржуваним вироком, він вчинив в період умовно-дострокового звільнення від відбування невідбутої частини покарання за вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26 грудня 2017 року, у виді позбавлення волі строком на один рік чотири місяці і чотири дні, а, відтак, остаточне покарання судом правильно призначено за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.

При цьому колегія суддів враховує, що при складанні покарань у порядку ч. 1 ст. 71 КК України остаточне покарання має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню, а тому доводи апеляційної скарги захисника про призначення ОСОБА_8 біль м`якого покарання, ніж у виді 1 (одного) року 5 (п`яти) місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік, не ґрунтуються на вимогах закону.

Таким чином колегія суддів вважає, що розмір та вид призначеного ОСОБА_8 покарання за сукупністю вироків, на підставі ст. 71 КК України, відповідає вимогам закону, ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, характеристиці особи, з урахуванням інших обставин, встановлених у кримінальному провадженні, і призначене обвинуваченому покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Зі змісту вироку встановлено, що, всупереч доводів апеляційної скарги, судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому враховані й ті обставини, на які посилалась захисник в апеляційній скарзі.

За таких обставин, вирок суду є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , та заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5