ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/677/22 Справа № 204/8092/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
особи, щодо якої вирішується
питання про зміну примусових
заходів медичного характеру ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_8 ,
представника закладу з надання
психіатричної допомоги ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 , якою було відмовлено в задоволенні заяви про зміну примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з посиленим наглядом, -
В С Т А Н О В И Л А:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2021 року, було відмовлено в задоволенні заяви представника Дніпровської Філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» про зміну примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що хоча психічний стан здоров`я пацієнта ОСОБА_7 з травня 2020 року залишається стабільним, лише з 20 травня 2021 року ОСОБА_7 були змінені примусові заходи медичного характеру і його було переведено для подальшого примусового лікування до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.
Також суд першої інстанції вказує на те, що не встановлено, що пацієнт ОСОБА_7 має настанови на подальше лікування та висловлює жаль з приводу скоєного, що вказує на неможливість на даний час проведення реабілітаційних заходів відносно ОСОБА_7 в умовах спеціальних закладів з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву лікаря психіатра ДЗ Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України про заміну примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 .
В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що викладенні в ухвалі суду першої інстанції висновки повністю не відповідають фактичним обставинам бо як зазначив лікар, що ОСОБА_7 згідно висновку комісії лікарів-психіатрів може бути замінені примусові заходи медичного характеру з умов психіатричної лікарні з посиленим наглядом можуть бути змінені на примусові заходи медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з звичайним наглядом, що також підтримав ОСОБА_7 під час судового розгляду та зазначив, що він за своїм психічним станом не потребує подальшого застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні із посиленим наглядом.
Також суд першої інстанції не врахував усіх доводів які наводив лікар при розгляді свого клопотання.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні захисник, особа, щодо якої вирішується питання про зміну примусових заходів медичного характеру, а також представник закладу з надання психіатричної допомоги підтримали апеляційну скаргу захисника, просили її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, думку учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 17 Закону України „Про психіатричну допомогу від 22 лютого 2000 року, перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію.
Згідно ст. 19 наведеного Закону, примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінальним процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами. Продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюються судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів.
Згідно ст. 514 КПК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру. Розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у порядку передбаченому ст. 95 КК України та ст. 512 цього Кодексу. Розгляд питання про зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру може також здійснюватися за письмовою заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, або її захисника чи законного представника у разі, якщо така особа за своїм станом здоров`я не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними, в тому числі не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного особою незалежного лікаря-психіатра.
Згідно ст. 95 КК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів. Особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу.
Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався в повному обсязі.
Відмовляючи в задоволенні заяви представника Дніпровської Філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» про зміну примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , суд першої інстанції зазначив, що хоча психічний стан здоров`я пацієнта ОСОБА_7 з травня 2020 року залишається стабільним, лише з 20 травня 2021 року ОСОБА_7 були змінені примусові заходи медичного характеру і його було переведено для подальшого примусового лікування до закладу з надання психіатричної допомогою з посиленим наглядом, при цьому, згідно пояснень пацієнта ОСОБА_7 в судовому засіданні, з приводу вчиненного та щодо продовження лікування, ОСОБА_7 нічого пояснити суду не зміг.
Однак, як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів № 949 від 15 жовтня 2021 року, продуктивної психопатологічної симптоматики (маячних ідей, оманів сприйняття) за весь час перебування в закладі не спостерігалось. Під впливом лікування та соціореабілітаційних заходів з грудня 2019 року в клінічній картині захворювання відмічалось покращення: поведінка набула більш упорядкованого характеру, агресивних дій, грубих психопатоподібних форм реагування не відмічалось. З травня 2020 року психічний стан пацієнта стабільний: був упорядкований в поведінці, не конфліктував з оточуючими, афективні порушення були відсутні. З жовтня 2020 року сформована формальна критика до свого стану та тяжкості скоєного. Висловлює наміри перебувати під наглядом лікаря - психіатра. Сформовані стійкі терапевтичні та антиалкогольні настанови на майбутнє. Подальшого застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом не потребує. Для продовження застосування примусових заходів медичного характеру та продовження проведення комплексу реабілітаційних заходів може бути переведений у заклад з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.
Колегія суддів вважає, що висновок комісії лікарів психіатрів про зміну примусового лікування у відділенні з посиленим наглядом на звичайний щодо ОСОБА_7 є достатньо обґрунтованим та мотивованим і відповідає вимогам ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу».
В засіданні суду апеляційної інстанції була заслухана позиція представник закладу з надання психіатричної допомоги ОСОБА_9 , який стверджував, що стан здоров`я ОСОБА_7 , до якого прийшла комісія лікарів свідчить про те, що відпала потреба в раніше застосованих до ОСОБА_7 заходах медичного характеру з посиленим наглядом. Комісія лікарів прийшла до висновку про те, що ОСОБА_10 доцільно змінити примусові заходи медичного характеру з посиленим наглядом на звичайний.
Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про зміну застосування примусових заходів медичного характеру, вказаних вимог закону не дотримався, та, розглянувши заяву представника Дніпровської Філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» про зміну примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , необґрунтовано відмовив у її задоволенні.
За таких обставин, врахувавши висновок комісії лікарів психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру № 949 від 15 жовтня 2021 року, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга, а також вищезазначена заява підлягають задоволенню, оскільки на теперішній час ОСОБА_7 за своїм психічним станом не становить суспільної небезпеки та особливої небезпеки для оточуючих не зумовлює, тому подальшого застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з посиленим наглядом не потребує та може бути переведений на лікування зі звичайним наглядом.
На підставі викладеного колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 407 КПК України нової ухвали судом апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 , якою було відмовлено в задоволенні заяви про зміну примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з посиленим наглядом скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою заяву представника Дніпровської Філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» про зміну примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.
Змінити примусові заходи медичного характеру щодо ОСОБА_7 в умовах психіатричної лікарні з посиленим наглядом на примусові заходи медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4