Справа № 703/2164/19
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурорів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

адвокатів: ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засідан ні в залі суду м. Сміла кримінальне провадження №0000440 про обвинувачення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, слюсаря з огляду та ремонту локомотивів ПТО локомотивного депо станції ім. Т.Г. Шевченка Одеської залізниці, несудимого,

за ч. 1 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_8 22 березня 2019 року,близько 19 год. 35 хв., керуючи автомобілем «Фольксваген-Пасат», д/н НОМЕР_1 та, рухаючись по автодорозі від с. Березняки в сторону с. Велика Яблунівка Смілянського району, порушив пп. « б, д » п. 2.3 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін і, в порушення п.1.5 ПДР України, створив загрозу життю і здоров`ю пішоходу ОСОБА_7 , який, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток правої гомілки, які, згідно з висновком експерта №05-6-01/223 від 25 квітня 2019 року, за ознакою тривалого розладу здоров`я відносяться до категорії середньої тяжкості, садна лобу справа, яке за ознакою короткочасного розладу здоров`я, згідно з тим же висновком експерта, відносяться до категорії легких.

ОСОБА_8 свою вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та цивільного позову не визнав і суду пояснив, що 22 березня 2019 року, близько 19 год. 35 хв., керуючи автомобілем свого сина «Фольксваген-Пассат», д/н НОМЕР_1 їхав разом з дружиною ОСОБА_9 в м. Сміла, де вони працюють. На автодорозі між с. Березняки та Велика Яблунівка Смілянського району, помітивши попереду на відстані 25-30 м. пішохода, який рухався назустріч з правого краю дороги, прийняв рішення об`їхати його по зустрічній смузі руху. Швидкість автомобіля була не більше 70 км/год. У цей час пішохід став бігти в іншу сторону дороги. ОСОБА_8 екстрено натиснув на гальма, але уникнути наїзду не вдалося. Вважає, що потерпілий сам кинувся йому під колеса. Виявилося, що у потерпілого травмована права нога, викликав швидку медичну допомогу та поліцію. Після відвідував хворого в лікувальному закладі, давав кошти на лікування, постраждалий претензій ніяких не виказував, навіть власноручно написав про це розписку.

Обставини ДТП зафіксовані відеореєстратором, який знаходився в автомобілі, однак слідчий запевнив, що все буде добре.

Незважаючи на невизнання обвинувачуваним вини і цивільного позову, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення повністю підтверджується:

- показаннями потерпілого ОСОБА_7 про те, що 22 березня 2019 року, близько 19 год. 35 хв. після роботи автобусом доїхав до кінцевої зупинки в с. В. Яблунівка і пішки пішов лівою стороною дороги в с. Берзняки. Помітивши, що йому на зустріч швидко наближається авто, як на нього був скоєний наїзд, не пам`ятає. До тями прийшов вже тоді, коли лежав на землі попереду автомобіля, дуже боліла права нога. Був доставлений до лікувального закладу з переломом правої ноги та розбитим лобом. Згодом дізнався, що на нього скоїв наїзд автомобілем «Фольксваген-Пассат» ОСОБА_8 , який частково відшкодував кошти на лікування: 4000 грн., 3000 грн. і 5000 грн., всього відшкодував 12000 грн.

- показаннями свідка ОСОБА_9 про те, що 22 березня 2019 року в темну пору доби після 19 год. вона, як пасажир в автомобілі свого сина, яким керував її чоловік ОСОБА_8 , їхали в м. Сміла, де вони працюють. На дорозі між селами В. Яблунівка Березняки, помітили пішохода, який рухався їм назустріч з правого краю дороги, а потім змінив напрямок і попрямував на іншу сторону дороги. В цей час чоловік пригальмовуючи намагався об`їхати пішохода, для цього він «прийняв лівіше» однак, все ж таки скоїв на нього наїзд. Викликали поліцію і швидку медичну допомогу.

- показаннями свідка ОСОБА_10 про те, що як слідчий здійснював досудове розслідування за фактом ДТП за участю ОСОБА_8 . Подробиць не пам`ятає (подія відбулася близько 3-х років тому), проводив необхідні слідчі дії, які зазвичай проводяться в таких випадках. Огляд автомобіля проводиться обов`язково, хто виконував цю слідчу дію, достовірно сказати не може, не пам`ятає, але це міг на той час здійснювати або він, або слідчий ОСОБА_11 . Про наявність «флешки» відеореєстратора, який нібито зафіксував ДТП, йому стало відомо від адвоката ОСОБА_6 напередодні судового засідання. Про наявність такого засобу фіксації на досудовому слідстві йому ніхто не повідомляв, ніяких клопотань з цього приводу ОСОБА_8 йому не заявляв. Коли б такий був, то була б призначена відповідна експертиза;

- показаннями свідка ОСОБА_11 про те, що він в складі слідчо-оперативної групи в нічний час виїздив на місце ДТП, яка сталася на автодорозі між с. Березняки та с. В. Яблунівка Смілянського району. Як слідчий, проводив огляд дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль знаходився на лівому узбіччі дороги відповідно до напрямку його руху. Ним був складений протокол огляду місця ДТП, який був прочитаний учасникам та підписаний ними, ніяких зауважень по процедурі і суті огляду не заявлено. Про наявність в салоні автомобіля відеореєстратора йому нічого невідомо, про те, що такий був у автомобілі йому ніхто не повідомляв. З місця ДТП ним був вилучений автомобіль «Фольксваген-Пассат», який поміщений на зберігання в поліції. На далі розслідування цієї дорожньо-транспортної пригоди проводив слідчий ОСОБА_10 ;

- даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди зі схемою від 22 березня 2019 року, якими зафіксовано місце ДТП від 22 березня 2017 року та вилучено транспортний засіб «Фольксваген-Пасат», д/н НОМЕР_1 ;

- даними протоколу огляду предмету від 27 березня 2019 року та таблицею зображень до нього, згідно з яким зафіксовано загальний вигляд автомобіля «Фольксваген-Пасат», д/н НОМЕР_1 та детальні пошкодження передньої частини, лобового скла та лако-фарбового покриття кришки моторного відсіку на ньому;

- даними висновку експерта № 05-6-01/223 від 25 квітня 2019 року, згідно з яким спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_7 , відносяться до категорії середньої тяжкості та до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;

- даними висновку експерта №4/214 від 18 квітня 2019 року згідно якого до моменту ДТП деталі ходової частини, рульового керування та робочої гальмівної системи автомобіля «Фольксваген-Пасат», д/н НОМЕР_1 знаходилися в працездатному стані.

Крім цього, за клопотанням адвоката, в судовому засіданні суд дослідив відеозапис, який наданий стороною захисту. На диску міститься відеофайл, на якому відображена дорожньо-транспортна пригода, пов`язана із наїздом на пішохода, але ідентифікувати осіб, констатувати, що це саме та ДТП, обставини якої досліджуються судом, неможливо.

Зауваження ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 , щодо протоколу огляду предмету від 27 березня 2019 року, згідно з яким був оглянутий автомобіль «Фольксваген-Пассат» та не виявлення в цьому транспортному засобі відеореєстратора, не спростовують факт порушення Правил дорожнього руху України обвинуваченим.

Тому, наданий диск з відеозаписом, з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд не може вважати речовим доказом у цьому кримінальному проваджені.

Оцінюючи всі докази в їх сукупності шляхом їх розгляду в судовому засіданні, суд вважає, що винуватість ОСОБА_8 доведена повністю і його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки він, як особа, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до ст.ст. 85, 92 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Обов`язок доказування належності доказів покладається на сторону, що їх подає.

Згідно з вимогами ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Загальні критерії доведення поза розумним сумнівом у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, сформульовані ним у п. 54 Рішення від 06.12.2007 року у справі «Козинець проти України» та п. 43 Рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України», та зводяться до того, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

В інших рішеннях (зокрема, рішення у справі «Сергій Савенко проти України» від 24.10.2014 року, рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого королівства») Європейський суд з прав людини зауважує, що таке доведення може випливати із співіснування достатньо сильних, чітких і таких, що підтверджують один одного, умовиводів або аналогічних неспростовних презумпцій факту.

При оцінці доказів суд також застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», визначений п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України».

Разом з тим, суд зауважує, що конкретних правил формулювання таких умовиводів та неспростовних презумпцій факту ані в прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, ані в чинному законодавстві України не встановлено, однак критерій доказування поза розумним сумнівом втілений у загальному правилі оцінки доказів, яке сформульоване у статті 94 КПК України.

Невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_8 суд сприймає, як спосіб його захисту і на доказанність його вини у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, не впливає та спростовується, як його ж показаннями, показаннями свідка та матеріалами кримінального провадження.

Зокрема, заява ОСОБА_8 про те, що потерпілий сам кинувся під машину, що й спричинили дорожньо-транспортну пригоду, критично оцінюється судом, оскільки такі його покази, спростовуються, як показаннями свідка ОСОБА_9 так і показаннями самого обвинуваченого, що він, уникаючи наїзду на пішохода, виїхав на смугу зустрічного руху але не зміг уникнути наїзду на потерпілого, так і протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22 березня 2019 року та схемою до нього, згідно з якими зафіксовано гальмівний шлях автомобіля на зустрічній смузі його руху і місце наїзду на пішохода - ліве узбіччя дороги.

Об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, включає три обов`язкові знаки: а) суспільно небезпечне діяння (порушення Правил дорожнього руху); б) суспільно небезпечні наслідки (заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості); в) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Касаційний кримінальний суд ВС України зазначає, що наявність чи відсутність в діях учасників ДТП складу злочину, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням ПДР) кожного з них та наслідками, що настали.

Дослідивши характер та черговість порушень учасників дорожньо-транспортної пригоди, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_8 , як водія транспортного засобу, не відповідали дорожній обстановці (рухався із швидкість 60-70 км/год., на неосвітленій дорозі, на ближньому світлі фар та маневруючи, з виїздом на зустрічну смугу руху) внаслідок чого сталася ДТП і, як наслідок, отримання пішоходом ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

Крім того, суд зазначає, що причинний зв`язок в автотранспортних злочинах, відрізняється тим, що встановлюється не між діями водія та наслідками, а між порушенням ПДР й відповідними наслідками.

Визнання вини обвинуваченим, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданої шкоди і показання на досудовому слідстві, суд вважає достовірними, оскільки вони об`єктивно підтверджуються сукупністю інших доказів по справі, які отримані відповідно до вимог КПК України, є допустимими і в сукупністю з іншими об`єктивними доказами їх достатньо для висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Ураховуючи викладене суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_8 , а не когось іншого були протиправними, між цими діями та їх наслідками існував прямий причинний зв`язок, а самі наслідки у вигляді тілесних ушкоджень, які відносяться до категорії середньої тяжкості, були спричинені потерпілому обвинуваченим, який, хоча і діяв ненавмисно, але повинен відповідати за фактично спричинену шкоду.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд ураховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався і характеризується позитивно, пом`якшуючу покарання обставину - часткове відшкодування завданої шкоди потерпілому, відсутність обтяжуючих покарання обставин, а тому суд вважає за можливе призначити йому покарання у виді штрафу.

Оскільки, кримінальне правопорушення ОСОБА_8 , вчинене до внесення змін до ЗУ №2617- VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», яким посилена відповідальність за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, то покарання йому слід призначати з урахуванням вимог ст. 4 та 5 КК України за Законом, який діяв на час вчинення кримінального правопорушення.

З урахуванням усіх вищевикладених обставин, зважаючи, що від злочину, вчиненого ОСОБА_8 , тяжких наслідків не настало та враховуючи, що він працює на значному віддалені від місця проживання і це його єдина можливість вчасно з`явитися на роботу, суд вважає за можливе додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами йому не призначати.

Цивільний позов ОСОБА_7 в частині стягнення з обвинуваченого 17230 грн. 05 коп. матеріальної та 250000 грн. моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Так потерпілим додано до цивільного позову документально підтверджені витрати на лікування в сумі 14754 грн. 74 коп. (а.п.25-29). Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні і не заперечується сторонами, ОСОБА_8 відшкодував ОСОБА_7 витрати на лікування в сумі 12000 грн., а тому підлягають задоволенню вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 2754 грн. 74 коп., які підтверджується відповідними доказами, понесених потерпілим витрат на лікування внаслідок ДТП.

Суд не знаходить підстав для стягнення 4173 грн., неотриманої заробітної плати так як дані витрати не підтверджені належними та допустимими доказами.

З наданою потерпілим довідки від 18.06.2019р. не зазначена сума втраченої ним заробітної плати, а лише її середній розмір, крім того, в разі перебування на лікарняному потерпілий повинен отримувати державну допомогу у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.

Також судом не може бути прийнята, як доказ понесених витрат, розписка ОСОБА_12 (а.п. 31) про отримання від ОСОБА_7 2400 грн. за надання транспортних послуг, оскільки така не є розрахунковим документом.

Від заподіяних тілесних ушкоджень ОСОБА_7 отримав ще й моральні страждання, оскільки, у зв`язку із необхідністю лікуватися від тілесних ушкоджень, був позбавлений можливості вести для себе звичайний спосіб життя і вимушений докладати додаткових зусиль для ведення особистого господарства, а часткова втрата працездатності - це для нього великий стрес, нервове потрясіння та душевні страждання, від яких він не може оговтатись.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Однак, суд не знаходить підстав для стягнення 250000 грн. моральної шкоди, оскільки такий її розмір не підтверджений належними та допустимими доказами, тому цивільний позов ОСОБА_7 в частині стягнення з обвинуваченого 250000 грн. моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Визначаючи розмір грошової компенсації моральної шкоди суд ураховує, як характер правопорушення, ступень фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, ступень вини особи, яка завдала моральної шкоди, так і інші обставини, які мають істотне значення та вимоги розумності і справедливості.

Із-за цього вимоги потерпілого про стягнення моральної шкоди підлягають до задоволення, але з урахуванням матеріального становища обвинуваченого та випадковий характер ДТП, суд, враховуючи розумність та співрозмірність відшкодування такої шкоди, вважає за можливе такі вимоги потерпілого задовольнити на суму 30000 грн.

Також ОСОБА_7 , згідно квитанції від 12 липня 2019 року, адвокату ОСОБА_6 сплачено 4000 грн. витрат за надання правової допомоги, які підлягають стягненню пропорційно до задоволених вимог.

Відповідно до ст. 124 КПК України з обвинуваченого підлягають також стягненню в прибуток держави 2512 грн.16 коп. судових витрат на проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу та пропорційно до задоволених вимог, витрати на правову допомогу в сумі 482 грн. 75 коп.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.369-371, 373,374 КПК України, суд, -

з а с у д и в :

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами.

Цивільний позов ОСОБА_7 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 2754 грн. 74 коп. матеріальної, 30000 грн. моральної шкоди та 482 грн. 75 коп. витрат на правову допомогу, а всього 33237 грн. 49 коп.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави 2512 грн.16 коп. судових витрат на проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу.

Речові докази, які передані на зберігання власнику, залишити йому за належністю, звільнивши його від зобов`язань за зберігальною розпискою.

На вирок можуть бути подані апеляції до Черкаського апеляційного суду області через міськрайонний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1