Справа № 456/4000/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1134/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 листопада 2021 року у кримінальному провадженні № 0000309 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

за участю захисника адвоката ОСОБА_6 ,

встановила:

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 листопада 2021 року, якою відмовлено У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт та продовжено застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят) днів, а саме до 23 січня 2022 року.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати ухвалу суду першої інстанції якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою місця постійного проживання із дружиною та малолітніми дітьми, а саме : АДРЕСА_1 з альтернативним внесенням застави у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вважає дану ухвалу необґрунтованою та прийнятою з суттєвим порушенням вимог процесуального законодавства.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції не наводить нових доводів для тримання обвинуваченого під вартою і покликається лише на те, що ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу на даний час не змінилися. Це суперечить практиці Європейського суду з прав людини, який звертає увагу, що тяжкість злочину та ризики ухилення від слідства залишаються єдиними підставами для відмови суду у задоволенні клопотань про звільнення особи з під варти.

Апелянт покликається, що наведені прокурором у клопотанні та в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 є не належним чином обґрунтовані та вмотивовані. Ризики за ст. 177 КПК України не підтверджуються, оскільки ніхто зі свідків не вказував про тиск на них, від суду і слідства обвинувачений не ухилявся.

Зазначає, що кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст. 121 КК України, що є тяжким умисним злочином, є помилковою на відміну від кваліфікації за ч.1 ст. 119 КК України, що є нетяжким та необережним злочином. Ступінь тяжкості злочину є єдиною підставою для продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою. Покликається, що у висновках експертів є чітке розмежування тілесного ушкодження отриманого потерпілим: від удару кулаком і від падіння з прискоренням, в результаті якого і відбувся контакт право тім`яно-потилочної ділянки голови з твердою поверхнею не враховано судом першої інстанції.

Апелянт наголошує, що у ОСОБА_7 є міцні соціальні зв`язки, позитивна характеристика, які підтверджують обґрунтованість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем постійного проживання.

Суд першої інстанції мотивував свою ухвалу, про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тим, що при вирішенні клопотання про продовження застосування запобіжного заходу обвинуваченому, з моменту взяття його під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та обстановка не змінилися і це дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не може забезпечити більш м`який запобіжний захід. Крім цього, судом, при вирішенні клопотання, було враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 та тяжкість інкримінованого йому діяння.

Будучи повідомленими про час та місце апеляційного розгляду прокурор у судове засідання апеляційного суду не з`явився. Однак скерував клопотання про слухання справи без його участі, через карантинні обмеження, а також просить залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника мотивуючи тим, що більш м`який запобіжних захід ніж тримання обвинуваченого під вартою не зможе запобігти ризикам передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч.4 ст. 405 КПК України неприбуття учасників провадження в судове засідання не перешкоджає проведенню розгляду.
Заслухавши доповідача, думку захисника адвоката ОСОБА_6 про задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали контрольного провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно з вимогами ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, колегія суддів суду першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та такі не зменшились, з врахуванням злочину, інкримінованого ОСОБА_7 та даних про особу обвинуваченого, є підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому обґрунтовано продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно з матеріалами контрольного провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ні тяжкого злочину, за ч.2 ст. 121 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, зібрані у кримінальному провадженні докази є вагомими і допустимими та будуть у подальшому досліджені у судових засіданнях суду першої інстанції.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.05.2021 року обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В подальшому ухвалами суду такий запобіжний захід було продовжено. Підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що обвинувачений може ухилятися від суду, перешкоджати встановленню істини по справі, незаконно впливати на потерпілу та свідків у вказаному кримінальному провадженні.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, судом першої інстанції в судовому засіданні не встановлено.

Окрім того, суд першої інстанції взяв до уваги те, що ОСОБА_7 , офіційно до затримання не був працевлаштований, що свідчить про відсутність у нього соціально - стримуючих факторів.

Наведені захисником дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей, являється учасником бойових дій не гарантують запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З такою думкою суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.

Ураховуючи наведене, є безпідставним доводи апелянта про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Як вбачається з клопотання про продовження строку тримання під вартою, таке відповідає вимогам ст. 199 КПК України, зокрема містить у собі короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 правову кваліфікацію кримінального правопорушення, виклад обставин, що дають підстави обвинувачувати ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини , посилання на ризики, передбачені ст. 177 цього Кодексу, та обґрунтування того, що такі продовжують існувати та не зменшилися , обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Доводи захисника обвинуваченого про те, що прокурором не наведені нові ризики передбачені КПК, які б унеможливили застосування більш м`якого запобіжного заходу є безпідставними, оскільки судом було належним чином перевірено та досліджено матеріали клопотання, дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також вмотивовані висновки та наведено обґрунтовані підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Наявність соціальних зв`язків, на які покликається захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі, зокрема те, що обвинувачений має постійне місце проживання, є обставинами, які враховуються при застосуванні, зміні, продовженні запобіжного заходу, вирішенні питання покарання, однак такі не є безумовною підставою для застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

З врахуванням зазначеного вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника обвинуваченого не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 листопада 2021 року, якою ОСОБА_7 продовжено запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: