Справа № 463/8633/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/940/21 Доповідач: ОСОБА_2
Судді Львівського апеляційного суду ОСОБА_3 , у провадженні за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_4 в інтересах особи, на майно якої накладено арешт, в межах провадження підозрюваної ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 04 серпня 2021 року про арешт майна.
06 вересня 2021 року колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів: ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , за наслідками розгляду вказаної апеляційної скарги, таку задоволено, а ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 04 серпня 2021 року про арешт майна скасовано й відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Львівського РУП №1 ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_7 про арешт майна.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання слідчого, колегія суддів дійшла висновку, що таке клопотання не відповідає вимогам статті 171 КПК України та розглянуто з порушенням вимог ст.172 КПК України.
З вказаним рішенням я не згідна, маю окрему думку та вважаю, що рішення слідчого судді є законним й обґрунтованим з огляду на таке.
Статтею 171 КПК України встановлено вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна та хто вправі звернутися з таким клопотанням до слідчого судді. Зокрема, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
У частині другій вказаної статті встановлено вимоги щодо змісту клопотання, яке подається саме слідчим, прокурором, зокрема у ньому повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
З аналізу наведеної статті вбачається, що законодавець у п.3 ч.2 ст.171 КПК України закріпив за слідчим, прокурором право вибору альтернативного переліку документів на майно, а саме документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або ж документи, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном. Таким чином, у разі долучення слідчим документів, які підтверджують право власності підозрюваної особи на майно, слідчий не зобов`язаний надавати суду документи, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження таким майном, зокрема, і третіми особами.
На моє переконання, клопотання слідчого СВ Львівського РУП №1 ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_7 , що погоджено з т.в.о. заступника керівника Галицької окружної прокуратури м.Львова ОСОБА_8 , відповідає вимогам, закріпленим ч.2 ст.171 КПК України, містить у собі усі необхідні відомості, що підтверджуються долученими до нього матеріалами.
Щодо мотивів прийнятого колегією суддів судового рішення в частині відсутності доказів факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди, слід зазначити, що Кримінальний процесуальний кодекс України не закріплює обов`язку слідчого, прокурора подавати такі докази при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, натомість такий обов`язок покладений ч.3 ст.171 КПК України на цивільного позивача у разі його звернення до слідчого судді з таким клопотанням.
Покликання в клопотанні на ч.2 ст.191 КК України є технічною опискою, яка сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні клопотання слідчого чи повернення такого останньому.
Відповідно до ч. 1, ч.2 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання. Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Таким чином, наведені вище норми кримінального процесуального закону не встановлюють обов`язкової участі власника майна при розгляді клопотання про арешт майна, до того ж з метою забезпечення арешту майна таке клопотання може розглядатися без повідомлення вказаних осіб.
Як вбачається з прохальної частини клопотання, слідчий просив проводити розгляд клопотання без участі власника майна, слідчого та прокурора, та в силу ч.2 ст.172 КПК України слідчий суддя розглянув вказане клопотання без повідомлення ОСОБА_5 та її захисника. Окрім цього, право особи-власника майна надати свої аргументи щодо безпідставності накладення арешту на майно було забезпечено шляхом апеляційного оскарження ухвали слідчого судді та участі захисників в судовому засіданні апеляційного суду, відтак не вбачаю порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
При вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, суд відповідно до положень частини 2 статті 173 КПК України, має враховувати наступне: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини 2 статті 170 КПК); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини 2 статті 170 КПК); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини 2 статті 170 КПК); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На моє переконання, слідчий суддя дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, врахував правову підставу накладення арешту на майно, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження й наслідки арешту майна для підозрюваної.
Суддя ОСОБА_3