Справа №487/7181/21
Провадження №1-кс/487/5856/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.10.2021 року м.Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві клопотання начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню №0000375 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
11.10.2021 начальник відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 в рамках здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, відомості щодо якого 13.08.2021 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000375, звернувся з клопотанням, в якому просив накласти у кримінальному провадженні арешт на тимчасово вилучене 09.10.2021 майно в ході обшуку автомобілі марки «ВАЗ-21103», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності (згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 25.04.2019 ) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та знаходився біля приватного будинку за адресою: Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул. Тімірязєва, 158, а саме: мобільний телефон марки «HUAWEI P smart +» з IMEI-1: НОМЕР_3 та IMEI-2: НОМЕР_4 із сім карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ України» із номером НОМЕР_5 . Визначити місцем зберігання речових доказів матеріали досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Підставою для внесення клопотання стало те, що вказане майно зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Прокурор до судового засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглянути клопотання за своєї відсутності, вимоги клопотання підтримав.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя доходить до таких висновків.

З матеріалів клопотання встановлено, що Першим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000375 від 09.10.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Миколаївської обласної прокуратури.Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу № 114 о/с від 19.02.2021 старший лейтенант поліції ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначений на посаду поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Вознесенського районного управління ГУ НП у Миколаївській області.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів», пункту 1 примітки до ст. 364 КК України, ОСОБА_4 є службовою особою правоохоронного органу, яка за спеціальним повноваженням здійснює функції представника влади.

Проте, нехтуючи взятими на себе обов`язками працівника правоохоронного органу, достовірно розуміючи, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю ОСОБА_4 скоїв умисне кримінально-каране діяння за наступних обставин.

Так, 08.10.2021 року о 23:59 до ЧЧ ГУНП в Миколаївській області з ЧЧ Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області надійшло повідомлення про те, що 08.10.2021 року приблизно о 22:30 до приймального відділення КП «КНП Вознесенська багатопрофільна лікарня» доставлений мешканець м. Вознесенська Миколаївської області ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із вогнепальним пораненням в області живота та в подальшому повідомлено чергового ТУ ДБР у м.Миколаєві.

09.10.2021 слідчими ТУ ДБР, у м. Миколаєві розпочато досудове розслідування та внесено відомості до ЄРДР № 0000375 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Під час проведення досудового розслідування встановлено, що 08.10.2021 старший лейтенант поліції ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відпочивав на території м. Вознесенськ Миколаївської області разом зі своїми знайомими та вживав спиртні напої.

Далі, 08.10.2021 близько 22:00 год. ОСОБА_4 , його співмешканка ОСОБА_6 , їх знайомі ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прибули за місцем мешкання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

В цей же час, зайшовши до коридору вказаного домоволодіння, де знаходився металевий сейф з табельною зброєю ОСОБА_4 , під час демонстрації ОСОБА_4 своєї табельної вогнепальної зброї, а саме пістолета Макарова НОМЕР_6 , який він має право зберігати за місцем проживання відповідно до наказу від 24.06.2021 № 794 «Про закріплення табельної вогнепальної зброї та постійне зберігання та носіння», у нього виник умисел на умисне вбивство ОСОБА_5 .

В подальшому, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті іншій людині, тобто вбивство, ОСОБА_4 , в порушення чинного законодавства України, відомчих нормативних актів щодо поводження з вогнепальною зброєю, дістав з металевого сейфу свою табельну вогнепальної зброю, а саме пістолет Макарова НОМЕР_6 .

Далі, ОСОБА_4 , тримаючи свою табельну вогнепальну зброю у руці, знявши пістолет із запобіжника, відвів затвор у крайнє заднє положення, тим самим дославши патрон до патронника, тримаючи вогнепальну зброю у руці, направив ствол у сторону ОСОБА_5 та натиснув на курок, поціливши у живіт ОСОБА_5 , спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого кульового поранення черевної порожнини з пораненням товстого та тонкого кишківника, брижі та лівої нирки.

В подальшому, з метою приховати вчинення вказаного кримінального правопорушення, ОСОБА_4 з ОСОБА_6 на автомобілі ВАЗ 21103 д.н.з. НОМЕР_1 , доставили ОСОБА_5 до приміщення КП «КНП Вознесенька БЛ ВМР» та вирушили до місця вчинення злочину за адресою: АДРЕСА_1 , де вчинили дії щодо приховування гільзи, розрядження зброї тощо.

Крім цього, 08.10.2021 після прибуття на виклик працівників Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, діючи умисно надав працівникам Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області неправдиві відомості щодо можливих обставин та місця вчинення кримінального правопорушення у відношенні ОСОБА_5 .

Таким чином, ОСОБА_8 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення свого умислу на злочин до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

У подальшому, 09.10.2021, в період часу з 08 год. 01 хв. по 08 год. 56 хв., на підставі заяви-згоди на проникнення до автомобіля ОСОБА_4 , з метою не допущення втрати речей та документів, що містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, майна і речей, які зберегли на собі сліди вказаного кримінального правопорушення, які мають значення для досудового розслідування, на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України проведено обшук в автомобілі марки «ВАЗ-21103», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності (згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 25.04.2019 ) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та знаходився біля приватного будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час проведення обшуку у зазначеному вище автомобілі виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «HUAWEI P smart +» з IMEI-1: НОМЕР_3 та IMEI-2: НОМЕР_4 із сім карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ України» із номером НОМЕР_5 , який поміщено до сейф пакету S1032540.

Постановою слідчого першого СВ (з дислокацією у м.Миколаєві) ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві, від 09.10.2021 вилучені речі визнано речовими доказами.

Відповідно до ч. 7 ст. 237 КПК України вилучені під час обшуку речі, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено (ст.167 КПК України).

Таким чином, вилучені слідчим речі є тимчасово вилученим майном, оскільки зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст.170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з вимогами ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, прокурором доведено, що зазначене у клопотанні майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Також доведена наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу та існує необхідність накладення арешту на це майно для забезпечення його збереження.

Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.

Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту може мати наслідком перешкоджання кримінальному провадженню та встановленню істини у ньому, шляхом знищення чи зміни вказаного майна.

Вказане у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість клопотання та наявність достатніх підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту цього майна.

На підставі викладеного, слідчий суддя дійшла висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 98, 131-132, 167, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Клопотання начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню №0000375 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене у ході проведення обшуку автомобіля марки «ВАЗ-21103», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та знаходився біля приватного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме: мобільний телефон марки «HUAWEI P smart +» з IMEI-1: НОМЕР_3 та IMEI-2: НОМЕР_4 із сім карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ України» із номером НОМЕР_5 .

Місцем зберігання речових доказів визначити матеріали досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя Заводського
районного суду міста Миколаєва ОСОБА_9