Дата документу 06.01.2022 Справа № 336/7456/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/7456/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/563/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2022 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24 листопада 2021 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Нестрянка, Оріхівського р-ну, Запорізької області, громадянина України, який має середню освіту, офіційно не працює, не одружений, на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей не має, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції (EASYCON),
обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24 листопада 2021 року, якою продовжений строк дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 23 січня 2022 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на інший більш м`який.

В обґрунтування своєї скарги обвинувачений зазначає, що він тривалий час перебуває під вартою (більше 14 місяців), за цей час його стан здоров`я погіршився. Він має постійне місце мешкання та зобов`язується з`являтись до суду.

Згідно з ухвалою суду, в провадженні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, ОСОБА_9 , у вчиненні злочинів передбачених ч.1 ст.121, ч.4 ст.296 КК України.
Ухвалою від 29 вересня 2021 року обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 28 листопада 2021 року включно.

Прокурор ОСОБА_7 заявила клопотання про продовження обвинуваченим раніше обраного запобіжного заходу, оскільки визначені ст.177 КПК України ризики, що були підставою для його обрання, не зникли.

Обвинувачені заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_10 просив змінити ОСОБА_8 запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки ризики, на які посилається сторона обвинувачення, є не доведеними, обвинувачений тривалий час утримується під вартою.

Захисник ОСОБА_11 , посилаючись на необґрунтованість ризиків та тривалий час перебування обвинуваченого під вартою, просив змінити ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на інший більш м`який.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_11 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про день, час та місце розгляду провадження повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд апеляційної без його участі, оскільки він перебуває у відпустці, доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримав та просив скаргу задовольнити.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого, на підтримання апеляційної скарги; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та вважала, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Наведені прокурором підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 доводи його захисника, інших обвинувачених та їх захисників, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
Із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, яке є нетяжким злочином.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення не зменшився та існує на цей час.
Суд врахував відомості про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, не працевлаштований, обвинувачується у кримінальному правопорушенні, вчиненому у період перебування в суді інших декількох кримінальних проваджень щодо нього. Отже, встановлений ризик є високим. 14 вересня 2021 року щодо ОСОБА_6 ухвалено вирок, яким він засуджений за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки ризики, які існували на момент застосування до останнього вказаного запобіжного заходу не зменшились.
Висновок суду першої інстанції не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.).
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшились, та інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Твердження апелянта про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися судом та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою, а доводи обвинуваченого про протилежне суперечать змісту самої ухвали.
Обраний стосовно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру діяння, яке йому інкримінуються.
В ухвалі зазначені обставини, з урахуванням яких суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.
Ці висновки суду першої інстанції апелянтом не спростовані з наданням відповідних доказів.
Судової тяганини з наявних матеріалів не убачається, дослідження доказів ще триває, як встановлено при апеляційному розгляді, судовий розгляд не завершений з об`єктивних причин.
Те, що обвинувачений має постійне місце мешкання, на думку колегії суддів, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки суттєво не зменшує встановленого ризику та в даному випадку не свідчить про достатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення його належної процесуальної поведінки.
Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні, та при апеляційному розгляді суду апеляційної інстанції таких відомостей не надано.
Отже, підстав для задоволення поданої апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24 листопада 2021 року, якою продовжений строк дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 23 січня 2022 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4