Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/598/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участі секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000102 стосовно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сущани, Олевського району, Житомирської області, громадянина України, освіта середня, не депутата, не працюючого, не одруженого, не інваліда, дітей на утриманні не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-
за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
07.03.2020 року, близько 22 год. 00 хв., ОСОБА_4 , знаходився за місцем свого проживання, де в цей же день та час у нього виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна з домогосподарства ОСОБА_5 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Цього дня, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в приміщення, ОСОБА_4 підійшов до домогосподарства вищевказаного будинку, де переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони залишаються непоміченими, через хвіртку, зайшов на подвір`я. Підійшовши до приміщення сараю, а саме вхідних дверей, переконавшись, що вони не були зачинені на замок, вийняв металевий штир та провернув дерев`яну защіпку, на яку вони були зачинені, відчинив таким чином двері та проник в середину приміщення сараю, де зберігались різні запчастини та інструменти, звідки таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме: молот бувший у використанні, вартість якого згідно висновку експерта № 1125/20-25 від 31.03.2020 року становить 233 грн. 75 коп., електродвигун бувший у використанні, вартість якого згідно висновку автотоварознавчої експертизи 020/050 від 25.03.2020 року становить 397 грн. 50 коп., а всього на загальну суму 631 грн. 23 коп., після чого з місця скоєння злочину зник та розпорядився вкраденим майном на власний розсуд. В результаті вчиненої крадіжки поєднаної з проникненням в приміщення потерпілому ОСОБА_5 було завдано матеріальний збиток на загальну суму 631 грн. 23 коп.
Прокурор у судовому засіданні просить суд при призначенні покарання обвинуваченому врахувати пом`якшуючі та обтяжуючі обставин і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років та на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , послідовно та в повній мірі підтвердив обставини вчиненого ним злочину, щиро розкаявся, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, у зв`язку з цим, просить суд не досліджувати докази, його позиція є добровільною та істинною, розуміє, що в разі оскарження вироку суду він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Від потерпілого ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи без його участі, міру покарання обвинуваченому просить обрати згідно чинного законодавства.
Виходячи з аналізу норм ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.
Враховуючи пояснення обвинуваченого, а також те, що в судовому засіданні він не оскаржує фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, у суду немає сумнівів в добровільності та правдивості його позиції, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, та дослідженням письмових матеріалів в частині, що стосуються речових доказів, висновків експертиз щодо вартості викраденого майна.
Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
За таких обставин суд вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення та кваліфікує дії останнього за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане із проникненням до приміщення.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 КК України цей Кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.
Частиною 1 ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Відповідно до ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Ефективність покарання визначається тим, наскільки воно є законним, обґрунтованим і справедливим. Правильне призначення покарання є не тільки важливим засобом боротьби зі злочинністю, а й запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими та іншими особами.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до вимог п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
Суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно з якими досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Так, вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а саме: ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності, негативно ставиться до вчиненого, на психіатричному та наркологічному обліку не перебуває та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, тому суд, з урахуванням думки прокурора, вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки зі звільненням від відбування основного покарання з випробуванням згідно із ст.ст. 75, 76 КК України, що відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого злочину з точки зору справедливості, розумності та достатності. При цьому суд зазначає, що враховуючи принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу, характеру вчинених дій, така міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень), а також достатньою для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою органом пробації довів своє виправлення.
Саме таке покарання, на думку суду, дасть можливість обвинуваченому ОСОБА_4 оцінити свої дії, стати на шлях виправлення, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», відповідатиме тяжкості кримінального правопорушення та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Цивільний позов не заявлявся.
Запобіжний захід по справі не обирався.
Як вбачається з матеріалів наданих прокурором у даному кримінальному провадженні проведено судово-товарознавчу експертизу, вартість якої складає 1307, 52 гривень. Вказані витрати документально підтверджені, отже, в порядку ст.124 КПК України, підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.
Долю речових доказів слід вирішити згідно до положень ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 50, 65 , 66, 67, ч.3 ст. 185 КК України ст.ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст.75КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік 6 (шість) місяців не вчинить нового злочину з покладенням на нього обов`язків передбачених п. п. 1, 2 ч. 1ст. 76 КК України:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації ;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнути з ОСОБА_4 витрати на залучення експерта для проведення під час досудового розслідування експертизи в розмірі 1307 грн. 52 коп.
Електродвигун та молот, які знаходяться на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_5 залишити потерпілому ОСОБА_5 .
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду

Суддя: ОСОБА_1