Справа № 450/2126/21 Провадження № 1-кп/450/39/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Пустомити клопотання захисника обвинуваченого про визнання доказів очевидно недопустимими, подане в кримінальному провадженні №0000041, внесене в ЄРДР 04.02.2021р., по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
в провадженні суду перебуває кримінальне провадження №0000041, в якому 20.01.2022р., та додатково 09.02.2022р., захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 подав через канцелярію суду клопотання про визнання очевидно недопустимими всіх письмових доказів, заявлених стороною обвинувачення в порядку ст.349 КПК України.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що такий близько 12:00 год 02.02.2021р., перебуваючи в торговому центрі «Епіцентр-К» №3 за адресом вул.Стрийська,30 с.Сокільники Львівського району Львівської області, здійснив крадіжку комплекту відеодомофону АТІS AD-480W Kit box з артикулом 30601751 вартістю 1 850,00 грн.

Однак, згідно витягу з ЄРДР кримінального провадження №0000041, відомості про вчинення даного правопорушення внесені до ЄРДР 04.02.2021р. з наступними даними: « 03.02.2021р. до відділу поліції звернувся ОСОБА_6 , який просить притягнути до відповідальності невідому особу, яка 03.02.2021р. о 18:31 год. в гіпермаркеті «Епіцентр-К» за адресом вул.Стрийська,30 с.Сокільники Пустомитівського району Львівської області, викрала комплект відеодомофону АТІS AD-480W Kit box з артикулом 30601751 . Сума збитків становить 1 850,00 грн.».

Тому вважає, що ОСОБА_4 інкриміновано вчинення подібного, але іншого злочину, вчиненого в «Епіцентр-К» за вказаним адресом, в інший день і час , дані про яке в ЄРДР внесені так і не були, що виключає можливість наявності письмових доказів в даному кримінальному провадженні.

Крім того зазначає, що ним здійснено перегляд CD-R диску, визнаного речовим доказом в даному кримінальному провадженні та встановлено, що в такому розташовано 23 файли, на яких відображені окремі фрагменти відеозаписів про переміщення двох невідомих осіб, за якими велось спостереження, з фіксацією перебування останніх в один і той час в різних взаємовиключаючих місцях, що свідчить про відсутність автоматичної відео фіксації та фрагментний монтаж відеозаписів на зазначеному диску. З цих підстав також просить визнати недопустимим протокол огляду CD-R диску.

Дане клопотання адвокат ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 повністю підтримали в судовому засіданні 17.02.2022р.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні даного клопотання із-за його безпідставності та надуманості. Стверджує, що наявність запису в реєстрі про вчинення невідомою особою злочину 03.02.2021р., на що посилається захисник, не є порушенням вимог КПК, так як будь-які відомості, внесені до ЄРДР, підлягають в подальшому перевірці. Зокрема, під час досудового розслідування було встановлено та підтверджено належними доказами, що ОСОБА_4 вчинив крадіжку 02.02.2021р., про що йому було оголошено підозру та в подальшому зазначено в обвинувальному акті.

Також вважає безпідставними твердження захисника про визнання недопустимим доказом протоколу огляду, оскільки згідно показів свідка ОСОБА_7 , даними в судовому засіданні, такий пояснив, що в результаті перегляду значної кількості відеозаписів за декілька днів йому вдалося встановити осіб, які вчинили 02.02.2021р. крадіжку, що зафіксовано шляхом виділення (нарізки) необхідних файлів.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, перевіривши доводи клопотань сторони захисту та заперечень сторони обвинувачення, приходить до наступного.

Конституційний Суд України у рішенні №12-рп/2011 від 20.10.2011 року у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення ч.3 ст.62 Конституції України зазначив, що визнаватися допустимими і використовуватися як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Аналіз положення ч.3 ст.62 Конституції України про те, що «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом», дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.

Кримінальний процесуальний закон не дає вичерпного переліку підстав, за наявності яких докази мають визнаватися недопустимими, а натомість надає право суду вирішувати питання їх допустимості чи недопустимості у порядку, передбаченому ст. 89 КПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду, суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Ч.1 ст.87 КПК України передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Виходячи з положень ч.1 ст.86 КПК України допустимість доказів - це придатність їх для використання у кримінальному процесі за формою. Вимогами допустимості доказів є законність джерела, способу отримання доказів, процесуальне оформлення ходу і результатів проведення слідчих дій, належний суб`єкт, що має право проводити процесуальні дії з отримання доказів.

Так, жоден доказ обвинувачення чи захисту не має наперед визначеної сили серед інших доказів, і такі докази, підлягають врахуванню судом на рівні з іншими доказами у справі.

Отже, для прийняття відповідного процесуального рішення, оцінка доказів повинна проводитися не тільки з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а і в їх сукупності, з врахуванням достатності та взаємозв`язку, без відокремлення один від одного, в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

З огляду на положення ст.ст.86, 87, 89, 290 КПК України, які встановлюють критерії допустимості доказів в межах кримінального провадження, враховуючи підстави, на які посилається захисник в своєму клопотанні, суд вважає клопотання захисника таким, що не підлягає задоволенню, оскільки очевидної недопустимості зазначених стороною захисту доказів на цій стадії судового провадження без дослідження їх у взаємозв`язку з іншими доказами, суд не вбачає, та вважає передчасним вирішувати питання про недопустимість доказів, оскільки вони підлягають дослідженню, оцінці і вирішенню питання щодо їх допустимості в порядку, визначеному ч.1 ст.89 КПК України. Тому в задоволенні клопотання сторони захисту слід відмовити.

Керуючись ст.ст.86,87,89,94,290,369-372,376 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про визнання очевидно недопустимими всіх письмових доказів, заявлених стороною обвинувачення в порядку ст.349 КПК України, відмовити.

Вирішити питання допустимості вказаних доказів в порядку, визначеному ч.1 ст. 89 КПК України, з урахуванням всіх досліджених судом доказів.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, прийняте за результатами розгляду справи.

Повний текст ухвали проголошено 21.02.2022р. о 11:30 год.

Суддя ОСОБА_1