Дата документу 08.11.2021 Справа № 337/4104/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/888/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №337/4104/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 03 березня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 31 серпня 2020 року приблизно о 18 годині, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись біля входу до ринку «Хортицький», за адресою: м.Запоріжжя, вул.Лахтінська, 10-А, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з кишені шортів таємно викрав належний ОСОБА_7 мобільний телефон «Xiomi Redmi 4А» вартістю 1400 грн., яким розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

07 січня 2021 року приблизно о 10 годині 30 хвилин ОСОБА_8 , знаходячись на ділянці місцевості біля будинку 29 по пр.Ювілейному у м.Запоріжжі (зі сторони перехрестя з вул.Лахтинською), маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, штовхнув руками ОСОБА_10 в передню частину тулуба, спричинив фізичний біль, після чого, шляхом ривку, заволодів майном, що належить ОСОБА_10 на загальну суму 876,67 грн., чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; за ч.2 ст.186 КК, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Йому призначено покарання

- за ч.2 ст.185 КК у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.186 КК у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 01 жовтня 2015 року остаточно призначено покарання у виді 4 років 4 місяців позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід, скасування арешту майна та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок змінити та призначити ОСОБА_8 менш суворе покарання. Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_8 повністю визнав свою провину, щиро покаявся, неодноразово вибачався перед потерпілими, які не наполягали на суворому покаранні та матеріальних претензій до нього не мали. Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні повністю вибачив ОСОБА_8 , просив суворо не карати, наполягав на тому, щоб застосувати до ОСОБА_8 покарання нижче від найнижчої межі санкції статті і остаточно призначити умовне покарання.

Заслухавши доповідь судді; з`ясувавши думку захисника та обвинуваченого, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив вирок залишити без змін; потерпілого, який вважав за потрібне вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія кримінальних правопорушень, доведеність винуватості ОСОБА_8 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому покарання колегія суддів виходила з наступного.

Визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних проваджень. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

На переконання колегії суддів, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання ґрунтується на наведених вимогах закону.

Так, мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, один з яких віднесено до тяжкого злочину; обставину, яка пом`якшує покарання визнання вини. Відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.

Також суд обґрунтовано прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого, який не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має міцних соціальних зв`язків, негативно характеризується. Також обвинувачений ОСОБА_8 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі. Будучи звільненим з місць позбавлення волі, обвинувачений ОСОБА_8 на шлях виправлення не став та знову вчинив нові кримінальні правопорушення в період умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання за попереднім вироком та під час судового розгляду відносно нього кримінального провадження.

Така стала поведінка обвинуваченого красномовно свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень та вказує на очевидне його небажання стати на шлях виправлення та перевиховання.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про наявність підстав для призначення йому покарання із застосуванням ст.69 КК не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду. Адже у відповідності до ч.1 ст.69 КК підставами призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визнані дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, та мають враховуватися в їх сукупності, а саме: а) наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; б) дані, які певним чином характеризують особу винного.

Проте у даному провадженні судом встановлено лише одну пом`якшуючу покарання обставину щире каяття.

Твердження захисника під час апеляційного розгляду про можливість застосування до обвинуваченого покарання менше від найменшої межі не знайшло свого підтвердження, оскільки застосування положень ст.69 КК обов`язково має відбуватись з урахуванням особи винного. Проте наявність у ОСОБА_8 чотирьох непогашених судимостей і вчинення ним нового кримінального правопорушення під час іспитового строку умовно-дострокового звільнення однозначно свідчать про неможливість призначення більш м`якого покарання.

Відтак, з урахуванням усіх обставин кримінального провадження та даних про особу обвинуваченого, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного судом покарання. Адже призначене судом покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, справедливим і таким, що не суперечить ст.65 КК, та з огляду на вимоги ст.50 КК відповідає основній його меті як заходу примусу.

Обставини, на які посилався в апеляційній скарзі захисник, за встановлених у справі обставин не можуть істотно вплинути на вирішення питання про призначення покарання.

Отже правових підстав вважати призначене обвинуваченому покарання явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає. Переконливих аргументів, які би ставили під сумнів наведені висновки районного суду в апеляційній скарзі не наведено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 03 березня 2021 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4