Категорія: арешт майнаДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

слідчого ОСОБА_7 ,
представника власника майна ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000157 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2021 року про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з клопотанням, яке погоджене прокурором Волинської обласної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, яке виявлено та вилучено 04.11.2021 в період часу з 10:04 по 12:56 в ході проведення обшуку в приміщенні автовагова Д-1, що за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Рованці, вул. Промислова, 15, право власності зареєстровано на ТОВ «Панхім-Інвест», в якому працює ОСОБА_9 , а саме на 55 пачок сигарет з надписом «ASTRU», грошові кошти в сумі 25 153 грн., 1 742 євро, 2 970 доларів США 30 фунтів, 200 франків та 300 злотих, а також мобільний телефон марки «Samsung» ІМЕІ 1) НОМЕР_1 , 2) НОМЕР_2 з двома сім-картками номери яких НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , які належать ОСОБА_9 , з метою збереження речових доказів, а також призначення відповідних судових експертиз, в рамках кримінального провадження № 0000157 від 20.05.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.199 ч.2 КК України.
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 5 листопада 2021 року вказане клопотання задоволено частково.
Накладено арешт на майно, яке виявлено та вилучено 04.11.2021 в період часу з 10:04 по 12:56 в ході проведення обшуку в приміщенні автовагова Д-1, що за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Рованці, вул. Промислова, 15, право власності зареєстровано на ТОВ «Панхім-Інвест», в якому працює ОСОБА_9 , а саме на 55 пачок сигарет з надписом «ASTRU», «мічені» грошові кошти в сумі 500 (п`ятсот) гривень, а також мобільний телефон марки «Samsung» ІМЕІ 1) НОМЕР_1 , 2) НОМЕР_2 з двома сім-картками номери яких НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , які належать ОСОБА_9 .
В апеляційній скарзі прокурор вважає рішення слідчого судді незаконним та необґрунтованим, оскільки при винесенні оскаржуваної ухвали слідчий суддя істотно порушив вимоги ст.ст. 370, 372 КПК України. Посилається на те, що вилучене під час проведення обшуку майно, визнано речовими доказами, оскільки відповідає критеріям зазначеним у ст.98 КПК України, а тому з метою збереження майна та проведення всіх необхідних слідчих дій на нього слід накласти арешт. Просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою клопотання слідчого задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, який виклав зміст ухвали слідчого судді та основні доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, представника володільця майна, який проти задоволення апеляційної скарги заперечив, пояснення слідчого, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.
Відповідно до ст.23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а відповідно до ст.26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень.
Відповідно до норм ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст.132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Згідно положень ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Виходячи з вищевказаних законодавчих принципів, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, в якому слідчий суддя з наведенням достатніх мотивів та посиланням на норми закону обґрунтував своє рішення щодо відмови у накладенні арешту на майно.
Як вбачається з матеріалів клопотання, СУ ГУНП у Волинської області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0000157 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.199 КК України.
Під час проведення обшуку 04 листопада 2021 року, який проведено на підставі ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня 2021 року, в приміщенні автовагова Д-1, що за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Рованці, вул. Промислова, 15, право власності зареєстровано на ТОВ «Панхім-Інвест», в якому працює ОСОБА_9 , вилучено майно, зазначене в клопотанні слідчого, в рамках досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.199 КК України.
У межах зазначеного кримінального провадження слідчий звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на вилучене під час проведення обшуку майно.
В той же час, в ході проведення обшуку, на думку апеляційного суду, окрім майна, яке має доказове значення та підлягало вилученню в межах даного кримінального провадження, органом досудового розслідування було вилучено майно, яке не може бути використано у якості доказу та не відповідає критеріям належності доказів.
Так, ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня 2021 року, надано дозвіл на проведення обшуку приміщення авто вагової Д-1, що за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Рованці, вул. Промислова, 15, право власності зареєстровано на ТОВ «Панхім-Інвест з метою виявлення, фіксації та вилучення речей та документів, які містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема фальсифікованих алкогольних та тютюнових виробів з підробленими марками акцизного податку, підроблених марок акцизного податку, грошових коштів отриманих від злочинної діяльності, мобільних телефонів за допомогою яких учасники злочинної групи обумовлювали деталі вчинення кримінальних правопорушень та способи їх маскування, чорнових записів та інших предметів та речей, що мають відношення до справи.
Підсумовуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що вилучене майно, а саме грошові кошти, фактично не містять на собі ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.199 КК України та не стосуються предмету доказування у даному кримінальному провадженні. Крім того стороною обвинувачення не доведено незаконність походження вказаних грошових коштів.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.
Згідно приписів ст.ст.94, 132, 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Згідно вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчий суддя у відповідності до положень ст.ст.170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірив наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно - грошових коштів в сумі 24 653 грн., 1 742 євро, 2 970 доларів США, 30 фунтів, 200 франків та 300 злотих, та прийшов до обґрунтованого висновку про не доведення слідчим необхідності арешту зазначеного майна, внаслідок відсутності обґрунтування мети та підстав у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна у відповідності до вимог ст.ст.170, 171 КПК України.
Аналіз клопотання слідчого про накладення арешту на майно та долучені до нього матеріали кримінального провадження дають підстави для висновку, що клопотання, в частині якого відмовив слідчий суддя, не відповідає вимогам закону, оскільки слідчим не було надано доказів, які б в достатній мірі підтверджували існування підстав для накладення арешту на це майно.
Наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи були предметом перевірки та розгляду слідчим суддею і підстав для їх задоволення не встановлено. Зазначені мотиви не дають підстав для зміни чи скасування ухвали слідчого судді.
Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 404-405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2021 року про накладення арешту на майно залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: