№ 1-кп/755/312/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" лютого 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002566 від 03.09.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, працюючого неофіційно пакувальником у НВПП «АНЕГ», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 22.08.2021 року, приблизно о 22 годині 15 хвилин, перебував за адресою: м. Київ, бульвар Праці 6, біля магазину «Пивторг», та в той час, між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 виникла бійка, у ході якої, у ОСОБА_5 випав його мобільний телефон марки Motorola ХТ2087-2 G9 Plus 4/128 GB Imei3555401 1 1352775. У подальшому, ОСОБА_6 , піднявши із землі вищезазначений мобільний телефон, поклав його на грудну клітку ОСОБА_5 та у цей час, у ОСОБА_3 виник протиправний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме вказаного мобільного телефону. Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, ОСОБА_3 , скориставшись сприятливими умовами для доведення свого протиправного умислу до кінця, впевнившись, що його дії є таємними для ОСОБА_5 , який в той час знаходився на землі, ОСОБА_3 підняв з грудної клітки потерпілого мобільний телефон марки Motorola ХТ2087-2 G9 Plus 4/128 GB Imei3555401 1 1352775 та поклав його до кишені кофти, в яку він був одягнений. Після цього, ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального проступку з викраденим майном зник та в подальшому, розпорядився ним на власний розсуд. Даною крадіжкою, ОСОБА_5 було завдано матеріального збитку на суму 3322,32 гривні.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину за ч. 1 ст. 185 КК України визнав у повному обсязі та показав, що дійсно 22.08.2021 року, приблизно о 22 годині 15 хвилин, він перебував за адресою: м. Київ, бул. Праці, 6, біля магазину «Пивторг», біля якого також знаходилися потерпілий ОСОБА_5 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та ОСОБА_6 . У подальшому, між ними виникла бійка, у результаті якої, у потерпілого випав мобільний телефон, який він, у свою чергу, таємно викрав, за обставин, викладених в обвинувальному акті, та пішов з ним додому і в подальшому, розпорядився ним на власний розсуд.Зазначив, що розуміє, що його дії були умисними, а всі обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце скоєння ним кримінального правопорушення, відповідають дійсності. У скоєному щиро каявся, жалкує про скоєне, прохав пробачення у потерпілого.

Покази обвинуваченого ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального проступку, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального проступку, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 18.10.2021 року та матеріалів, що характеризують особи обвинуваченого ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та дослідженими письмовими документами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), тому, знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 185 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до скоєного (щиро каявся, вину визнав у повному обсязі, прохав вибачення у потерпілого), особу обвинуваченого, а саме: на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, з урахуванням ставлення обвинуваченого до вчиненого (його щире каяття, вину визнав повністю), прохав вибачення у потерпілого, який зазначив у судових дебатах, що вибачає, зокрема, раніше не судимий, суд вважає, що ОСОБА_3 необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу. На погляд суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені не понесені.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим за ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день ухвалення вироку становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені не понесені.

Речовий доказ у кримінальному проваджені, а саме: мобільний телефон марки «Моторола ХТ2087-2», який знаходиться у спеціальному пакеті KIV2149989, який було вилучено в ході огляду місця події за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 2, що переданий на зберігання до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві повернути потерпілому ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити ОСОБА_3 , потерпілому та прокурору.

Суддя