Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

07 грудня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника адвоката ОСОБА_6 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000005 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 18 серпня 2020 року стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Костянтинівка Сарненського району РІвненської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, водія групи швидкого реагування ДА «Арсенал СТ-6» ТзОВ «Арсенал СТ», раніше не судимого, учасника бойових дій, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 18 серпня 2020 року ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України (далі - КК) на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.
Строк основного покарання у виді позбавлення волі ухвалено рахувати з моменту звернення вироку до виконання, а строк додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами - з моменту відбуття основного покарання.
Судом скасовано арешт, накладений на майно у межах цьому кримінального провадження.
Також вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Цим вироком, ОСОБА_5 - водій групи швидкого реагування ДП «Арсенал СТ-6» ТзОВ «Арсенал СТ» визнаний винним та засуджений за те, що він 06 січня 2019 року біля 23 години у темну пору доби, керуючи автомобілем ЗАЗ LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на 73 км + 600 м автодороги Городище-Рівне-Старокостянтинів в с. Немовичі Сарненського району Рівненської області з боку м. Сарни Рівненської області в напрямку м. Рівне з увімкнутим ближнім світлом фар зі швидкістю близько 40,0 км/год., що перевищує допустиму швидкість руху по умовах видимості дороги, яка повинна була становити 24,4-39,3 км/год., в порушення п.12.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306, згідно якого водій під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху повинен врахувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, проявив неуважність до дорожньої обстановки та неправильно її оцінив, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням автомобілем, допустив занос транспортного засобу з виїздом на зустрічну смугу руху, спричинивши зіткнення з зустрічним автобусом БАЗ А079.24, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , котрий рухався по зустрічній смузі руху. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ЗАЗ LANOS ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя в момент заподіяння, від яких помер на місці події.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить вказаний вирок змінити, звільнивши його на підставі ст.75 КК від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік без позбавлення права керування транспортними засобами.
На обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначив, що місцевий суд, призначаючи йому покарання, лише формально врахував обставини, які пом`якшують покарання, не взяв до уваги, що він позитивно характеризується за місцем проживання та місцем роботи, є потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, є учасником бойових дій, кримінальне правопорушення вчинив неумисно та перевищив допустиму швидкість лише на 700 м/год, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, не намагався уникнути відповідальності, добровільно відшкодував потерпілій завдана шкоду у розмірі 1000 доларів США.
Обвинувачений зазначив, що під час даної дорожньо-транспортної пригоди він також серйозно постраждав, тривалий час перебував на лікуванні.
Тому, ОСОБА_5 вважає, що наявні усі підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст.75 КК.
Також, на думку обвинуваченого, той факт, що порушення ним вимог Правил дорожнього руху не є грубим, тому до нього можна не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

У запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого потерпіла ОСОБА_10 просила апеляційний суд залишити вирок без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_4 про залишення вироку без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК, підтверджується зібраними у справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Згідно приписів ч.2 ст.50 ККи, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженими, так й іншими особами.
Відповідно до ст.65 КК, при призначенні покарання суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).
Водночас, місцевий суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання не дотримався цих вимог в повному обсязі.
Зокрема, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в частині не застосування щодо обвинуваченого інституту звільнення від відбування покарання з випробування є слушними і заслуговують на увагу.
Так, приписами ст.75 КК передбачено, що якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як вбачається із матеріалів провадження ОСОБА_5 вчинив необережний тяжкий злочин.
При цьому, місцевим судом було встановлено ряд пом`якшуючих покарання обставини - часткове добровільне відшкодування моральної шкоди, наявність в обвинуваченого статусу учасника бойових дій. Водночас відсутні обставини, які обтяжують покарання.
Крім того, колегія суддів враховує дані про особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується як за місцем проживання, так і за місцем роботи.
Також колегія суддів приймає до уваги, що під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненому злочині в повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому, зазначивши, що бажає і в подальшому відшкодовувати потерпілій завдану цим злочином моральну шкоду, однак, враховуючи його низький рівень заробітної плати, не в змозі одразу сплатити суму, на якій наполягає потерпіла.
Сукупність вказаних обставин, на переконання колегії суддів, свідчить про наявність підстав для застосування щодо обвинуваченого положень ст.75 КК.
Отже, місцевий суд при призначенні покарання ОСОБА_5 допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
За таких обставин, враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 - щире каяття, часткове відшкодування завданої шкоди потерпілій, та відсутність обтяжуючих покарання обставин, вищенаведені дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним правопорушення, яке хоча і відноситься до категорії тяжких злочинів, проте є вчиненим з необережності, апеляційний суд вважає, що виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, із звільненням його від відбування призначеного судом покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу.
Суд апеляційної інстанції приходить переконання, що таке покарання буде справедливим, відповідатиме вимогам закону, принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів, а покладення на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК дозволить здійснювати контроль з боку уповноваженого органу з питань пробації за поведінкою обвинуваченого.
Окрім того, із диспозиції ч.2 ст.286 КК вбачається, що додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами не є обов`язковим, цей вид покарання застосовується з урахуванням обставин кримінального правопорушення, його наслідків, та інших обставин, які можуть свідчити, що вказаний вид покарання буде сприяти попередженню скоєння нових злочинів.
Тому, враховуючи усю сукупність пом`якшуючих обставин, в тому числі й тих, що були встановлені при апеляційному розгляді, а також фактичні обставини даного кримінального провадження, зокрема те, що порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху не було грубим, перевищення дозволеної швидкості руху автомобіля було незначним, а матеріали провадження не містять відомостей про те, що ОСОБА_5 раніше притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, тому колегія суддів вважає за необхідне не призначати ОСОБА_5 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до переконання, що даний вирок, в силу вимог ст.408 КПК, підлягає зміні в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, а апеляційна скарга обвинуваченого частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408, 413, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 18 серпня 2020 року стосовно ОСОБА_5 змінити.

Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч.2 ст.286 КК України на три роки позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3