Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2780/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.539 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі судове провадження №278/2780/21 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 08 вересня 2021 року,
В С Т А Н О В И В:
Цією ухвалою задоволено подання начальника Житомирського РВ філії ДУ «Центр пробації» у Житомирській області та скасовано ОСОБА_7 звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено його для відбування покарання, призначеного вироком Богунського районного суду м.Житомира від 23.04.2020 у виді 2-х років обмеження волі.

Свої висновки суд першої інстанції мотивував систематичною неявкою засудженого ОСОБА_7 на реєстрацію до органу з питань пробації без поважних причин, що свідчить про невиконання ним обов`язків, встановлених вироком суду.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та просить її скасувати, а своїм рішенням матеріали клопотання направити на новий розгляд до Житомирського районного суду Житомирської області.

При цьому, звертає увагу, що причини пропуску реєстрації Житомирського РВ філії ДУ «Центр пробації» у Житомирській області є поважними через те, що уповноважений орган пробації не повідомляв його про обов`язок з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу, за якою адресою та в який проміжок часу. Крім того, в зв`язку із екстреною операцією на шийці бедра правої ноги у матері змушений був бути поруч з нею та доглядати її, так як матір не могла самостійно пересуватися, а також необхідністю коштів на проживання та забезпечення необхідних медикаментів, був вимушений їхати на заробітки, на реєстрацію з`являвся, але із запізненням на один-два дні. Окрім того, в зв`язку із встановленням карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, був обмежений в пересуванні та не міг своєчасно приїжджати до місця свого проживання. Посилаючись на зазначене, наголошує, що за час відбуття іспитового строку він визнає свою вину в тому, що не з`являвся для реєстрації до «Центру пробації», але він нових злочинів не скоював, до адміністративної відповідальності не притягався.

Вважає, що подання не доводить стовідсоткової винної поведінки засудженого, яка виражається у небажанні стати на шлях виправлення та грубого порушення умов іспитового строку. В свою чергу, в матеріалах відсутні прямі, достатні та належні докази, які б окремо або у своїй сукупності дали суду впевненість у неможливості його виправлення без реального відбуття покарання, навпаки, його попередня поведінка свідчить про те, що він зрозумів протиправність своєї поведінки, недопустимість злочинної діяльності, а також бажання виправитися.

Також, звертає увагу, що внесенню до суду подання про скасування звільнення засудженого від відбування покарання обов`язково передує письмове попередження про можливість такого скасування, однак, він письмово не попереджався про внесення до суду подання про можливість скасування звільнення від відбування покарання. Крім того, він був позбавлений Конституційного права на правову допомогу у захисті своїх прав під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги засудженого, перевіривши матеріали судового провадження №278/2780/21 та особової справи №31/2020, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.537 КПК України, питання про направлення звільненого від відбування покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком, вирішуються місцевим судом за правилами та процедурою, передбаченими ст.539 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.164 КВК України звільнені від відбування покарання з випробуванням зобов`язані: виконувати обов`язки, які покладені на них судом; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; з`являтися за викликом до зазначеного органу.

Згідно ч.ч.3, 4 ст.166 КВК України, у разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання, яке застосовується у разі невиконання засудженим хоча б одного з обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, за відсутності об`єктивних обставин, що фактично позбавляють засудженого можливості їх виконувати і документально підтверджені.

Згідно ч.2 ст.78 КК України та ч.1 ст.166 КВК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбуття покарання з випробуванням і суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

При скасуванні звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, суддя зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції врахував вищевказані вимоги закону при постановлені оскаржуваної ухвали, правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов до обґрунтованого висновку про достатність підстав для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_7 та направлення його для відбування призначеного покарання.

Як вбачається з матеріалів судового провадження №278/2780/21 та особової справи №31/2020, вироком Богунського районного суду м.Житомира від 23.04.2020 ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст. 263 КК України до 2 років обмеження волі. На підставі ст.75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання. (а.о.с.2-3)

28 травня 2020 року ОСОБА_7 був поставлений на облік до Житомирського РВ філії ДУ «Центр пробації» у Житомирській області. (а.о.с.7) У відповідності до письмових пояснень ОСОБА_7 , останньому роз`яснено порядок виконання вироку, покладених на нього відповідних процесуальних обов`язків, засуджений зобов`язався належно їх виконувати (процесуальні обов`язки, не вчиняти нових правопорушень, тощо), як і попереджений про наслідки невиконання цих обов`язків. Постановою про встановлення днів явки на реєстрацію від 18.06.2020 встановлені відповідні дні явки ОСОБА_7 до Житомирського РВ філії ДУ «Центр пробації» у Житомирській області. (а.о.с.16)

Разом з цим, в зв`язку з систематичної неявкою, ОСОБА_7 органом пробації неодноразово виносилося застереження у виді письмових попереджень про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання від 10.09.2020, 10.11.2020 (а.о.с.32, 38), з якими він був особисто ознайомлений. Наведене стало підставою для звернення до суду органу пробації з поданням від 10.112020 (а.о.с.39-40), про скасування звільнення з випробування засудженого ОСОБА_7 , за результатами судового розгляду якого ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 04.12.2020 (а.о.с.46) в його задоволенні відмовлено.

Натомість, як свідчать матеріали особової справи, після вище зазначених попереджень та звернення до суду органу пробації, засуджений ОСОБА_7 продовжив ухилятися від відбування призначеного покарання та не з`являтись вчасно для реєстрації до органу пробації, що стало підставами для застережень у виді письмових попереджень від 16.04.2021, 06.05.2021, 25.05.2021, 28.07.2021 (а.о.с.60, 68, 71, 78). Органом пробації 16.04.2021 направлено до суду відповідне подання (а.о.с.61-64), у задоволенні якої ухвалою суду від 25.06.2021 - відмовлено. (а.о.с.76) При цьому, не зважаючи на вище зазначені письмові попередження, проведені профілактичні і роз`яснювальні роботи щодо наслідків невиконання обов`язків, встановлених судом, направлень подань про скасування звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, останній знову ж таки не з`явився на реєстрацію до органу з питань пробації 2707.2021 та 10.08.2021. Вище наведене і стало підставою для органу пробації (встановлено факт системного свідомого порушення засудженим обов`язків, встановлених судом) повторного направлення подання від 18.08.2021 до суду першої інстанції, яке оскаржуваним рішення задоволено.

При цьому, як вбачається з оскаржуваного рішення, під час судового розгляду провадження в суді першої інстанції засудженим підтверджено своє систематичне невиконання обов`язку періодично з`являтись на реєстрацію до органу з питань пробації, встановленого вироком суду.

Апеляційний суд звертає увагу, що з огляду на викладене, враховуючи, що засуджений систематично не виконував покладених на нього судом обов`язків, неодноразово не з`являвся вчасно на реєстрацію до органу пробації, що не заперечувалось і самим засудженим в судовому засіданні суду першої інстанції, беручи до уваги те, що матеріали справи не містять доказів, які б переконливо підтверджували поважність неявок ОСОБА_7 до органу пробації для реєстрації, рівно як і не містять будь-яких повідомлень від останнього про неможливість з`явитися у встановлені графіком дні та час, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначене свідчить про небажання засудженого стати на шлях виправлення і необхідність направлення його для реального відбування покарання.

Посилання засудженого на відсутності відповідних доказів щодо неможливості його виправлення без реального відбуття покарання обґрунтовано спростовуються матеріалами провадження та особової справи, у тому числі і посилання останнього на те, що орган пробації не повідомляв його про обов`язок з`являтися на реєстрацію, за якою адресою та в який проміжок часу.

В свою чергу, посилання останнього на хворобу матері, запровадженням обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, неофіційне працевлаштування, переконливо не свідчать і не містять виключних відомостей на підтвердження обставин щодо існування поважних причин, які позбавляли засудженого можливості виконувати покладені на нього судом обов`язки, а саме належно з`являтися для реєстрації до органу пробації.

Одночасно, посилання ОСОБА_7 на те, що за даний період він не скоював нових кримінальних та адміністративних правопорушень, є позитивним фактором, але не спростовує вимоги дотримання останнім процесуальних обов`язків, порушення яких передбаченого диспозиціями ст.166 КВК України та ст.78 КК України. (виконання обов`язки, визначених законом та покладених на нього судом)

Порушень права на захист засудженого під час судового розгляду провадження судом першої інстанції, апеляційним судом не встановлено, за відсутності у ньому відповідних клопотань ОСОБА_7 про залучення до судового розгляду провадження захисника адвоката на безоплатній основі або договору про надання правової допомоги. При цьому, обов`язковості участі захисника в даному випадку не передбачено вимогами КПК України.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування не встановлено, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 08 вересня 2021 року, якою скасовано ОСОБА_7 звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено його для відбування покарання, призначеного вироком Богунського районного суду м.Житомира від 23.04.2020 у виді 2-х років обмеження волі, - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :