Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

14 вересня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілих ОСОБА_11 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000579 від 24 листопада 2019 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дубровицького районного суду Рівненської області від 28 травня 2021 року
стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Тумень Дубровицького району Рівненської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою-спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого, -
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Дубровицького районного суду Рівненської області від 28 травня 2021 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
Обрано запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу, але не більше, ніж на 60 днів, тобто до 26 липня 2021 року включно, з подальшим його утриманням у Державній установі «Рівненський слідчий ізолятор» (ухвалою Рівненського апеляційного суду від 20 липня 2021 року продовжено ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 днів до 17 вересня 2021 року).
Скасовано арешт на автомобіль марки "BMW", реєстраційний номер, НОМЕР_1 , накладений ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 26 листопада 2019 року.
Цивільний позов у кримінальному провадженні, пред`явлений потерпілою ОСОБА_9 до ОСОБА_6 та Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином - задоволено частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" на користь ОСОБА_9 25038,00 грн. моральної шкоди завданої злочином.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 500000,00 грн. моральної шкоди, завданої злочином.
Цивільний позов у кримінальному провадженні, пред`явлений потерпілим ОСОБА_10 до ОСОБА_6 та Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином - задоволено частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" на користь ОСОБА_10 25038,00 грн. моральної шкоди, завданої злочином.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 500000,00 грн. моральної шкоди, завданої злочином.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експертів на загальну суму 7927,78 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду, 24 листопада 2019 року, приблизно о 00 год. 24 хв., ОСОБА_6 у темну пору доби, керуючи автомобілем марки ВМW 530D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Поштовій, зі сторони вул. Воробинської в м. Дубровиця Рівненської області у напрямку нерівнозначного нерегульованого перехрестя вулиць Шевченка-Поштової. Одночасно, по вул. Шевченка в м. Дубровиця рухався автомобіль марки РЕUGЕОТ 405, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , котрий наближався до вищевказаного перехреcтя проїзних частин по головній дорозі, зі сторони вул. Макарівської у напрямку вул. Воробинської м.Дубровиця. В цей час ОСОБА_6 , наближаючись автомобілем марки ВМW 530D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Поштовій в м. Дубровиця Рівненської області, яка є другорядною, до перехрестя нерівнозначних доріг, в порушення вимог пункту 16.11 Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, маючи об`єктивну можливість своїми односторонніми діями забезпечити безпеку дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не впевнився, що його дії будуть безпечними та не створять небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпеки дорожнього руху, перед початком виїзду на перехрестя не переконався у безпеці виконання даного маневру, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», не зупинився перед перехрестям, а продовжив свій рух, не надавши переваги у русі на першочерговий проїзд перехрестя автомобілю марки РЕUGЕОТ 405, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який наближався до нерегульованого перехрестя проїзних частин по головній дорозі, а раптово та в безпосередній близькості виїхав на смугу руху даного транспортного засобу, де допустив зіткнення з ним, водій якого був позбавлений технічної можливості цього уникнути по незалежних від нього технічних причинах.
В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки РЕUGЕОТ 405, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради, а транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.
Порушення ОСОБА_6 вимог пункту 16.11 Правил дорожнього руху, який вимагає від водія на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі, дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, знаходяться у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, покликається на невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості.
Вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 формально враховано обставини, які пом`якшують покарання та не взято до уваги те, що йому може бути призначене покарання, не пов`язане з позбавленням волі, оскільки він позитивно характеризується за постійним місцем проживання, щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, вибачився перед потерпілими. Усвідомив наслідки вчиненого кримінального правопорушення, частково відшкодував завдану шкоду, раніше не судимий, на момент ДТП перебував за кермом тверезий.
Звертає увагу, що з моменту вчинення ДТП і по даний час (більше півтора року) ОСОБА_6 не вчинив жодного правопорушення, не притягувався ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності, що свідчить про те, що він став на шлях виправлення, усвідомив негативність свого вчинку і він не є особою, небезпечною для суспільства.
Зазначає, що суд не взяв до уваги висновок органу пробації, відповідно до якого виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства.
Просить змінити вирок Дубровицького районного суду Рівненської області від 28 травня 2021 року стосовно ОСОБА_6 .
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки.
В запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілих вказує на її безпідставність та необґрунтованість.
Зазначає, що на думку потерпілих, суд при призначенні покарання обрав ОСОБА_6 найбільш м`яке покарання, яке було можливе в межах санкції статті, що інкримінувалась.
Загибель сина для батьків та брата для сестри стала страшним потрясінням, бо вони не можуть оговтатись від цієї трагедії до теперішнього часу, у зв`язку з жахливою дорожньо-транспортною пригодою, яка сталась з вини обвинуваченого. Ці події змінили звичайний ритм життя, спричинили ряд негативних наслідків та спричиняють батькам душевні страждання.
На думку сторони обвинувачення, та обставина, що обвинувачений через тривалий проміжок часу після ДТП переказав потерпілим частку грошей в сумі 1000 грн. у рахунок відшкодування завданої злочином шкоди, не є достатньою підставою для пом`якшення призначеного покарання.
Вважають, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого.
Просить апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду без зміни.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника і обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, потерпілих, представника потерпілих, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, в апеляційній скарзі не оскаржується, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, тому вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Разом з тим, переглядаючи вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повному обсязі дотримався вимог закону щодо основних засад призначення покарання.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
За правилами ст. 65 КК України, суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст. 50 КК України мети покарання ? кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, зобов`язують суд при призначенні покарання належним чином враховувати ці встановлені законом критерії.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про призначення покарання в межах санкції статті чи частини статті, яка передбачає відповідальність за інкримінований злочин, можливість призначення більш м`якого покарання (ст. 69 КК України), застосування чи незастосування ст. 75 КК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, обираючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, суд першої інстанції врахував обставини вчинення злочину, суспільну небезпечність вчиненого злочину, який хоча і вчинений з необережності, проте відноситься до категорії тяжких злочинів, незворотність тяжких наслідків вчиненого діяння смерть людини, особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, на "Д" обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, неодружений, не працює, хоча наділений для цього об`єктивними можливостями. Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 , судом визнано часткове добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено. Судом також враховано оцінку скоєному та ставлення до скоєного обвинуваченого ОСОБА_6 , який визнавши свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, надав показання щодо обставин кримінального правопорушення, частково надавав матеріальну допомогу потерпілій стороні на лікування та поховання ОСОБА_12 в сумі 55000,00 грн. Не залишено без оцінки суду і категоричну думку потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо максимального і найсуворішого покарання обвинуваченому.
Врахувавши вказані обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку про доцільність призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, яке він повинен відбувати в умовах ізоляції від суспільства, з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на відповідний строк.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недостатність підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням. При цьому суд першої інстанції правильно виходив, зокрема, з суспільної небезпечності злочину та наслідків діяння, оскільки злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК України, хоча і є злочином, вчиненим з необережності, однак відноситься до злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту, полягає в тому, що вчинюється джерелом підвищеної небезпеки, а саме транспортним засобом і в даному випадку призвів до непоправних наслідків у виді смерті потерпілого, що стосуються охоронюваної державою найважливішої соціальної цінності життя і здоров`я людини; грубому порушенню ПДР, які він як водій повинен неухильно виконувати, оскільки його право на керування транспортним засобом з іншого боку покладає на нього обов`язок користуватися вказаним правом без завдання шкоди правам інших осіб.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого щодо наявності підстав для застосування положень ст. 75 КК України стосовно ОСОБА_6 є необґрунтованими.
Поряд з цим, колегія суддів, звертає увагу на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який повністю визнав себе винним, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, частково відшкодував завдану шкоду, наскільки мав фінансову можливість, як наголошує сторона захисту, відсутність обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після вчинення ДТП, який після подій, які мали місце 24 листопада 2019 року, ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності не притягувався, що вказує на те, що він не є особою, небезпечною для суспільства.
Судом звернуто увагу і на те, що обвинуваченим не оспорювались суми задоволених цивільних позовів потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_6 на їх користь по 500000,00 грн. кожному в рахунок моральної шкоди, завданої злочином.
При цьому суд бере до уваги, що щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які їй ставляться у провину, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, який дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність, що, зокрема, виражається і в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений неодноразово наголошував, що він дуже розкаюється у вчиненому, не хотів, щоб так сталось, просив вибачення у потерпілих, допомагав матеріально, відшкодував 55 000 грн., і готовий надалі допомагати, і все робити, щоб вони його вибачили. Захисник також стверджував, що обвинувачений неодноразово звертався до потерпілих і намагався в силу своїх можливостей, так як підробляє на сезонних заробітках, відшкодувати завдану шкоду, однак спільної мови вони не знайшли.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції належної оцінки не надав вказаним обставинам при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .

З огляду на викладене, призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції основне покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років хоча і не виходить за межі, встановлені санкцією зазначеної частини статті, однак за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок суворості, а тому колегія суддів вважає за необхідне пом`якшити обвинуваченому покарання, призначивши мінімальне основне покарання з призначенням додаткового покарання на максимальний строк, передбачене ч.2 ст. 286 КК України.

На думку колегії суддів, саме таке покарання, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання.
За таких обставин, колегія суддів, керуючись ст. 408 КПК України, вважає за необхідне вирок суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, змінити і таким чином частково задовольнити вимоги поданої захисником в інтересах обвинуваченого апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Дубровицького районного суду Рівненської області від 28 травня 2021 року стосовно ОСОБА_6 змінити в частині призначення покарання.
Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
У решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим ОСОБА_6 у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3