У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000423, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14 червня 2021 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Снігурівка Снігурівського району Миколаївської області, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_7 , вирок відносно якого не оскаржується.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8 ,
захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_9 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14 червня 2021 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і йому призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
Ухвалено, на підставі ст. ст. 75, 104 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, із покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції, в частинні визнання ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким виправдати ОСОБА_5 у пред`явленому йому обвинуваченні.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 наголошує на тому, що жоден із доказів, який покладено судом в основу обвинувального вироку, не містить інформації про причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень.
Вважає, що визнання провини іншим обвинуваченим ОСОБА_7 не може бути підставою для визнання ОСОБА_5 винним.
Окрім того, відзначає, що показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які були присутніми при проведенні певної слідчої дії за участю неповнолітнього ОСОБА_5 , без надання оцінки самій слідчій дії, з огляду на законність її проведення, належність та допустимість як доказу, не можуть вважатись належними та допустимими доказами. Більш того, про проведення будь-яких слідчих дій з неповнолітнім ОСОБА_5 у вироку суду не зазначено, а за участю захисника такі дії не проводились.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

16.04.2020 р., у вечірній час, неповнолітній ОСОБА_7 , попередньо домовившись з неповнолітнім ОСОБА_5 , з корисливих мотивів, прийшли до господарського приміщення, розташованого напроти будинку АДРЕСА_2 , належного потерпілій ОСОБА_12 , де збили навісний замок дверей, проникли до середини приміщення, звідки таємно викрали літрову банку меду вартістю 150 грн. та ліхтарик вартістю 300 грн. З викраденим майном обвинувачені з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим майном за власним розсудом, чим спричинили потерпілій ОСОБА_12 майнової шкоди в розмірі 450 грн.
23.04.2020 р., у вечірній час, неповнолітній ОСОБА_7 , попередньо домовившись з неповнолітнім ОСОБА_5 , з корисливих мотивів вирішили вчинити крадіжку будь-якого цінного майна з приміщення продовольчого магазину, належного ФОП « ОСОБА_13 », розташованого по АДРЕСА_1 . Шляхом пошкодження віконної металевої решітки та вікна, неповнолітні обвинувачені проникли до приміщення магазину, звідки таємно викрали належні ОСОБА_14 продукти харчування та інтимні товари на загальну суму 10 849,90 грн. З викраденим майном неповнолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_5 залишили місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном за власним розсудом, чим спричинили ОСОБА_14 майнової шкоди на зазначену суму.
Дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, органом досудового розслідування неповнолітній ОСОБА_5 обвинувачувався у тому, що він, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , у вечірній час, підійшли до вхідних дверей приміщення гаражу, належного ОСОБА_15 та розташованого напроти будинку АДРЕСА_3 , де збили навісний замок з вхідних дверей та проникли у приміщення, звідки таємно викрали належні ОСОБА_15 інструменти на загальну суму 600 грн. З викраденим майном неповнолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , залишили місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном за власним розсудом, чим спричинили ОСОБА_15 майнової шкоди на зазначену суму.
Дослідивши матеріали кримінального провадження суд першої інстанції дійшов висновку, що надані стороною обвинувачення докази не підтверджують винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_5 у скоєнні вказаного епізоду крадіжки, у зв`язку із чим виключив даний епізод з пред`явленого обвинувачення.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку. Дії обвинуваченого кваліфіковані вірно за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.

З приводу доводів апелянта про недоведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, апеляційний суд виходять з наступного.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_5 , який в ході судового розгляду відмовився від дачі показів в силу ст. 63 Конституції України, його вина в скоєному кримінальному правопорушенні підтверджується доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.
Так, судом першої інстанції допитано обвинуваченого ОСОБА_7 , який показав, що у квітні 2020 року він зустрівся з ОСОБА_5 , з яким підтримував дружні стосунки, та вони вирішили проникнути у сарай, який розташований у центрі селища, з метою викрадення майна. За допомогою труби збили петлі навісного замка проникли всередину приміщення, звідки таємно викрали одно літрову банку меду та ліхтар жовтого кольору. З викраденим майном з місця скоєння злочину зникли, прийшли за місцем його проживання по АДРЕСА_4 , де залишили ліхтарик для користування, а мед поступово з`їли.
Приблизно через тиждень, знову зустрівся з ОСОБА_16 та вони разом вирішили здійснити крадіжку з продовольчого магазину розташованого по АДРЕСА_5 , для чого у вечірній час, разом прийшли за вказаною адресою. На задньому дворі магазину розбили верхнє пластикове вікно, однак через нього не змогли проникнути у зв`язку з його маленькими розмірами. Тоді він зняв металеву решітку з іншого вікна, вийняв скло, після чого обвинувачений ОСОБА_5 проник до приміщення магазину та через деякий час, через вікно, почав подавати йому пакети з викраденим майном, які він відносив від приміщення магазину. Один з пакетів містив 6 пляшок пива ємністю по 2,5 літра, які він відніс до кущів та сховав там. Після того, як ОСОБА_5 подав усі пакети з викраденим майном, вони разом вирішили їх віднести до квартири АДРЕСА_6 , яка раніше належала сім`ї ОСОБА_17 , та на той час була нежитловою, у зв`язку з чим була відчиненою. Викрадене майно вони залишили у ванній кімнаті вказаної квартири та періодично, кожен із них по потребі забирав для використання викрадене майно. Особисто собі він узяв чай каву, цукерки в асортименті, та інше майно. В один із приходів він виявив відсутність будь-яких слідів перебування там викраденого майна.
Потерпіла ОСОБА_14 в судовому засіданні показала, що 24.04.2020 р., прийшовши до магазину по АДРЕСА_5 , власницею якого вона є, вони разом з чоловіком побачили, що у підсобному приміщенні розбите віконне скло, з іншого вікна виставлена залізна решітка та частина товарів на загальну суму 10 849 грн. була відсутня. У той же день, її чоловік засклив вікно, вона зробила ревізію та продовжила торгівлю у магазині. 27.04.2020 р., її чоловік викликав поліцію за фактом крадіжки, та у цей же день їй була повернута частина викраденого майна на загальну суму 835,30 грн. Товар упізнала за цінниками які залишилися на ньому, написані нею власноручно.
Свідок ОСОБА_18 надав показання аналогічні показанням потерпілої ОСОБА_14 та додав, що виявивши сліди крадіжки у магазині його дружини він вирішив одразу не викликати поліцію, оскільки не довіряє працівникам правоохоронних органів, у зв`язку із чим, самостійно за допомогою аналізу асортименту викраденого майна, шляхом опитування неповнолітніх в населеному пункті, встановив особи обвинувачених після чого 27.04.2020 р. викликав поліцію. По приїзду, працівники поліції опитали ОСОБА_5 у присутності двох понятих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , який зізнався у скоєнні крадіжки з магазину та вказав на осіб які здійснювали крадіжку разом з ним. Неповнолітній ОСОБА_5 розповів працівникам поліції, що крім того, викрав з підсобки пиво в упаковках, яке заховав неподалік на смітнику який утворився на місці котловану виритого під побудову дитячого садочка, де було знайдено 6 пляшок пива в упаковці.
Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 повідомили відомості, які їм стали відомі зі слів обвинуваченого ОСОБА_5 , повідомлені в ході проведення слідчих дій в магазині, належному потерпілій ОСОБА_14 , зокрема спосіб вчинення крадіжки та осіб, які були з ним присутні в ході скоєння крадіжки, а також місце схованки викраденого майна у котловані неподалік, де слідчо-оперативна група віднайшла за вказівкою ОСОБА_5 1 упаковку пива, належну потерпілій.
Свідок ОСОБА_21 суду показав, що він є дядьком неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , яким фактично він опікувався за відсутністю його матері, яка на той час була у від`їзді. 27.04.2020 року до нього зателефонував сусід по кімнаті його племінника та повідомив, що приїхала поліція та обвинувачує його племінника ОСОБА_22 у вчиненні крадіжки з магазину. Коли приїхав за місцем проживання у с. Засілля, то, разом зі слідчим, зайшов у кімнату, де проживає ОСОБА_22 та побачив там рюкзак з речами який йому не належав. У рюкзаку знаходилася велика кількість цукерок, кава чай, ліхтарик жовтого кольору. Майно наявне у рюкзаку слідчий вилучив та описав. Раніше вказаних речей він у свого племінника не бачив. На цукерках були наклеєні цінники як у магазині тому вирішив що мала місце крадіжка.

Вказані відомості об`єктивно узгоджуються з даними протоколу огляду місця події від 27.04.2020 р., проведеного у магазині по АДРЕСА_5 , у якому зафіксовані спосіб скоєння крадіжки та спосіб проникнення до приміщення, а також відомостями, які містяться у витягах з єдиних державних реєстрів, договорі оренди приміщення, акті інвентаризації від 01.05.2020 р. та протоколі огляду предметів, виданих свідком ОСОБА_21 , від 27.04.2020 р.
Крім наведених доказів, вина обвинуваченого ОСОБА_5 підтверджується протоколом огляду місця події від 17.04.2020 р., у якому зафіксовано відомості про обставини кримінального правопорушення, зафіксовані зі слів потерпілої ОСОБА_23 , а також даними протоколу огляду від 27.04.2020 р., у якому зафіксовано огляд об`єктом якого був ліхтарик жовтого кольору, добровільно виданий ОСОБА_21 .

Апеляційний суд не вбачає підстав ставити під сумнів показання обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки під час розгляду провадження в суді першої інстанції він досить чітко, послідовно та детально розповів про обставини вчинення кримінального правопорушення. Більш того, будь-яких мотивів для обмовляння обвинуваченого ОСОБА_5 ані самим обвинуваченим, ані його захисником не наведено.

З приводу доводів апелянта про недопустимість показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , оскільки відомості, які стали їм відомі отриманні в ході проведення незаконної слідчої дії, апеляційний суд доходить наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 97 КПК України, показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи.
Таким чином, показаннями з чужих слів буде твердження про існування певного факту, який особа не сприймала особисто, а дізналася про нього зі слів іншої особи.
Згідно із правовою позицією, викладеною, зокрема, у рішенні Верховного Суду від 19.11.2019 р. у справі № 441/845/17, для визначення того, чи є показання, в яких передаються висловлювання іншої особи, показаннями з чужих слів у значенні статті 97 КПК, необхідно встановити, чи надаються або використовуються ці висловлювання іншої особи для доведення існування того факту, про який стверджується в цьому переданому висловлюванні. Показання, які містять висловлювання іншої особи, надані з іншою метою, наприклад, для доведення того, що інша особа висловилася саме так за певних обставин, не можуть вважатися показаннями з чужих слів відповідно до статті 97 КПК, оскільки у такому разі вони є повідомленням про факт висловлювання, який свідок безпосередньо спостерігав.
Зі змісту показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вбачається, що вони відносяться до обставин кримінального провадження, повідомлених ОСОБА_5 , які свідки безпосередньо сприймали і які логічно узгоджуються та доповнюють інші відомості з приводу обставин події кримінального правопорушення, а відтак не можуть вважатись неналежними та недопустимими.
Більш того, показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не викликають жодних сумнівів, оскільки за своїм змістом вони відтворюють обставини, а також повністю узгоджуються як між собою, так і з іншими доказами винуватості ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 3 ст. 185 КК України.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд доходить висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 , у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаній з проникненням у інше приміщення, вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб, доведена належними та допустимими доказами, які не викликають сумніву та у своїй сукупності свідчать про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення поза розумним сумнівом.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б були підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку не виявлено, оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14 червня 2021 року відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 , без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3