ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 533/831/21 Номер провадження 11-кп/814/359/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні № 0000224 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 24 грудня 2021 року,

встановила:
Цією ухвалою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Панасівка Козельщинського району Полтавської області, громадянину України, не працюючому, не одруженому, зареєстрованому та проживаючому за адресою АДРЕСА_1 , не судимому,
обвинуваченому за ч.4 ст. 27 ч.3 ст. 152, ч.1 ст. 304, ч.3 ст. 136 КК України,
продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 21.02.2022 включно.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що 29.04.2021 о 22 годині під час вживання алкогольних напоїв із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 , скориставшись безпорадним станом ОСОБА_11 , яка після вживання алкоголю не усвідомлювала свої дії, достовірно знаючи про її неповнолітній вік, спільно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перенесли ОСОБА_11 в автомобіль ВАЗ-2103 д.н.з. НОМЕР_1 . Після цього, ОСОБА_8 шляхом умовляння схилив ОСОБА_9 вчинити щодо ОСОБА_11 дії сексуального характеру із вагінальним та анальним проникненням в тіло з використанням геніталій, без її добровільної згоди.

Піддавшись на вмовляння ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , використовуючи безпорадний стан потерпілої ОСОБА_11 , викликаний вживанням алкоголю, без її згоди, вступив з нею в такі статеві зносини.

В подальшому ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що ОСОБА_11 перебуває в небезпечному для життя стані, викликаному алкогольним отруєнням, проявив байдужість, не повідомив про небезпечний для життя стан заклади медичної охорони здоров`я чи медичних працівників для надання своєчасної медичної допомоги, залишив потерпілу у безпорадному стані, в результаті чого, через отруєння алкоголем настала смерть ОСОБА_11 .

Такі дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.1 ст. 304 КК України як втягнення неповнолітнього ОСОБА_9 у протиправну діяльність; за ч.4 ст. 27 ч.3 ст. 152 КК України як підбурення неповнолітнього ОСОБА_9 до вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних з проникненням в тіло ОСОБА_11 з використанням геніталій без добровільної згоди потерпілої; за ч.3 ст. 136 КК України як бездіяльність, яка виразилася у неповідомленні про небезпечний для життя стан ОСОБА_11 належним установам чи особам, що спричинило настання смерті потерпілої.

Продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд мотивував наявністю обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочинів, зокрема особливо тяжкого, тяжкістю покарання і наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, врахував вік, міцність соціальних зв`язків та роль обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень.

На ухвалу суду захисник подала апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Змінити мотивувальну частину ухвали, а саме: виключити посилання суду про те, що ОСОБА_9 визнав свою причетність до вчинення злочину, який йому інкримінується і за тих обставин, що викладені в обвинувальному акті.

Свої вимоги захисник мотивувала відсутністю доводів щодо обгрунтованості підозри та недоведеністю наявності зазначених ризиків.

Вказала, що ОСОБА_8 співпрацював зі слідством і співпрацює з судом, під час перебування під домашнім арештом не порушував умови застосування запобіжного заходу та визначені обов`язки, з`являвся за викликами, а також має міцні соціальні зв`язки, проживає з батьками, братом та своєю нареченою, раніше не судимий, позитивно характеризується.

Вважає, що під час продовження запобіжного заходу не враховано стан здоров`я обвинуваченого, зокрема наявність численних захворювань.

Стверджує, що продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою суд не визначив альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, у той час як попередніми ухвалами визначався, що свідчить про те, що більш м`який запобіжний захід все ж таки може забезпечити належну поведінку обвинуваченого. При цьому вважає, що не визначення застави в ухвалі суду погіршує становище обвинуваченого.

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржували.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційної скарги, прокурора, який просив залишити ухвалу без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Апеляційним судом встановлено, що на розгляді суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження № 0000224 за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч.3 ст. 152 КК України, ОСОБА_8 за ч.4 ст. 27 ч.3 ст. 152, ч.1 ст. 304, ч.3 ст. 136 КК України, ОСОБА_10 за ч.3 ст. 136 КК України. В судовому засіданні 24 грудня 2021 року суд першої інстанції постановив ухвалу про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 21.02.2022.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним стороною обвинувачення.

За змістом кримінального процесуального закону (ст.199 КПК України), при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує матеріали провадження на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку розгляду справи і тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший запобіжний захід, тощо.

Суд першої інстанції, оцінивши в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, постановив ухвалу з дотриманням приписів статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України.

Ухвалюючи рішення, суд врахував положення наведених вище норм процесуального закону та дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тому, враховуючи тяжкість злочинів, інкримінованих ОСОБА_8 та даних про його особу, встановлених судом першої інстанції, суд дійшов правильного висновку про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому було враховано, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кількох злочинів, зокрема особливо тяжкого, за наявності обтяжуючої обставини: вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, характер вчинених злочинів, а також те, що обвинувачений не одружений, не працює, а проживання з батьками, братом і нареченою не є достатнім стримуючим фактором, який би запобіг переховуванню обвинуваченого.

До того ж, під час судового розгляду ОСОБА_8 заперечив свою причетність до інкримінованих кримінальних правопорушень.

Окрім цього, у разі визнання ОСОБА_8 винуватим, йому загрожує покарання до 12 років позбавлення волі. Такі обставини дають достатні підстави вважати, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Тобто, суд правильно врахував можливе покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, оскільки відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків.

Доводи захисника про те, що обвинувачений позитивно характеризується, не зменшують ризиків у кримінальному провадженні.

Твердження захисника про наявність у обвинуваченого захворювань не підтверджено, так як матеріали провадження не містять будь-яких відомостей про неможливість утримувати обвинуваченого під вартою за станом здоров`я та учасниками провадження таких доказів не надано.

При цьому, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні діяння, внаслідок якого померла потерпіла, суд першої інстанції правильно не визначив розмір застави.

З огляду на вказане, обвинуваченим та захисником не наведено переконливих підстав для скасування запобіжного заходу.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості ухвали є неспроможними.

Разом з цим, необхідно зазначити, що суд на даній стадії розгляду провадження не може надавати оцінку будь-яким доказам, у тому числі щодо виключення з ухвали місцевого суду посилання на певні обставини кримінального правопорушення, встановлених судом, зокрема щодо визнання ОСОБА_9 своєї причетності до злочину.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні, а тому у задоволенні апеляційної скарги захисника необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 405, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 24 грудня 2021 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4