Справа № 369/4400/21
Провадження № 1-кп/369/1451/21
В И Р О К
іменем України
06.10.21 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарях: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000183 від 01 березня 2021 року за обвинуваченн ям ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Алдан Російської Федерації, українця, громадянина України, який має середню-спеціальну освіту, пенсіонер, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК України),

встановив:

28 лютого 2021 року, близько 18:52 год., водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-2105», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю близько 20-30 км/год, на освітленій проїзній частині вул. Соборна, навпроти будинку № 10, в межах с. Петропавлівська Борщагівка Бучанського району Київської області, в напрямку м. Києва, в порушення вимог пунктів 1.5 та 2.3.б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року (далі ПДР України), перед нерегульованим пішохідним переходом, у лівій смузі руху в напрямку м. Києва, зменшував швидкість транспортний засіб, із увімкненою світловою сигналізацією, на що водій ОСОБА_7 , рухаючись по сусідній правій смузі руху в напрямку м. Київ, будучи неуважним, належним чином не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, не зменшив швидкість руху, не зупинився та не переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів для яких може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив руху прямо, як наслідок допустив виїзд керованого ним автомобіля марки «ВАЗ-2105» на нерегульований пішохідний перехід визначений дорожніми знаками 5.35.1-5.35.2 та дорожньою розміткою «зебра» ПДР України, де діючи з необережності передньою частиною автомобіля допустив наїзд на пішохода потерпілу ОСОБА_6 , яка перетинала проїзну частину зліва на право відносно напрямку руху автомобіля по нерегульованому пішохідному переході та як наслідок в порушення вимоги пункту 18.4 ПДР України своїми діями створив загрозу її здоров`ю.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_6 згідно з висновком судово-медичної експертизи отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому крижової кістки праворуч, переломів лонної та сідничної кісток праворуч, а також синців правого стегна, які відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 1.5, 2.3 б) та 18.4 Правил дорожнього руху України стало умовою та причиною виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причиновому зв`язку з наслідками, які наступили в результаті ДТП.

Вказаними діями водій ОСОБА_7 порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненому визнав повністю та додав, що за вказаних в обвинувальному акті обставин дійсно вчинив дане кримінальне правопорушення. Зазначив, що на місці надавав допомогу потерпілій, щиро розкаюється у вчиненому та просив в судових дебатах та під час проголошення останнього слова суворо його не карати, а саме обмежитись умовним терміном, оскільки він є пенсіонером і в нього та його дружини відсутні кошти, а він хоче допомогти потерпілій у тому випадку, якщо сума страхового відшкодування не покриє витрати на лікування останньої.

Прокурор в судовому засіданні просила визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді штрафу розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 51000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, вирішити питання стосовно процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначила, що претензій до обвинуваченого не має, окрім тих, що пов`язані із страховим відшкодуванням, заподіяна шкода частково відшкодована, стосовно міри покарання, яка буде призначена обвинуваченому судом, поклалась на розсуд суду, про що також нею подано до суду відповідну заяву в якій просила судовий розгляд проводити без неї. При цьому, враховуючи стан здоров`я потерпілої з дозволу суду вона покинула судове засідання.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичних обставин справи, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються, та судовий розгляд було проведено із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу.

Беручи до уваги що обвинувачений визнав себе винуватим та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінальних правопорушень, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши думку прокурора, враховуючи заяву потерпілої про розгляд справи за її відсутності, , вислухавши останнє слово обвинуваченого, суд дійшов такого висновку.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ним обставин вчиненого, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи викладене, суд вважає, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а саме порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, доведена поза розумним сумнівом та кваліфікує дії останнього за ч. 1 ст. 286 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є пенсіонером, а також враховує думку потерпілої, яка стосовно міри покарання поклалась на розсуд суду.

Обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, є: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення.

Поряд з цим обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно з ч. 2 ст. 66 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення вперше та особою пенсійного віку.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

Наведені вище обставини у своїй сукупності пом`якшують покарання та суттєво знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а тому з урахуванням даних про особу обвинуваченого та обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, наявності обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 основне покарання за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 286 КК України.

Суд зазначає, що згідно з положеннями статей 50, 65 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Поряд з цим, суд призначає обвинуваченому ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, яке передбачено в санкції статті, що інкримінують обвинуваченому, є обов`язковим та дорівнює його мінімальному розміру.

Призначене ОСОБА_7 основне покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу, із застосуванням додаткового покарання у вказаному розмірі є необхідним і достатнім для його перевиховання, попередження вчинення нових злочинів та є домірним скоєному.

Суд, зауважує, що умовне покарання, яке просив призначити обвинувачений, тобто покарання у виді обмеження волі з подальшим застосуванням ст. 75 КК України з огляду на положення ст. 61 КК України не є можливим, оскільки в судовому засіданні встановлено, що обвинувачений є пенсіонером.

Заходи забезпечення кримінального провадження в ході досудового розслідування не застосовувалися.

Цивільний позов не заявлявся.

На підставі ст. 124 КПК України процесуальні витрати за проведення експертиз підлягають стягненню з обвинуваченого.

Долю речових доказів суд вирішує згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 100, 369, 370, 373, 374, 376, 395 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 500 п`ятиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави в рахунок відшкодування витрат за проведення експертиз: вартість проведення судової інженерно-технічної експертизи за видом експертної спеціальності «Транспортно-трасологічні дослідження» на суму 653,80 грн та вартість проведення судової інженерно-технічної експертизи за видом експертної спеціальності «Дослідження технічного стану транспортного засобу» на суму 1634,50 грн.

Речові докази: автомобіль марки «ВАЗ-2105», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який повернуто володільцю ОСОБА_7 на відповідальне зберігання, залишити в розпорядженні останнього.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1