ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 21-з/803/20/22 Справа № 205/2834/20 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву прокурора Західної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_5 про роз`яснення ухвали Дніпровського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року стосовно ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:
До Дніпровського апеляційного суду звернувся прокурор ОСОБА_5 про роз`яснення ухвали Дніпровського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року, в якій просить роз`яснити зміст зазначеного рішення апеляційного суду в резолютивній частині, а в частині покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язків за за ст. 194 КПК України.
Короткий зміст судового рішення.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року, було задоволено апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 .. Скасовано ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК України. Постановлено нову ухвалу, якою частково задоволено клопотання прокурора ОСОБА_5 , який прохав про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 .. Змінено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід: застосовано до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю, за місцем його мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 24 години 00 хвилин 10 березня 2022 року включно.
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки: прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; цілодобово не відлучатися з місця фактичного проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками та з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з ними із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю. Звільнено обвинуваченого ОСОБА_6 з-під варти. Контроль за виконанням даної ухвали покладено на відділ поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 .
Короткий зміст заяви прокурора ОСОБА_5 ..
В заяві прокурор ОСОБА_5 просить роз`яснити наявні покладені на обвинуваченого ОСОБА_6 додаткові обов`язки, остільки на його думку вони зазначені без визначення конкретних заходів, які, на думку прокурора, повинні прийматися безпосередньо судом, який обирає такий запобіжний захід. Зазначив, що відповідно до ухвали на обвинуваченого покладено обов`язок прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю, але саме поняття «визначена особа» не врегульовано кримінальним процесуальним законодавством, і яким чином така особа повинна визначатись самим судом.
На його думку, є незрозумілим те, що домашній арешт визнаний за конкретною адресою, а саме ж/ АДРЕСА_1 . Проте відповідно до визначеного судом обов`язку незрозумілим є зміна місця проживання обвинуваченого, якщо йому заборонено покидати зазначену адресу без дозволу слідчого, прокурора або суду. Також не конкретизовано осіб, з якими саме заборонено спілкуватись обвинуваченому, незрозумілим є те, яких осіб судом визначено «потерпілими», оскільки в обвинувальному акті визначено одного потерпілого. Крім того, невизначено кола свідків з якими заборонено спілкуватись обвинуваченому, а також не враховано, що за місцем постійного проживання обвинуваченого проживає свідок, яка є його дружиною ОСОБА_8 , з якою на побутовому рівні обмежити спілкування неможливо.
На думку прокурора, є незрозумілим з якими саме особами не повинен спілкуватися обвинувачений, та яких правил у разі спілкування дотримуватись, оскільки обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України апеляційним судом покладено на нього вперше. На його думку, незрозуміло на кого покладено контроль за виконанням даної ухвали апеляційного суду.
У зв`язку з цим прокурор вважає за необхідне відповідно до ст.380 КПК України роз`яснити йому судове рішення.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи заяви, проаналізувавши доводи, що містяться в заяві, зіставивши їх з наявними матеріалами, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 380 КПК України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасників судового провадження чи органу виконання судового рішення ухвалою роз`яснює своє рішення.
При цьому, суд не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення так само, як і вирішувати питання, що не були предметом судового розгляду. Він може лише, змінивши форму викладення, більш повно, чітко і зрозуміло навести ті частини рішення, що породжують певні труднощі для однозначного сприйняття.
Наведені положення закону є імперативними та підлягають обов`язковому врахуванню судом, сторонами та іншими учасниками провадження при його здійсненні.
Отже, необхідність роз`яснення судового рішення зумовлена лише його нечіткістю або суперечливістю викладених у ньому висновків, тобто, коли зміст рішення є незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або для осіб, які мають його виконувати.
Зрозумілість рішення полягає в тому, що воно є доступним для сприйняття, дохідливим, таким, що не припускає варіантності свого тлумачення.
У ході роз`яснення рішення суд повинен тлумачити юридичні терміни, а не загальновживані слова.
Тобто, роз`яснення судового рішення є одним із способів усунення його недоліків, які стосуються недотримання його ясності та визначеності, а тому судове рішення не може містити положень, що викликають суперечності під час його виконання.
При цьому, виходячи зі змісту вказаної норми, роз`ясненню підлягає суть прийнятого рішення, а не мотиви та підстави для його прийняття та порядок його виконання.
Крім цього, виходячи із системного тлумачення положень глави 29 КПК України «Судові рішення», у розумінні ст. 380 цього Кодексу роз`ясненню підлягає вирок чи ухвала суду у разі, якщо без такого роз`яснення їх складно виконати, або є ймовірність неправильного виконання резолютивної частини рішення внаслідок її неясності.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені та була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (рішення у справах «Ван де Хурк проти Нідерландів», «Болдеа проти Румунії», Морейра Феррейра проти Португалії»).
Прокурору на його думку є незрозумілим резолютивна частина ухвали Дніпровського апеляційного суду, зокрема в частині покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язків, відповідно до ч.5 ст.194 КПК України. Колегія суддів зазначає про наступне:
Згідно ч.5 ст.194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:
1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;
2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;
5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;
6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;
7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;
8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
9) носити електронний засіб контролю.
Колегія суддів зауважує, що обрання в даному кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово. При цьому в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту зазначається точна адреса житла, яке обвинуваченому забороняється залишати (ч.3 ст. 196 КПК України). Під житлом особи розуміється будь-яке приміщення, яке знаходиться у постійному чи тимчасовому володінні особи, незалежно від його призначення і правового статусу, та пристосоване для постійного або тимчасового проживання в ньому фізичних осіб, а також всі складові частини такого приміщення (ч.2 ст.233 КПК).
Контроль за виконанням даної ухвали, як вбачається з мотивувальної частини, покладено на Новокодацький ВП ДВП ГУ Національної поліції України в Дніпропетровській області, остільки обраний домашній арешт за місцем мешкання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 . Крім цього, саме слідчим Новокодацького ВП було закінчено досудове розслідування кримінального провадження.
Разом з цим, зазначений до виконання обов`язок не відлучатися з місця мешкання без дозволу слідчого, прокурора або суду нівелюється застосуванням цілодобового домашнього арешту. Разом з тим, виконання умов домашнього арешту (як запобіжного заходу) і виконання обов`язків, встановлених ч. 5 ст. 194 КПК України, є окремими видами зобов`язань обвинуваченого і не виключають їх взаємне застосування. Так, під час судового розгляду, обвинувачений щодо якого застосований домашній арешт, може залучатися до проведення слідчих і процесуальних дій, та участі у судових засіданнях під час розгляду відповідних клопотань суддями, що вимагатиме залишення ним місця його проживання. З цим узгоджується і покладений на нього обов`язок прибувати до прокурора та суду за кожною вимогою. Однак, оскільки виконання цих дій є обов`язковим чи необхідним для цілей кримінального провадження, таке залишення здійснюється обвинуваченим за погодженням з прокурором чи судом. Аналогічно в разі існування обґрунтованої необхідності лишити місце домашнього арешту, обвинувачений може це здійснити виключно за дозволом прокурора чи суду.
Разом з тим ч. 5 ст. 181 КПК України передбачає, що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на ннього зобов`язань. Такі права обумовлюють необхідність повідомлення працівників Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого про його наміри залишити місце свого проживання, у разі отримання відповідної згоди.
Відповідно до ухвали Дніпровського апеляційного суду на обвинуваченого ОСОБА_6 покладено обов`язок утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками та з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з ними із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом.
Вказаний обов`язок покладає на обвинуваченого ОСОБА_6 зобов`язання утриматися від спілкування з зазначеними в обвинувальному акті та ухвалі особами у позапроцесуальний спосіб щодо обговорення будь-яких відомостей у межах даного кримінального провадження №0000578 від 01.03.2020 року.
Відносно посилання про заборону спілкування з потерпілими, колегія суддів зазначає, що в мотивувальній частині ухвали вірно зазначено про спілкування з потерпілою, що це одна особа. Тому описку в резолютивній частині може бути виправлено у встановленому порядку.
Колегією суддів встановлено, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року застосовано до обвинуваченого ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою проживання, і покладено, серед інших, обов`язок передбачений п. 9 ч.5 ст. 194 КПК України, а саме носити електронний засіб контролю. Тобто, питання щодо застосування електронного засобу контролю вирішувалося відповідною особою, яка зазначена в ст. 195 КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 195 КПК України електронні засоби контролю можуть застосовуватися, зокрема, працівниками органу Національної поліції на підставі ухвали слідчого судді, суду, якою щодо підозрюваного, обвинуваченого обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Разом з тим, алгоритм виконання слідчими та іншими поліцейськими органами (підрозділами) поліції ухвал слідчого судді, суду в частині застосування до підозрюваних, обвинувачених електронних засобів контролю, організації діяльності органів підрозділів) поліції щодо забезпечення контролю за місцезнаходженням осіб, які в установленому законом порядку зобов`язані носити електронний засіб контролю визначено Порядком застосування електронних засобів контролю, затвердженого Наказ Міністерства внутрішніх справ України від 08.06.2017 № 480.
Тобто саме вказаним порядком і визначено застосування електронного засобу контролю.
Що стосується покладеного обов`язку здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну, колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства, здача на зберігання зазначених документів до Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області чітко передбачена відомчими Наказами.
На переконання колегії суддів, резолютивна частина ухвали не містить посилання на конкретні обставини виконання даної ухвали, на умови спілкування зі свідками та потерпілою, а містить лише загальний припис, як конкретно зазначено обов`язки, відповідно до ч.5 ст.194 КПК України.
Отже, колегія суддів приходить висновку, що в ухвалі апеляційного суду від 08.02.2022 року дотримані вимоги ст. 372 КПК України. Ухвала є зрозумілою для виконання, а мотиви, з яких колегія суддів при прийнятті судового рішення, у достатньому обсязі зазначені в ухвалі.
Таким чином, колегія суддів вважає, що за своїм змістом ухвала Дніпровського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року є досить зрозумілою, зміст судового рішення не містить неоднозначного трактування, підстави та мотиви прийняття рішення наведені в ухвалі, викладені доступно, логічно і послідовно, сформульовані висновки є чіткими і зрозумілими та не допускають подвійного тлумачення, у висновках містяться посилання на положення кримінального процесуального закону, та порядок її виконання, яким керувалась колегія суддів при постановленні ухвали, а її резолютивна частина містить чіткий і зрозумілий висновок та не має положень, стосовно яких можуть виникнути суперечності щодо її розуміння.
За вказаних обставин, підстави для задоволення заяви прокурора ОСОБА_5 про роз`яснення рішення суду в порядку ст. 380 КПК України за наведеними в ній доводами,- відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 380, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Заяву прокурора Західної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_5 про роз`яснення ухвали Дніпровського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 ,- залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
______________ _____________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3