Справа № 626/1659/21
Провадження № 1-кп/626/168/2021
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року м.Красноград

Красноградський районний суд Харківської області
в складі: головуючого -судді ОСОБА_1
за участю прокурора ОСОБА_2
обвинуваченого ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Красноградського районноного суду матеріали кримінального провадження по обвинуваченню: ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Старовірівка Нововодолазького району Харківської області, українця, громадянина України, неодруженого, освіта базова загальна середня, не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , є таким, що не має судимості на підставі ст.89 КК України, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2, ч.3 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_3 на початку березня 2021 року у вечірній час , діючи з прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, по корисливим мотивам, з метою незаконного збагачення, шляхом вільного доступу з домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 викрав металеву драбину , що належала ОСОБА_5 . Вартість викраденого майна склала 700 гривень. Своїми діями обвинувачений ОСОБА_3 заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на суму 700 гривень. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлений.
Крім цього, обвинувачений ОСОБА_3 на початку березня 2021 року у денний час , діючи повторно з прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, по корисливим мотивам, з метою незаконного збагачення, зайшов до території домоволодіння ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 та шляхом вільного доступу зайшов до приміщення будинку. Після чого умисно, таємно, із корисливих спонукань та повторно викрав піч-гриль ТМ "Clatron" , що належала ОСОБА_5 .Вартість викраденого майна склали 800 гривень. Своїми діями обвинувачений ОСОБА_3 заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на суму 800 гривень. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлений.
Обвинувачений ОСОБА_3 на початку березня 2021 року у денний час , діючи повторно з прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, по корисливим мотивам, з метою незаконного збагачення, зайшов до території домоволодіння ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 та шляхом вільного доступу зайшов до приміщення будинку. Після чого умисно, таємно, із корисливих спонукань та повторно викрав чавунну плиту для пічного опалення , що належала ОСОБА_5 .Вартість викраденого майна склали 550 гривень. Своїми діями обвинувачений ОСОБА_3 заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на суму 550 гривень. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлений.
Також обвинувачений 11 квітня 2021 року в ранковий час, повторно, з метою таємного викрадення чужого майна, з корисливих спонукань перебував на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 . Діючи повторно, з прямим умислом направленим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, здійснив крадіжку електричного дроту довжиною 15 м з мідним осердям вагою 2 кг, який належав ОСОБА_6 та коштував 375 гривень. ОСОБА_3 розпорядився викраденим майном на власний розсуд. Цивільний позов потерпілою не заявлений.

Обвинувачений ОСОБА_3 в період часу з 03 до 13 травня 2021 року у денний час , діючи повторно з прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, по корисливим мотивам, з метою незаконного збагачення, шляхом зміщення засувки на воротах огорожі зайшов до території домоволодіння ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , та умисно, таємно, із корисливих спонукань та повторно викрав з двору залізний мангал, який коштував 670 гривень. Своїми діями обвинувачений ОСОБА_3 заподіяв потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 670 гривень. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлений.
Крім цього, обвинувачений ОСОБА_3 в кінці травня 2021 року у денний час , діючи повторно з прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, по корисливим мотивам, з метою незаконного збагачення, зайшов до території домоволодіння ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 та шляхом вільного доступу зайшов до господарського приміщення. Після чого умисно, таємно, із корисливих спонукань та повторно викрав алюмінієвий бідон ємністю 40 літрів, що належав потерпілій.Вартість викраденого майна склали 567 гривень, викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлений.
У пред`явленому обвинуваченні ОСОБА_3 у судовому засіданні свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч.1, ч.2, ч.3 ст.185 КК України визнав повністю. Не оспорював факти викладені в обвинувальному акті та показав, як викладено вище, підтвердивши обставини вчинених ним кримінальних правопорушень. Просив суворо його не карати, врахувати, що перебував у тяжкому матеріальному становищі під час вчинення злочинів, розкаявся у скоєному.
Суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності їх позиції у суду відсутні. Окрім того, учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 на початку березня 2021 року скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжка), тому його дії необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.185 КК України. Дії ОСОБА_3 11 квітня 2021 року правильно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно. На думку суду, дії обвинуваченого в березні - травні 2021 року, вірно кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло та сховище.

Відповідно до ст.12 КК України, правопорушення передбачене ч.1 ст.185 КК України є кримінальним проступком , кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 185 КК України є нетяжким злочином, злочин передбачений ч.3 ст.185 КК України - тяжкий.

Згідно ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Слід зазначити, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога, психіатра не перебуває.
Обставинами, які пом"якшують покарання, згідно зі ст.66 КК України , суд вважає те, що обвинувачений розкаявся у вчиненому, яке було висловлене у критичному ставленні до своєї протиправної поведінки, визнанні винуватості та готовності нести передбачену законом кримінальну відповідальність, сприянні суду в установленні дійсних обставин вчинених кримінальних правопопрушень, активному сприянняі розкриттю правопорушень. Обставини, що обтяжують покарання згідно зі ст.67 КК України, не встановлені.
Визначаючи вид та міру покарання суд керується положеннями ст.50 КК України, відповідно до якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При призначенні остаточного покарання обвинуваченому, суд вважає доцільним призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень відповідно до ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Стосовно можливості та наявності повноважень суду щодо обрання того чи іншого виду покарання, в тому числі і в межах санкції закону про кримінальну відповідальність, суд керується висновками Верховного Суду України, зазначеними у постанові № 5-48к-13 від 23 січня 2014 року.

Зокрема в цій постанові Верховним Судом України сформульовано правовий висновок щодо реалізації в судовій практиці поняття судової дискреції (судового розсуду), яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (його права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості та достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судової дискреції (судового розсуду) при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання "може", "вправі"; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема "особа винного", "щире каяття" тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні "інших обставин справи", можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа "Довженко проти України"), який в своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Судом враховується і практика рішень Європейського суду з прав людини. В справі "Скополла проти Італії" від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Також у справі "Ізмайлов проти Росії" від 16.10.2008 року суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості і не ставити особистий і надмірний тягар для особи.

За таких обставин, враховуючи обставини справи, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обтяжуючих обставин, особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, виховує малолітню дочку, тимчасово працевлаштовується та прагне мати постійну роботу, а також його щире каяття, відсутність майнових претензій потерпілих, оскільки майно, яким заволодів обвинувачений повернуто, вважає за можливе призначити ОСОБА_3 міру покарання в межах, встановлених в санкціях статтей, як необхідне і достатнє для його виправлення і перевиховання та запобігання вчиненню ним нових правопорушень. Також, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого, з вищезазначених підстав, відповідно до ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік та з покладенням відповідно до ч.1 ст.76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Суд вважає, що дане покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Питання про речові докази та документи суд вирішить відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-374 КПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінальних правопрушеньпередбачених ч.1 ст185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України.

Призначити обвинуваченому ОСОБА_3 за ч.1 ст.185 КК України покарання у виді 1 року обмеження волі; за ч.2 ст.185 КК України покарання у виді 2-х років обмеження волі, за ч.3 ст.185 КК України покарання у виді 3-х років позбавлення волі .

Відповідно до ст. 70,72 КК України, за сукупністю вказаних кримінальних правопрушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, визначити остаточне покарання ОСОБА_3 у виді 3-х років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 від відбування покарання звільнити з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік. Згідно з ч.1 ст.76 КК України, покласти на нього наступні обов"язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази по справі, передані на зберігання до Красноградського РВП ГУНП у Харківській області - повернути власникам, передані потерпілим - вважати повернутими власникам.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Красноградський районний суд Харківської області впродовж 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку надати учасникам провадження: присутнім - вручити в суді, відсутнім- надіслати поштою.

Суддя ОСОБА_1