Гребінківський районний суд Полтавської області
__________________________________________________________________________________
Справа №: 528/1241/21
В И Р О К
Іменем України

21 лютого 2022 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю учасників кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з повною технічною фіксацією обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000416 від 02 листопада 2021 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Давидівка, Пирятинського району, Полтавської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, не є депутатом, не одруженого, на утриманні осіб не має, не є особою з інвалідністю, участі в АТО та ООС не брав, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,-

в с т а н о в и в:
02.11.2021 приблизно о 16 год. 35 хв., ОСОБА_6 разом із потерпілим ОСОБА_7 перебували поблизу кафетерію «Карпати», що по вулиці Магістральній у м. Гребінка Лубенського району Полтавської області, де разом вживали спиртні напої. В цей час ОСОБА_7 стало зле та він відійшов за палатку, а у ОСОБА_6 в цей час виник злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння майном потерпілого.
Реалізовуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 діючи умисно та протиправно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер вчинюваного діяння, бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, підійшов до потерпілого та наніс йому один удар кулаком в обличчя, чим згідно висновку експерта № 252 від 11.11.2021 спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді синця правої внутрішньо підочної ділянки та синця орбіти лівого ока з крововиливом в білкову оболонку лівого ока, які за ступенем тяжкості мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Після цього продовжуючи свої протиправні дії ОСОБА_6 зірвав з плеча потерпілого сумку чорного кольору «Tanluhu», вартість якої відповідно до висновку експерта № СЕ-19/117-21/13447-ТВ від 08.11.2021 становить 140 грн., та в подальшому покинув місце події, а викраденим розпорядився на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, відповідно до ч.6 ст.22 КПК України, створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Так, обвинувачений ОСОБА_6 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч.2 ст.186 КК України і викладеному в обвинувальному акті від 23.11.2021 року.
Прокурор Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.
Потерпілий ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 не заперечують щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.2 ст.186 КК України і викладене в обвинувальному акті від 23.11.2021 року, та беручи до уваги думки прокурора, обвинуваченого та потерпілого, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений та потерпілий розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив учасникам розгляду даного кримінального провадження, що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати.
При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.
Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_6 визнав вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, щиро розкаявся у скоєному та надав покази, що відповідають обставинам, наведеним в обвинувальному акті.
Так, обвинувачений в судовому засіданні показав, що на початку листопада 2021 року, точно дати він не пам`ятає, він на електропотязі повертався з м. Києва додому в м.Гребінка. В електропотязі познайомився з потерпілим ОСОБА_7 , з яким зав`язалась розмова, в ході якої вони вирішили разом випити пива в м.Гребінка. Так, перебуваючи в кафе «Карпати» в м.Гребінка, між ними відбувся словесний конфлікт, з приводу купівлі-продажу належного йому велосипеда, який йому подарував вітчим, а саме потерпілий не міг визначитись, за скільки готовий його придбати. На фоні складних сімейних обставин, він був знервований, тому з урахуванням поведінки потерпілого, наніс йому рукою удар в голову, після якого останній впав на землю. Після чого, він зірвав з потерпілого сумку, яка було надіта на ньому через плече, оскільки думав, що там є грошові кошти, за які він мав купити велосипед, після чого поїхав додому. Через деякий час, перевіривши сумку, виявив, що ніяких грошей там немає, а лише паспорт та посвідчення. Того вечора, до нього додому приїхали працівники поліції, разом з потерпілим, яким він віддав сумку.
Крім того, обвинувачений просив суд суворо не карати, погодився з мірою покарання яка висловлена прокурором, та зазначив, що жалкує про вчиненні дані незаконні дії, примирився з потерпілим, відшкодував йому моральні збитки. Зобов`язався в майбутньому не порушувати закону України.
При встановлених обставинах, оцінюючи досліджені докази, суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і досліджених доказів достатньо для визнання його винним, зважаючи на повне визнання ним вини під час судового розгляду.
Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як дії, які виразилися у відкритому викрадення чужого майна (грабіж), який поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого .
Так, майно, яким заволодів обвинувачений, було для нього чужим, адже не перебувало в його власності чи законному володінні. ОСОБА_6 не мав на нього жодного права, цим майном він заволодів у спосіб, який заборонений законом. Це означає, що заволодіння майном відбулось протиправно. Викрадення майна здійснювалось обвинуваченим відкрито із кваліфікуючою ознакою, застосування насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого .
ОСОБА_6 досяг віку, з якого наступає кримінальна відповідальність за викрадення чужого майна. Його дії характеризуються умислом та корисливою метою. В результаті них він одержав фактичну можливість володіти, користуватись та розпоряджатись викраденим майном. Таким чином, вчинений обвинуваченим злочин є закінченим.
Тому суд вважає, що ОСОБА_6 дійсно вчинив умисні дії, що виразились у відкритому викрадення чужого майна (грабіж), який поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого , тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.
З цього приводу у суду відсутні сумніви щодо притягнення останнього до кримінальної відповідальності за санкцією указаного кримінального закону.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами , покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Так, відповідно до ст.12 КК України вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України кваліфікується, як тяжкий злочин, за вчинення якого не передбачено інших видів покарання окрім позбавлення волі.
За час судового розгляду справи в суді, ОСОБА_6 вів себе позитивно, дотримувався встановленого в суді порядку, зауважень головуючого не отримував.
Щодо обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність обвинуваченого. З цього приводу суд враховує, що у відповідності до ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують відповідальність обвинуваченого органом досудового розслідування не встановлено та прокурором в судовому засіданні не наведено. Щодо наявності пом`якшуючих його відповідальність обставин, судом, у відповідності до ст. 66 КК України визнано щире каяття.
Згідно вимог ч.1 ст.19 КК України ОСОБА_6 є осудним, оскільки осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.
Судом в повному об`ємі вивчена особа обвинуваченого ОСОБА_6 , який має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . За місцем якого, відсутня негативна характеристика, заяви і скарг на його поведінку не надходило.
Згідно довідки КНП «Гребінківська міська лікарня» від 08.11.2021 року ОСОБА_6 на обліку у лікарів психіатра, нарколога та фтізіатра не перебуває.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 не вперше притягується до кримінальної відповідальності, однак в силу ст.89 КК України вважається таким, що не має судимості.
За інформацією згідно довідки №25/5/1567-21 виданої 05.11.2021 Лубенським районним сектором №1 філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області, ОСОБА_6 на обліку не перебуває.
Також враховано відсутність сім`ї та утриманців. Крім того, обвинувачений не є депутатом, будучи працездатним ніде не працює, та не перебуває на військовому обліку.
Згідно досудової доповіді, складеної фахівцем Лубенського районного сектору №1 філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області ОСОБА_8 від 18.02.2022, вбачається що з врахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.
Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.
Отже, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, обставин його вчинення, відомостей, що характеризують його особу, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, позицію державного обвинувача, обвинуваченого, потерпілого, який просив суворо не карати останнього, обставини викладені органом пробації в досудовій доповіді, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та з огляду на всі обставини в цілому, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_6 за вчинення тяжкого злочину належить призначити покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
В той же час, загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.
З цього приводу, суд враховує, що вищенаведені обставини знижують фактичну ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_6 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає за доцільне застосувати до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном на 2 роки з визначенням відповідних обов`язків судом.
Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).
На переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.
Підстав для застосування до обвинуваченого більш тяжкого покарання чи менш тяжкого, з врахуванням тяжкості скоєного, його особи та відсутності обтяжуючих обставин, суд не знаходить.
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Цивільний позов потерпілим не заявлявся.
Процесуальні витрати у вигляді вартості проведення трасологічної та товарознавчої експертиз на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирався, підстав для його обрання судом також не встановлено.
Керуючись: ст. 22, ст. 100, ст. 122, 124, ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст.50,56, 65-67,75,76, ч. 2 ст. 186 КК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном у 2 (два) роки.
Покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, крім того відповідно до п.4 ч.3 ст.76 КК України покласти додатковий обов`язок: виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою (вид якої буде визначено органом пробації).
Іспитовий строк ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту проголошення вироку.
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (паспорт гр.України НОМЕР_1 -картка № НОМЕР_2 ), на користь держави судові витрати на проведення товарознавчої експертизи в розмірі 686 (шістсот вісімдесят шість) грн. 48 коп. та 686 (шістсот вісімдесят шість) грн. 48 коп. за проведення трасологічної експертизи, а всього стягнути 1372 (одна тисяча триста сімдесят дві) грн. 96 коп.
Речові докази сумку чорного кольору «Tanluhu», яка знаходиться у кімнаті для зберігання речових доказів СПД № 1 ВП №1 Лубенського РВП за адресою: АДРЕСА_2 повернути потерпілому ОСОБА_7 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 та пенсійне посвідчення серії НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_7 , які передані на зберігання потерпілому ОСОБА_7 залишити в останнього.
Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинувачуваному та прокурору.

Суддя ОСОБА_9