Справа№ 640/8811/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2021 Київський районний суд м.Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
представника потерпілого - ОСОБА_4
захисників - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові клопотання по кримінальному провадженню №0001114 за обвинуваченням:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця м.Харкова, громадянина України, із вищою освітою, раніше не судимого, який має малолітню дитину 2009р.н., працюючого фізичною особою підприємцем, який має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1
в скоєні злочину передбаченого ч.4, ст..27, ч.2 ст. 194 КК України,-

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уроженця м.Харкова, громадянина України, із середньою освітою, в силу ст.. 89 КК України несудимого, який має зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_2
в скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.194 КК України-

встановив:
04.03.2014 приблизно о 01 год. 00 хв. ОСОБА_10 , ревізуючи умисел направлений на умисне пошкодження чужого майна, шляхом підпалу автомобілю марки: «Honda Civic» р.н.з. НОМЕР_1 , приїхав до житлового будинку адресою: АДРЕСА_3 , біля якого був припаркований належний ОСОБА_11 автомобіль марки «Honda Civic» р.н.з. НОМЕР_1 . Далі ОСОБА_9 облив капот вказаного автомобіля бензином та підпалив його, в результаті чого автомобіль було пошкоджено вогнем. Причиною виникнення пожежі є займання горючих матеріалів під впливом джерела запалювання «відкритий вогонь». В результаті злочинних дій ОСОБА_11 спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 16 141 грн. 99 коп..

Таким чином, ОСОБА_10 вчинив злочин, передбачений, ч.2 ст.194 КК України, тобто умисне пошкодження чужого майна, вчиненого шляхом підпалу.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 винуватим себе у вчинені злочину визнав, при цьому зазначив, що у 2013 році через спільного знайомого ОСОБА_12 він познайомився із ОСОБА_8 . Через деякий час він зустрівся із ОСОБА_8 і останній йому повідомив, що у нього сімейні проблеми. Колишня дружина та її новий чоловік ОСОБА_11 не дають бачитися із сином. Також ОСОБА_8 запропонував йому пошкодити автомобіль ОСОБА_11 за 1000 грн. ОСОБА_8 зазначив, що чим більше пошкодить автомобіль , тим більше коштів він йому заплатить. Він погодився, оскільки у нього на той час були фінансові проблеми, не було роботи. ОСОБА_8 на своєму телефоні показав йому фото автомобіля та повідомив адресу де він стоїть. 04.03.2014 в ночі він приїхав до вказаної ОСОБА_8 адреси по вул. Пушкінській в м.Харкові. У дворі будинку стояв автомобіль марки «Honda Civic» червоного кольору з іноземними номерами. Він облив капот пально-мастильною рідиною, яка була у нього в п`яти літровій полімерній пляшці та підпалив сірниками автомобіль, після чого пішов.

Вина у скоєні кримінального правопорушення, в об`ємі визнаним судом встановленим, підтверджується дослідженими судом, належними та допустимими доказами.
За показаннями потерпілого ОСОБА_11 , він знайомий із ОСОБА_8 з 2012 року. Коли він почав зустрічатись зі своєю теперішньою дружиною, ОСОБА_8 ревнував, через це ОСОБА_8 постійно погрожував потерпілому. ОСОБА_8 найняв людей, щоб побити його, але коли вони побачили, що він був разом з вагітною дружиною, то відмовились його бити. Тоді ОСОБА_8 у особистій бесіді із ним погрожував що спалить йому автомобіль. Вранці 04.03.2014року потерпілий вийшов з дому та побачив своє згоріле авто Honda Civic . Після підпалу автомобілю він разом з дружиною переїхали у інше місто. Автомобіль Honda Civic був придбаний ним за власні кошти за кордоном та ввезений ним на Україну в режимі «транзит». Автомобіль завжди залишав біля будинку на вул. Пушкінська, в якому він мешкав. Особисто з ОСОБА_13 не знайомий та не бачив його раніше. Після підпалу, він вивіз автомобіль на евакуаторі з України та потім його ввіз якийсь індус та здав на металобрухт.

Володіння ОСОБА_11 автомобілем «Honda Civic» р.н.з. НОМЕР_1 підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 наданому ним в оригіналі та оригіналом довіреності від 07.10.2013р. на керування, розпорядження автомобілем, з правом виїзду за кордон. (т.3 а.с. 248-249).

Згідно акту про пожежу від 04.03.2014р. складеного комісією у складі інспектора ДПРЧ ГУ ДСНС України в Харківській області ОСОБА_14 , слідчого Київського РВ ХМУ ГУ МВСУ в Харківській області ОСОБА_15 , спеціаліста криміналіста НДКЦ при ГУ МВС України в Харківській області ОСОБА_16 та звіту складеного ОСОБА_14 - повідомлення про пожежу надійшло 04.03.2014р. о 04:02 год., об`єктом пожежі є автомобілі «Honda Civic» р.н.з. НОМЕР_3 , розташований за адресою: м.Харків, вул. Пушкінська, 67. Пожежу ліквідовано 04.03.2014р. о 04:20 год. Пожежею знищена права частина капота автомобіля, лобове скло, акумулятор, механічне знищення скла водійських дверей автомобіля, передньої лівої фари (т. 1 а.с. 99-101, т.3 а.с.248-249).

За даними протоколу огляду місця події від 04.03.2011р., слідчим за участю понятих та спеціаліста оглянутий автомобіль «Honda Civic» р.н.з. НОМЕР_1 , розташований у дворі будинку 67 по вул.Пушкінській в м.Харкові. У салоні автомобіля термічне знищення правої частини передньої панелі та аккумулятора автомобіля; термічне пошкодження внутрішньої обшивки салону та часткове термічне пошкодження передніх сидінь автомобіля та пасажирської двері; часткове пошкодження лакофарбового покриття у передній частині та капоту; знищене лобове скло та скло двері водія. Осередок пожежі знаходиться на правій частині передньої панелі автомобіля . Поряд з автомобілем біля передньої правої сторони стоїть знищений акумулятор. Біля переднього правого колеса виявлена полімерна пляшка ємністю 5 літрів з деформацією та кришка синього кольору з під пляшки. В ході огляду було вилучено : пляшка, кришка, пожежне сміття, акумулятор та змиви із зовнішньої частини капоту (а.с. 93-95)

Згідно висновку пожежно-технічної експертизи №6565 від 11.06.2014р. проведеного експертом ХНДІСЕ ім.засл. проф. М.С. Бокаріуса, із фотознімками автомобіля, осередкова зона досліджуваної пожежі співпадає із зоною горіння та розташування в нижньому правому куті скла вітрового вікна поруч з правої полімерною панеллю відводу води автомобіля «Honda Civic» р.н.з. НОМЕР_1 .

Джерело запалювання відносить до групи «відкритий вогонь». До джерела відкритого вогню відноситься полум`я сірника, запальнички, факела і тому подібне.

Причиною пожежі є займання горючих матеріалів під впливом джерела запалювання «відкритий вогонь» в присутності інтенсифікатора горіння.

Висновок про присутність інтенсифікатора горіння сформований у категоричні формі. (т.1 а.с.102-112)

Згідно висновку автотоварознавчої експертизи №7020 від 23.06.2014р., проведеного експертом ХНДІСЕ ім.засл. проф. М.С. Бокаріуса, величина матеріального збитку, завданого володільцю автомобіля «Honda Civic» р.н.з. НОМЕР_1 , в наслідок пожежі складає 16141,99 грн. (т.1 а.с.114-128).
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 від 18.05.2016р. із фототаблицею, останній розказав та показав, де стояв автомобіль «Honda Civic» р.н.з. НОМЕР_1 який він підпалив . (т.1 а.с. 161-163).

За показаннями свідка ОСОБА_17 він знайомий із ОСОБА_8 разом працювали. З ОСОБА_9 особисто не знайомий, однак бачив його.

Наприкінці зими 2014 року відбулась випадкова зустріч ОСОБА_18 з ОСОБА_13 та ще одним хлопцем, прізвище якого не знає. Зустріч відбулась на Центральному ринку, коли він та ОСОБА_18 йшли на обід. Під час цієї зустрічі, ОСОБА_18 розповів, що його дружна пішла від нього разом з дитиною до іншого чоловіка, прізвище він не називав та забороняє йому бачитися із сином. ОСОБА_13 або інший хлопець, який був з ними запропонував ОСОБА_18 пошкодити автомобіль чоловіка, до якого пішла дружина ОСОБА_18 , мова йшла про якесь незначне пошкодження. При другій зустрічі ОСОБА_18 з ОСОБА_13 він не був присутній та знає про те, що вона була, оскільки коли вони з ОСОБА_18 були на роботі та ОСОБА_18 подзвонив або ОСОБА_13 або інший хлопець, після чого ОСОБА_18 сказав, що йде до них на зустріч. Про підпал автомобілю знає зі слів ОСОБА_18 . Про те, що ОСОБА_13 пропонував ОСОБА_18 підпалити автомобіль не чув.

За показаннями свідка ОСОБА_19 він знайомий із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Десь у 2013-2014рр. до нього звернувся ОСОБА_18 із проханням налякати нового чоловіка його колишньої дружини, однак він відмовився. Після цього, він познайомив ОСОБА_18 із ОСОБА_13 , про що вони домовлялись йому не відомо.

Приведені докази у їх сукупності, свідчать про умисні дії ОСОБА_9 на пошкодження автомобілю, шляхом підпалу .

Суд не приймає посилання сторони захисту на недопустимість доказів, зокрема протоколу огляду місця події від 04.03.2014р., оскільки він проведений до внесення відомостей про злочин до ЄРДР.

Так, аналіз положень ст.ст. 214, 223, 237 КПК вказує на те, що здійснення досудового розслідування до внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після огляду.

Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі. Без наявності такої інформації проведення огляду місця події не допускається ( правова позиція ВС/ККС № 740/5066/15-к від 07.06.2018)

Із акту пожежі від 04.03.2014р. складеного комісією у складі інспектора ДПРЧ ГУ ДСНС України в Харківській області ОСОБА_14 , слідчого Київського РВ ХМУ ГУ МВСУ в Харківській області ОСОБА_15 , спеціаліста криміналіста НДКЦ при ГУ МВС України в Харківській області ОСОБА_16 та звіту від 04.03.2014р. складеного ОСОБА_14 , вбачається, що надійшов виклик про пожежу 04.03.2014р. о 04:02, в 04:20 год. пожежа була ліквідована, після чого слідчим в період з 05:02 год. по 06:30 год. був проведений огляд місця події .

Вказані докази свідчать, що підставою для проведення огляду місця події слугувала інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у акті та звіті та внесення відомостей про злочин лише 11.03.2014р. не є підставою для визнання протоколу огляду місця події недопустимим доказом.

Таким чином, судом під час судового розгляду не встановлено порушення фундаментального права або свободи при огляді місця події , настільки істотним, щоб обумовити недопустимість цього доказу.

Зазначенні в акті про пожежу від 04.03.2014р. та звіті від 04.03.2014р. об`єкту пожежі автомобіль Хонта Цівік д.н. НОМЕР_3 , свідчить лише, що відображений номерний знак , що належить до ОСОБА_20 ( ОСОБА_21 ) .
Не визнання слідчим автомобіля «Honda Civic» р.н.з. НОМЕР_1 у якості речового доказу , не надання суду його для огляду, не є тією обставиною, яка підтверджує невинуватість обвинуваченого .
Так, за показами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вони домовились про пошкодження автомобіля яким користується потерпілий «Honda Civic». Саме вказаний автомобіль був підпалений та при визначенні причин пожежі автомобіля була проведена експертиза, в ході якої автомобіль «Honda Civic» р.н.з. НОМЕР_1 оглядався експертом, що підтверджується фотознімками автомобіля.
Тобто предмет злочину був, ним володів потерпілий, ні ОСОБА_9 , ні ОСОБА_8 , автомобіль «Honda Civic» р.н.з. НОМЕР_1 не належав.
Також є безпідставним посилання сторони захисту на недопустимість проведених експертиз, оскільки вони викладені російською мовою. Так під час судового розгляду ОСОБА_9 та ОСОБА_8 давали показання , задавили питання російською мовою, на питання суду та інших учасників процесу українською мовою все розуміли та надавали відповідні відповіді, клопотання про залучення перекладача не заявляли.
Проведення автотоварознавчого дослідження за участю підозрюваного законодавством не передбачено.

Підстави передбачені ст.ст. 85, 86, 87 КПК України для визнання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та довіреності від 07.10.2013р. не належними та недопустимими доказами, відсутні.

Диски із Інформацією наданою операторами мобільного зв`язку СТУ ПрАО «МТС Україна», ТОВ «Астеліт» та роздруківку наданої інформації, суд визнає недопустимими доказами. (т.1 а.с.137-160)
Відповідно до положень ст. 86, 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.
Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
За ст.ст. 159, 164 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).
Тимчасовий доступ до електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку здійснюється шляхом зняття копії інформації, що міститься в таких електронних інформаційних системах або їх частинах, мобільних терміналах систем зв`язку, без їх вилучення.
Тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, суду.
В ухвалі слідчого судді, суду про тимчасовий доступ до речей і документів має бути зазначено, в тому числі дата постановлення ухвали та строк дії ухвали, який не може перевищувати двох місяців з дня постановлення ухвали.
З ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 17.09.2015р. вбачається надання дозволу слідчому по даному кримінальному провадженню до інформації мобільного оператора СТУ ПрАО «МТС Україна». Строк дії ухвали зазначений до 17.10.2015р., тоді як з протоколу тимчасового доступу вбачається, що такий доступ здійснений 07.04.2016р., тобто без попереднього дозволу суду . (т.1 а.с.137-138)
Також , з іншої ухвали слідчого судді Київського районного суду від 17.09.2015р. вбачається надання дозволу слідчому по даному кримінальному провадженню до інформації мобільного оператора ТОВ «Астеліт». За протоколом тимчасового доступу вбачається , що такий доступ здійснений 16.10.2015р. У протоколі іде посилання, що доступ здійснений на підставі ухвали слідчого судді від 17.09.2014р., однак такої ухвали суду не надано.
Тобто тимчасовий доступ до інформації мобільного оператора ТОВ «Астеліт» здійснений без попереднього дозволу слідчого судді.
Зазначенні обставини є підставою для визнання доказів отриманих від мобільного оператора ТОВ «Астеліт» та СТУ ПрАО «МТС Україна» - недопустимими.
Диск з Інформацією наданою оператором мобільного зв`язку ПАТ « Київстар Дж Ес ЕМ» , протокол від 23.05.2014р. та відповідь ДФС про вивезення та ввезення на територію України автомобіля «Honda Civic» р.н.з. НОМЕР_1 після 04.03.2014р. є неналежними доказами, оскільки не містять інформації, яка підтверджує існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. (т.1 а.с.129-131, 164-166)
Оцінивши наведені по справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання по доведеність винуватості ОСОБА_9 та кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 194 КК України, тобто умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу.
Як особа ОСОБА_9 : на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, в силу ст. 89 КК України не судимий, за характеристикою наданою ТОВ «ДАФ-С» ОСОБА_9 працював у товаристві в період з 30.06.2016р. по 07.07.2016р., зарекомендував себе з позитивного боку, як відповідальний, неконфліктний працівник, за характеристикою наданою ФОП ОСОБА_22 . ОСОБА_9 проходив стажування у 2020-2021рр. на посаді помічника поклейки біг-бордів, зарекомендував себе з позитивного боку.
Наявність у ОСОБА_9 малолітньої дитини належними доказами, зокрема свідоцтвом про народження чи актовим записом де він зазначений батьком, не підтверджено
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття, що підтверджується визнанням ним своєї провини, осуд своєї поведінки, який він висловив під час судового розгляду.
При призначенні покарання ОСОБА_9 суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до тяжкого злочину, конкретні обставини за яким вчинений злочин, особу винного, наявність обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого та відсутність обставини які обтяжують покарання обвинуваченого, і вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції встановленої ч.2 ст. 194 КК України у вигляді позбавлення волі.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, суд вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_9 в строк відбуття покарання, строк його попереднього ув`язнення.
Як випливає із матеріалів справи, після вчинення ОСОБА_9 злочину пройшов значний час - сім років, та хоча він і перебував 10 місяців у розшуку, однак за сім років він правопорушень і нових злочинів не скоїв, характеризується виключно позитивно, визнав себе винним у вчинені злочину.
Враховуючи приведені обставини, тяжкість злочину, особу обвинуваченого, його вік, позицію потерпілого, висловленого його представником, суд приходить до висновків про можливість виправлення обвинуваченого без відбуття покарання у відповідності до ст. 75 КК України .
Оскільки суд прийшов до висновків про можливість виправлення ОСОБА_9 без відбуття призначено покарання , суд вважає за необхідне звільнити його з-під варти.
Стосовно обвинувачення ОСОБА_8 , суд зазначає наступне.
Згідно обвинувального акту в кінці лютого 2014 точнішої дати встановити не виявилось можливим ОСОБА_23 на ґрунті раніше існуючих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_11 , став виношувати наміри, направлені на умисне пошкодження належного ОСОБА_11 майна шляхом підпалу, а саме автомобілю «Honda Civic» р.н.з. НОМЕР_1 . В подальшому ОСОБА_23 , реалізовуючи свої злочинні наміри, шляхом умовляння і підкупу схилив ОСОБА_24 до вчинення злочину, вступивши з ним в злочинну змову, направлену на умисне пошкодження, шляхом підпалу, чужого майна, а саме автомобілю ОСОБА_11 - марки «Honda Civic» р.н.з. НОМЕР_1 . Також ОСОБА_23 зазначив, що за виконання вказаного доручення ОСОБА_10 отримає від нього грошові кошти в сумі 2000 грн.
Так, 04.03.2014 приблизно о 01 год. 00 хв. ОСОБА_10 , знаходячись за адресою:м. Харків, вул. Пушкінська, 67, ревізуючи спільний з ОСОБА_25 умисел направлений на умисне пошкодження чужого майна, шляхом підпалу автол; марки: «Honda Civic» р.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_10 приїхав до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , біля якого був припаркований належний ОСОБА_11 автомобіль марки «Honda Civic» р.н.з. НОМЕР_1 . Далі ОСОБА_9 облив капот вказаного автомобіля бензином та підпалив його, в результаті автомобіль було пошкодженого вогнем. Згідно висновку пожежно-технічної експертизи №6565 від 11.06.2014р. причиною виникнення пожежі є займання горючих матеріалів під впливом джерела запалювання «відкритий вогонь». В результаті злочинних дій ОСОБА_11 спричинено матеріальну шкоду, згідно з висновку судово-автотоварознавчої експертизи №7020 від 23.06.2014, на загальну суму 16141 грн. 99 коп.
Дії ОСОБА_26 кваліфіковані за ч.4 ст.. 27, ч.2 ст.194 КК України, тобто підбурювання до умисного пошкодження чужого майна, вчиненого шляхом підпалу.
Частиною 1 ст. 94 КПК України визначено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Оцінивши у сукупності наявні у справі докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, в порядку ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи із засад справедливості, виваженості та неупередженості, керуючись законом, суд прийшов до висновку, що пред`явлене саме ОСОБА_8 обвинувачення за ч.4 ст.27, ст.194 КК України не знайшло своє підтвердження в ході судового провадження, враховуючи наступне.
Диспозиція ч.2 ст.194 КК України передбачає умисне пошкодження чужого майна саме шляхом підпалу.
Так за показаннями ОСОБА_8 у нього був конфлікт з колишньою дружиною та її новим чоловіком ОСОБА_11 , оскільки вона не давала йому бачитися із сином. У 2014р. він зустрів ОСОБА_19 та ОСОБА_9 та повідомив їм про свої сімейні проблеми. Вони запропонували йому пошкодити автомобіль ОСОБА_11 за грошові кошти він погодився. Він домовився, що ОСОБА_9 пошкодить автомобіль ОСОБА_11 шляхом розбиття фари чи здійснення подряпин, а він сплатить за це 2000 грн. В подальшому ОСОБА_9 , йому зателефонував та повідомив, що автомобіль подряпав, він йому сплатив кошти. Домовленості про пошкодження автомобіля шляхом підпалу не було, він про це ОСОБА_9 не просив, дізнався, що автомобіль потерпілого був підпалений від слідчого.
За показаннями ОСОБА_9 , ОСОБА_8 не просив його саме підпалити автомобіль потерпілого.
За показаннями потерпілого, ОСОБА_8 погрожував здійснити підпал його автомобіля, однак погроза не утворює склад злочину, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України . Більш того, потерпілий зазначив про погрози зі сторони ОСОБА_8 саме підпалити його автомобіль, тільки при повторному допити його судом у даному складі. ОСОБА_9 який здійснив безпосередній підпал автомобіля, підбурювання ОСОБА_8 його саме до підпалу не підтверджує. Інші докази відсутні.
Статтею 7 КПК України закріплені найважливіші засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Відповідно до ч.2 ст.62 Конституції України та ч.2 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з ч.3 ст.62 Конституції України та ч.4 ст.17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Норми ст. 22 КПК України визначають, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, а тому суд не може перебирати на себе функцію обвинувачення або захисту.
Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, відповідно до положень ч.1 ст.92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Досліджені докази, не містять ані окремих, ані в сукупності доказів того, що в діях ОСОБА_8 в об`ємі пред`явленого обвинувачення, є склад кримінального правопорушення, передбачений ч.4 ст.27, ч.2 ст.194 КК України
Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення та мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.
Згідно п. 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1954 року кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону. Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
При цьому , судом враховується правова позиція щодо визнання винуватості особи «поза розумним сумнівом» та визначення «стандартів доказування», висловлену Верховним Судом у постанові від 04.07.2018 по справі №688/788/15-к, в якій зазначається, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК: Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на користь такої особи.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
В силу вимог частин 1, 3 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умов доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Таким чином, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, проаналізувавши в сукупності всі докази досліджені в судовому засіданні по даному кримінальному провадженню, суд враховує положення презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини за ст. 17 КПК України, а саме, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, та усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи; положення ст. 62 Конституції України, та положення ст. 5 «Право на свободу та особисту недоторканість» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та вважає, що ОСОБА_8 за ч.4 ст.27, ч.2 ст.194 КК України необхідно виправдати, через недоведеність, того що в його діянні є склад кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК суд з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
З 1 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України. Відповідно до пп. 1 п. 2 Розділу ХІХ «Прикінцеві положення» цього Кодексу, Закон України «Про податок з доходів фізичних осіб» втратив чинність з 1 січня 2011 року.
Відповідно до п. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.
Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового Кодексу (в редакції на 04.03.2014р.) податкова соціальна пільга встановлена у розмірі, що дорівнює 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.
Однак, в цей же час, відповідно до п. 1 Розділу ХІХ «Прикінцеві положення» Податкового кодексу України цей кодекс набирає чинності з 1 січня 2011 року, крім підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 цього Кодексу, який набирає чинності з 1 січня 2015 року. До 31 грудня 2014 року для цілей застосування цього підпункту податкова соціальна пільга надається в розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.
Відповідно до ст. 7 Закону України Про державний бюджет України на 2014 рік, прожитковий мінімум для працездатної особи в розрахунку на місяць у 2014 році становить 1218 грн. Тому, податкова соціальна пільга у 2014 році становить 609 грн. (50% від 1218 грн).
Згідно п.3 примітки ст. 185 КК України у статтях 185-191, 194 цього Кодексу у великих розмірах визнається злочин, що вчинений однією особою чи групою осіб на суму, яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину.
Тобто станом на 04.03.2014р. великим розміром для кваліфікації дій особи за ст. 194 КК України є сума 152250 грн.
За висновком товарознавчої експертизи шкода спричинена потерпілому пошкодженням майна складає 16141,99 грн., що виключає в даному випадку кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 194 КК України.
При цьому, суд зазначає, що положення ч.3 ст. 337 КПК України вказують на те, що у разі не підтвердження за результатом судового розгляду висунутого особі обвинувачення сторона обвинувачення може очікувати, що суд самостійно віднайде в діях цієї особи бодай якийсь інший склад злочину і ухвалить обвинувальний вирок, оскільки саме доведення перед судом винуватості особи у вчиненні злочину є прямим обов`язком сторони обвинувачення ( правова позиція ВС у справі № 243/1573/17 від 13 січня 2021 року).
Потерпілим ОСОБА_11 заявлений цивільний позов про стягнення з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в солідарному порядку матеріальну шкоду в сумі 34174 грн. та моральної в сумі 100000 грн..
Відповідно до ч.1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
За загальним правилом майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала - ст. 1166 ЦК України .
Частиною другою статті 22 ЦК збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 пошкодив автомобіль «Honda Civic» р.н.з. НОМЕР_1 шляхом підпалу.
Згідно висновку автотоварознавчої експертизи №7020 від 23.06.2014р., проведеного експертом ХНДІСЕ ім.засл. проф. М.С. Бокаріуса, величина матеріального збитку, завданого володільцю автомобіля «Honda Civic» р.н.з. НОМЕР_1 , в наслідок пожежі складає 16141,99 грн.
Відповідно до положень ст.ст. 395, 396 ЦК України речовими правами на чуже майно є право володіння; право користування
Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.
Згідно ч.3 ст. 389 глави 29 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Судом встановлено, що ОСОБА_11 мав право на користування та розпорядження автомобілем Honda Civic» р.н.з. НОМЕР_1 на підставі довіреності від 07.10.2013р., виданої ЗАО «Дауто» Литовської республіки та оригіналу свідоцтва на вказаний автомобіль. Доказів неправомірного заволодіння ОСОБА_11 автомобілем Honda Civic» р.н.з. НОМЕР_1 , підробки довіреності та свідоцтва, суду не надано.

Листи надані стороною захисту від 01.11.2021р. ЗАО «Дауто» , що в період з 01.01.2013р. по 31.12.2014р. довіреність на автомобіль Honda Civic» р.н.з. НОМЕР_1 нікому не видавалась, в тому числі ОСОБА_11 , не свідчить про незаконне заволодіння останнім автомобілем.

Так, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. ( правова позиція а Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2- 383/2010, провадження № 14-308цс18).
Довіреність від 07.10.2013р., видана ЗАО «Дауто» Литовської республіки на право ОСОБА_11 користування та розпорядження у встановленому законом порядку не визнана недійсною, внаслідок чого дії презумпція вказаної довіреності.

Таким чином, суд приходить до висновків, що ОСОБА_11 як володільцю пошкодженого майна, спричинена матеріальна шкода вартість якої складає 16 141,99 грн. Підстав для переведення вказаної суми у євро на час подання цивільного позову суд не вбачає.

Відшкодування встановленої судом матеріальної шкоди суд покладає на ОСОБА_9 , неправомірними діями якого вона спричинена.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.
Сам факт вчинення щодо ОСОБА_11 злочину, вже спричинив йому підвищене психологічне навантаження, він також зазнав моральних страждань внаслідок втрати майна , змінився звичайний укладу його життя .

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про наявність спричиненої ОСОБА_11 , внаслідок винних дій ОСОБА_9 , моральної( немайнової) шкоди, однак при визначені її розміру суд виходить з конкретних обставин справи, характеру спричинених йому моральних страждань, їх наслідки й інших негативних впливів, а також виходить з принципів розумності та справедливості, визначає розмір такої шкоди в сумі 5000 грн., відшкодування яких покладає на ОСОБА_9 .

В решті позову необхідно відмовити за його недоведеністю.

Судові витрати за проведення судових експертиз в сумі 2700 грн. слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь держави
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370,371, 374 КПК України, суд,-

ухвалив :
ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 194 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки.

Зарахувати ОСОБА_9 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення за період з 24.02.2021р. по 19.11.2021р.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбуття покарання з випробуванням на іспитовий строк 3 роки.

У відповідності до ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_9 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Звільнити ОСОБА_9 з-під варти в залі суду.

Цивільний позов ОСОБА_11 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду в сумі 16141 грн. 99 коп., а також моральну шкоду в сумі 5000 грн.
В решті позову відмовити.
Стягнути ОСОБА_9 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 2700 грн.

ОСОБА_8 за обвинуваченням в скоєнні злочину передбаченого ч. 4 ст. 27 ч.2 ст. 194 КК України визнати невинуватим та виправдати, у зв`язку з недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення.
На вирок може бути подано апеляцію до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Київський районний суд м.Харкова.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку суду негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1