ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2215/21 Справа № 173/2927/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000560 від 10 травня 2018 року, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_5 , першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 та прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 червня 2021 року, ухвалений щодо
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_9 ,
прокурора ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 червня 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України та призначено покарання у виді штрафу на користь держави в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн. Окрім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.
ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, за таких обставин.
Так, ОСОБА_8 , знаходячись з 06.02.2013 на службі в органах внутрішніх справ України та маючи спеціальне звання старший лейтенант поліції, згідно наказу начальника ГУНП Дніпропетровській області № 352 о/с від 09.12.2016 призначений на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Верхньодніпровського відділення поліції Жовтоводського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області.
Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» № 580 VIII від 02.07.2015 (закон у редакції, що діяла до 05.10.2016) (надалі - Закону України «Про Національну поліцію»), Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сфері охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави (п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію»).
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію», під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: здійснює превентивну і та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави.
Таким чином, ОСОБА_8 , займаючи посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Верхньодніпровського відділення поліції Жовтоводського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, постійно здійснював функції представника влади, в силу ч. З ст. 18 КК України являвся службовою особою - працівником правоохоронного органу, який в межах своєї компетенції здійснює розкриття злочинів, що входять до підслідності Національної поліції, маючи відповідну фахову підготовку, досвід роботи в органах Національної поліції, умисно, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, вчинив кримінальне правопорушення в сфері службової діяльності за наступних обставин.
Так, 05.05.2017 СВ Верхньодніпровського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області до єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 0000472 за заявою громадянки ОСОБА_11 про спричинення їй тілесних ушкоджень громадянином ОСОБА_12 , що мало місце по вул. Тиха в с. Бородаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 125 КК України.
01.08.2017 на підставі ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за заявою ОСОБА_11 зареєстровано кримінальне провадження № 0000913 за фактом погрози вбивством громадянином ОСОБА_12 громадянці ОСОБА_11 за ч.І ст. 129 КК України.
Цього ж дня кримінальні провадження № 0000472 та № 0000913 були об`єднані в одне кримінальне провадження під № 0000472.
У подальшому, 20.12.2017 на підставі ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська слідчим перекваліфіковано кримінальне правопорушення з ч. 1 ст. 129 КК України на ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.
З метою розкриття злочину та встановлення осіб, причетних до його вчинення, старшим слідчим СВ Верхньодніпровського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_13 , якою проводилось досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні, 08.08.2017 в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 0000913, на ім`я начальника Верхньодніпровського ВП Жовтоводського ВП ГУНГТ в Дніпропетровській області направлено доручення в порядку ст. 40 КПК України щодо встановлення осіб, які були свідками вчинення кримінального правопорушення та допиту як свідків мешканців вул. Тихої с. Бородаївка Верхньодніпровського району з метою встановлення чи спростування факту погрози вбивством з боку ОСОБА_12 , на адресу ОСОБА_11 . Доручення зареєстроване у журналі «Обліку вхідної кореспонденції Верхньодніпровського ВП» за № 771 від 08.08.2017.
Виконання вказаного доручення слідчого було покладено на оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Верхньодніпровського відділення поліції Жовтоводського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 , який відповідно до вимог ст. 41 КПК України як співробітник оперативного підрозділу мав право проводити слідчі (розшукові) дії в кримінальному провадженні за письмовим дорученням слідчого, користуючись при цьому його повноваженнями. Відповідно до ч. 1 ст. 40 КПК України, слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, у межах повноважень і способом, передбаченим Конституцією і законами України.
Згідно з ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави: від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або-, засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних Слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Проте, з метою створення штучних показників в роботі щодо кількості допитаних свідків у кримінальному упровадженні № 0000913 та видимості якісного виконання доручення слідчого, не бажаючи реально встановлювати факти та обставини, що мають значення для кримінального провадження, у ОСОБА_8 виник умисел, направлений на складання та видачу завідомо неправдивого офіційного документу - протоколу допиту свідка, який може бути використаний як доказ у кримінальному провадженні.
Так, 13.08.2017, в робочий час, перебуваючи у приміщенні Верхньодніпровського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, м.Верхньодніпровськ, вул. Авраменка.21, ОСОБА_8 , обіймаючи посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Верхньодніпровського ВП
Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, будучи службовою особою - працівником правоохоронного органу, діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, використовуючи своє службове становище усупереч інтересам служби, з метою створення штучних показників в роботі щодо кількості допитаних свідків під час виконання
доручення слідчого у кримінальному провадженні № 0000913, нехтуючи покладеними на нього обов`язками з розкриття злочину, діючи в порушення ст. 1, ч. 4 ст. 7, ст. 23, ч. 1 ст. 62 ЗУ «Про Національну поліцію», ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 9, ст. 41, ч. 1 ст. 84, ч. 2 ст. 93 КПК України, ст.ст. 1, 2, 7, 23, 62, та не бажаючи реально встановлювати факти та обставини, що мають значення для кримінального провадження, без фактичного Проведення ВІДПОВІДНОЇ СЛІДЧОЇ ДІЇ, ВІД СВОГО імені, власноручно склав завідомо неправдивий офіційний документ - протокол допиту свідка ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до якого вніс інформацію, яка не відповідає дійсності, зазначивши, що допит проведено 13.08.2017 у період з 14.30 год. по 15.00 год. у с. Бородаївка, тобто за місцем мешкання свідка, в якому власноручно виклав анкетні дані свідка та покази вказаної особи з приводу вчиненого правопорушення. Після цього ОСОБА_8 у графі «підписи» власноруч виконав підписи від імені ОСОБА_14 , після чого особисто підписав протокол, як особа, яка проводила цю слідчу дію, надавши йому статус офіційного документу.
При цьому, відповідно до інформації наданої відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за вих,№14225/909/03.1-41 від 13.06.2018 ОСОБА_14 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В ході досудового розслідування встановлено, що згідно висновку експерта ЗЕС ІСТЕ УСБУ у Дніпропетровській області № 170 від 25.10.2018 рукописний текст у протоколі допиту свідка ОСОБА_14 від 13.08.2017 у кримінальному провадженні № 0000913 виконаний ОСОБА_8 . Підписи від імені ОСОБА_14 у графі «свідок» вказаного протоколу виконані ОСОБА_8 .
В подальшому, 13.08.2017, ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні Верхньодніпровського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, м.Верхньодніпровськ, вул. Авраменка,21, усвідомлюючи неправдивий характер відомостей внесених до протоколу допиту, склав рапорт на ім`я начальника відділення поліції про виконання доручення слідчого, у якому зазначив, що встановити свідків та очевидців правопорушення не виявилось можливим та разом з завідомо неправдивим офіційним документом, протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , направив керівнику відділу поліції для подальшого скерування слідчому, тобто будучи представником влади видав завідомо неправдивий офіційний документ.
16.08.2017 за вих. №471-8954 супровідним листом керівника відділення поліції зазначений рапорт разом з завідомо неправдивим документом - протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , направлено слідчому у кримінальному провадженні ОСОБА_13 для долучення до матеріалів кримінального провадження.
Таким чином, оперуповноважений СКП Верхньодніпровського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції ОСОБА_8 , будучи представником влади, розуміючи протиправність своїх дій, діючи умисно, склав та видав завідомо неправдивий документ - протокол допиту свідка ОСОБА_14 від 13.08.2017, внаслідок чого здійснив службове підроблення, тобто складання та видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок скасувати та ухвалити новий виправдовувальний вирок.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на незаконність судового рішення, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та фальсифікацію матеріалів провадження, як органом досудового розслідування так і судом.
Так, на переконання захисника, в основу обвинувального вироку судом було покладено недопустимі та завідомо сфальсифіковані докази, зокрема копію протоколу допиту свідка ОСОБА_14 від 13 серпня 2017 року, який є недостовірним та неналежним. До того ж, захисник зазначає, що у резолютивній частині вироку, в частині вирішення долі речових доказів, йдеться мова про оригінал протоколу допиту свідка ОСОБА_14 від 13.08.2017 у провадженні № 0000913, в той час, як в матеріалах кримінального провадження містяться оригінал та копія протоколу допиту свідка ОСОБА_15 у кримінальному провадженні № 0000931. Окрім того, захисник вказує і на недопустимість в якості доказу протоколу тимчасового доступу до речей та документів, через проведення вказаної процесуальної дії з істотними порушеннями вимог КПК України, зокрема, видачею вказаних документів не уповноваженою особою, та не у встановленому законом порядку. При цьому, допитаний слідчий ОСОБА_16 , який здійснив видачу вказаних документів, підтвердив, факт допущених порушень та повідомив, що він видав тільки протокол допиту та йому невідомо, як було отримано інші документи, зокрема особова справа Немазаного. Разом з цим, захисник звертає увагу на те, що виходячи зі змісту постанов слідчого речовим доказом у провадженні, зокрема було визнано оригінал протоколу допиту свідка ОСОБА_15 від 13.08.2017 у провадженні № 0000913, в той час як суд кладе в основу обвинувального вироку та експерт проводить експертне дослідження саме іншого протоколу допиту свідка ОСОБА_14 від 13.08.2017 у кримінальному провадженні № 0000931. Отже, на думку, захисника, застосовуючи доктрину плодів отруєного дерева наряду із процесуальними документами - протоколом тимчасового доступу до речей та документів та додатком до нього від 26 липня 2018 року і протоколом огляду від 27 липня 2018 року, які є недопустимими вся низка доказів, похідних від них, є недопустимими засобами доказування. З огляду на викладене, захисник вважає, що вирок підлягає скасуванню з ухваленням виправдовувального вироку.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 366 КК України у виді штрафу у розмірі 200 неоподатовуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень з позбавленням права обіймати посади в органах МВС України строком на 2 роки. На підставі ч. 5 ст. 74 КК України, з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. В інші частині вирок залишити без змін.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор вказує, що, не дивлячись на те, що ОСОБА_8 вчинив інкримінований йому злочин санкція якого передбачала покарання, окрім іншого, у виді штрафу до 250 нмдг з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, 13.08.2017, тобто до набрання сили Законом України №2617-VIII від 22.11.2018, в порушення вимог ч.ч. 1, 3 ст. 5 КК України, призначаючи обвинуваченому покарання, суд застосував закон про кримінальну відповідальність, який не має зворотної дії в часі, чим посилив ступінь кримінальної відповідальності обвинуваченого. Разом з цим, прокурор вказує, що суд, в порушення вимог ст. 55 КК України, належним чином не врахувавши, що обвинувачений на момент вчинення злочину й по теперішній час працює на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Верхньодніпровського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, не призначив обвинуваченому додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 366 КК України, у виді позбавлення права обіймати певні посади, зокрема в органах МВС. Окрім того, прокурор вказує, що з огляду на те, що ОСОБА_8 вчинив інкримінований злочин 13.08.2017, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, строки притягнення його до кримінальної відповідальності закінчилися 13.08.2020, а тому, у разі незгоди ОСОБА_8 на звільнення його від кримінальної відповідальності, суд мав звільнити його від покарання у відповідності до вимог ст. 74 КК України, чого зроблено не було, та у зв`язку з чим допустив неправильне застосування вимог закону України про кримінальну відповідальність.

В апеляційній скарзі прокурор Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах МВС України строком на 2 роки. В іншій частині вирок залишити без змін.
Свої вимоги прокурор обґрунтовує неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, через безпідставне, в порушення вимог ст. 55 КК України, не призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 366 КК України, у виді позбавлення права обіймати певні посади, у зв`язку із чим, на думку прокурора, вирок підлягає скасуванню з ухваленням нового в цій частині.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно з положеннями, закріпленими у ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим, що передбачає його ухвалення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, а також вмотивованим, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.
Згідно п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях вказує на необхідність аналізувати положення п.п. а п. 3 ст. 6 Конвенції у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п. 52 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25.03.1999; п. 58 рішення у справі «Матточіа проти Італії» від 25.07.2000; п.34 рішення у справі «І.Н. та інші проти Австрії» від 20.04.2006).
Аналогічного висновку про необхідність «доведення винуватості особи у вчиненні злочину поза будь-яким розумним сумнівом», а відповідно і наведення його обґрунтованості у судовому рішенні, Верховний Суд України дійшов у постанові від 03.03.2014 у справі №5-49кс13, де зазначив про те, що необґрунтованість судових рішень є істотним порушенням таких засад судового провадження, як законність, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів, безпосередність дослідження показань та інших доказів. Ці порушення мають визнаватися достатніми і необхідними для визнання результатів розгляду обвинувачення сумнівними, недостовірними і такими, що не відповідають істині. За їх наявності судові рішення не можуть (не повинні) залишатися в силі.
Отже, судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права.
Судом першої інстанції не дотримано зазначених вимог кримінального процесуального закону при розгляді провадження та ухвалені судового рішення, а тому вирок не може вважатися законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Так, визнаючи ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, суд послався, зокрема, на такі докази: покази обвинуваченого, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , довідку № 68 про місце реєстрації та проживання ОСОБА_14 від 07.05.2018, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_14 , доручення на проведення слідчих дій ст. слідчим Верхньодніпровського ВП ОСОБА_13 у кримінальному провадженні № 0000913 від 01.08.2017, супровідний лист про направлення матеріалів по виконанню доручення у кримінальному провадженні 0000913 від 01.08.2018, рапорт о/у ОСОБА_8 за результатами виконання доручення у кримінальному провадженні 0000913 від 01.08.2018, протокол допиту свідка ОСОБА_14 , протокол отримання зразків для експертизи від 21.06.2018, висновок експерта № 170 від 25.10.2018, ухвалу про надання тимчасового доступу від 27.06.2018, протокол тимчасового доступу до речей і документів від 26.07.2018, опис речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді від 26.07.2018, витяг з ЄРДР за № 0000472, журнал № 556 обліку вхідної кореспонденції доручень слідчих, журнал № 550 обліку вихідних та внутрішніх документів Верхньодніпровського ВП., документи із особової справи ОСОБА_8 , протокол огляду від 27.07.2018, постанову про визнання документом від 27.07.2018, доручення від 28.05.2018, інформацію про виконання доручення від 28.05.2018, доручення від 29.05.2018, документи на виконання доручення від 29.05.2018, висновок про результати службового розслідування.
Разом з цим, суд, поклавши ці докази в основу обвинувального вироку, визнавши їх належними та допустимими, не перевірив та не аргументував законність такого заходу забезпечення кримінального провадження як тимчасовий доступ до речей і документів, який було проведено на підставі ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.06.2018.
Так, ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетрвоська від 27.06.2018 було зобов`язано саме керівника Верхньодніпровського ВП Жовтоводського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області, надати тимчасовий доступ до документів.
Між тим, з протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 26.07.2018 та опису до нього видно, що доступ до вказаних документів було надано слідчим ОСОБА_16 слідчому ОСОБА_18 , тобто особою, яка не зазначена в ухвалі слідчого судді.
Водночас, з пояснень допитаного судом першої інстанції свідка ОСОБА_16 видно, що слідчим СБУ ОСОБА_18 , 26.07.2018, за відсутності понятих, у нього було вилучено лише документи із матеріалів кримінального провадження з останніми цифрами 472, та свідок заперечував факт надання інших документів, зокрема особової справи ОСОБА_8 , в тому числі із тих підстав, що він не є особою, в розпорядженні якої знаходилися вказані документи.
При цьому, суд не надав належної оцінки тому, що вилучені під час вказаної слідчої дії документи не були належним чином упаковані та опечатані, що підтверджується матеріалами провадження та не заперечувалося слідчим, та зважаючи на викладені обставини отримання документів, та наявності суперечностей в них, суд мав ретельно перевірити заявлені стороною захисту доводи з приводу законності їх отримання та допустимості як доказу, чого зроблено не було.
До того ж, залишилися без оцінки суду версія обвинуваченого про те, що він проводив допит особи, яка представилася як ОСОБА_14 , та, недбало ставлячись до своїх посадових обов`язків, не встановив належним чином цю особу, шляхом перевірки документу, що засвідчує особу.
Окрім того, ОСОБА_8 інкримінується, що він, з метою створення штучних показників в роботі щодо кількості допитаних свідків під час виконання доручення слідчого у кримінальному провадженні № 0000913, будучи представником влади, розуміючи протиправність своїх дій, діючи умисно, склав та видав завідомо неправдивий документ - протокол допиту свідка ОСОБА_14 від 13.08.2017, внаслідок чого здійснив службове підроблення, тобто складання та видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів.
Водночас, суд залишив без належної оцінки, ті обставини, що протокол допиту свідка ОСОБА_15 , був складений ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000931, яке немає відношення до кримінального провадження, зазначеного в обвинувальному акті - 0000913.
Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції не з`ясував всі обставини, які мають істотне значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення, не перевірив належним чином доводи як сторони обвинувачення так і сторони захисту, та не навів у вироку переконливого обґрунтування, чому прийняв одні докази та відкинув інші, у зв`язку з чим допустив істотні порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Згідно п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Разом з цим, враховуючи, що судом було допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, виходячи з положень ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути вищезазначені порушення процесуального закону шляхом повторного дослідження доказів у провадженні, оскільки ці обставини не були встановлені судом першої інстанції.
З огляду на викладене, судова колегія вважає за необхідне, керуючись ст. 9 КПК України, де вказано, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені, зокрема п.п. 1, 2, 10 ч. 1 ст. 7 КПК, скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
При новому розгляді провадження суду необхідно усунути зазначену вище неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та порушення кримінального процесуального закону, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини провадження, перевірити усі доводи, які викладені в апеляційних скаргах, й прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 , прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_5 задовольнити частково.
Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 червня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4