Номер провадження: 11-сс/813/1691/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30.10.2021 рокупро застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту у кримінальному провадженні №0001140 від 17.05.2019 року, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Вільшана Городищенського району Черкаської області, громадянина України, неодруженого, ФОП, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, -

встановив:

В провадженні СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження № 0001140 від 17.05.2019 року за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.121 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 16.05.2019 року, о 22 год. 30 хв., в м. Одесі біля будинку № 17А по вул. 1-а Лінія між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виникла сварка у зв`язку з тим, що підозрюваний помилково вважав потерпілого причетним до розповсюдження наркотичних засобів.
Під час сварки у ОСОБА_9 через образи зі сторони ОСОБА_10 раптово виник злочинний умисел, направлений на умисне спричинення останньому тілесних ушкоджень. Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_9 підійшов до потерпілого та кулаком правої руки, умисно наніс один удар в передню частину голови ОСОБА_10 , спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді тяжкої закритої черепно-мозкової травми, субдуральної та внутрішньо мозкової гематоми.
Після цього, ОСОБА_9 пішов з місця скоєння кримінального правопорушення, а ОСОБА_10 17.05.2019 року було доставлено бригадою «швидкої допомоги» до КУ «Міська клінічна лікарня № 1», де останній 20.05.2019 року, в результаті спричинених йому тілесних ушкоджень, помер.
29.05.2019 року ОСОБА_9 заочно повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та того ж дня, в присутності понятих вручене, в порядку ст.135 КПК України адміністратору за останнім відомим місцем роботи підозрюваного.
22.10.2021 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
29.10.2021 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_9 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у зв`язку з його переховуванням від органу досудового розслідування та суду.
29.10.2021 року підозрюваний ОСОБА_9 був затриманий на підставі ухвали суду.
29.10.2021 року ОСОБА_9 було особисто вручене повідомлення про підозру, яке складено 29.05.2019 року, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30.10.2021 року відмовлено у задоволені клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 26.12.2021 року, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України. Обґрунтовуючи прийняте рішення слідчий суддя послався на існування ризиків: можливих спроб переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, з огляду на тяжкість можливого призначеного покарання за результатами судового розгляду, незаконний влив на свідків та потерпілу, які на даний час не допитані.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою. Прокурор посилається існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема переховування від органів досудового розслідування та суду, з огляду на тяжкість можливого призначеного покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчинені кримінального правопорушення за ч.2 ст. 121 КК України, оскільки за санкцією зазначеної статті можливе призначення покарання у виді позбавлення волі, строком від семи до десяти років.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; пояснення захисників та підозрюваного, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_9 слідчий суддя правильно врахував, що досліджені в судовому засіданні докази свідчать про наявність, на даний час, фактів, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що останній міг вчинити інкримінований йому злочин та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК.
Одночасно слідчий суддя не погодився з доводами клопотання про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та прийшов до висновку, що забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного можливо шляхом застосування до останнього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.
Під час розгляду клопотання слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, на даній стадії досудового розслідування, вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК, щосвідчить про необхідність забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував те, що підозрюваний раніше не судимий, є фізичною особою підприємцем, а прокурором та слідчим не наведена неможливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Одночасно, слідчий суддя з достатньою повнотою мотивував своє рішення про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, як такого, що забезпечить виконанням останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ст.194 КПК.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком слідчого судді.
Щодо доводів прокурора про існування потреби у застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, апеляційним судом встановлено таке.

Поведінка підозрюваного після застосування відносно нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, зокрема те, що органом досудового розслідування та прокурором не було зафіксовано порушень підозрюваним умов домашнього арешту та доказів до апеляційної скарги додано не було, на думку апеляційного суду, свідчать про відсутність у підозрюваного мети переховуватися від органу досудового розслідування та суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що незважаючи на те, що ризик можливих спроб переховування підозрюваного від органів досудового слідства повністю не виключається, але він, з урахуванням конкретних обставин справи та особи підозрюваного, який має постійне місце проживання на території міста Одеса, займається підприємницькою діяльністю, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, та недоведеністю органом досудового розслідування та прокурором, що підозрюваний в будь-який спосіб заважав кримінальному провадженню після обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, є настільки мінімізованим, що не дає підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що необхідності обмеження права підозрюваного на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України та ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, на даній стадії досудового розслідування, з урахуванням конкретних обставин справи та особи підозрюваного, на даний час немає та прокурором не доведено та є суто абстрактним.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що під час апеляційного розгляду прокурор не надав суду доказів реального існування, заявлених в клопотанні ризиків, які б вказували на те, що застосований до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту, не забезпечує на даний час виконання покладених на нього обов`язків.

За таких обставин, доводи прокурора про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з посиланням лише на тяжкість обвинувачення, за відсутністю порушень підозрюваним умов перебування під домашнім арештом, не є достатньою підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Будь-яких порушень норм КПК під час розгляду клопотання слідчим суддею, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали, не встановлено.
Відповідно до приписів ч. 3 ст. 407 КПК, За наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30.10.2021 року, якою підозрюваному ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4