ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1423/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №314/1790/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 липня 2021 року про продовження терміну дії запобіжного заходу щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сигнальне Мар`їнського району Донецької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено термін дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 18 вересня 2021 року включно.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просила ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою відмовити прокурору у задоволенні заявленого ним клопотання та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Свої вимоги мотивувала тим, що при розгляді клопотання прокурором не доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та не встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК. Жодний із зазначених ризиків у клопотанні про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 прокурором не доведений, вказані обставини нічим не підтверджені, а навпаки спростовані матеріалами провадження.

Прокурор не зазначив будь-яке обґрунтування неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у тому числі у вигляді цілодобового домашнього арешту. Сама лише тяжкість вчиненого злочину не може бути підставою для обрання обвинуваченому найсуворішого запобіжного заходу.

Згідно ч. 4 ст. 422-1 КПК, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Обвинувачений ОСОБА_7 та прокурор про час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином. Із заявами або клопотаннями щодо участі в судовому засіданні до апеляційного суду не звертались, захисник не заперечувала проти апеляційного розгляду справи за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; захисника ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу та наполягала на її задоволенні; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З представлених матеріалів вбачається, що в провадженні Вільнянського районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні передбаченого ч.1 ст.121 КК злочину.

20 липня 2021 року в судовому засіданні прокурор завив клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 .

Суд, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що прокурором доведено існування у даній справі ризиків передбачених п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності ризиків зазначених у ст.177 КПК, зобов`язаний оцінити та врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

При вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

На переконання колегії суддів рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

На підтвердження існування вказаних ризиків свідчать ті обставини, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за вчинення якого передбачено покарання лише у виді позбавлення волі.

Наведені обставини дають достатні підстави для висновку, що ОСОБА_7 , будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може ухилитися від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення або вчиняти дії направленні на перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, з представлених матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 ніде не працює, не має постійного джерела доходу, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, судимість у встановленому законом порядку не знята і не погашена, відбував покарання в місцях позбавлення волі, проте це не змусило обвинуваченого стати на шлях виправлення, і він знову обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.

Сукупність даних обставин на переконання судової колегії свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення нових кримінальних правопорушень, що цілком підтверджує наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК.

А тому, зважаючи на конкретні обставини даного кримінального провадження, колегія суддів, усупереч доводам апеляційної скарги захисника, вважає доведеними у даній справі обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого ОСОБА_7 перебувати на волі.

Отже, з огляду на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину, його характеру та тяжкості, враховуючи покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, відсутність даних про неможливість подальшого перебування обвинуваченого під вартою, районний суд правильно визначився з тим, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Отже, доводи захисника про те, що прокурор не зазначив якими доказами підтверджуються ризики, на які він посилався, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки прокурор належним чином мотивував своє клопотання та навів обставини, на підставі яких він дійшов висновку про наявність ризиків, зазначених у статті 177 КПК.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на відсутність у справі ризиків незаконного впливу на учасників провадження та знищення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення у даному кримінальному провадженні є недоречним, оскільки суд при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою не посилався в ухвалі на існування таких ризиків.

Що стосується заперечень захисника про те, що сама по собі тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 злочину не є достатньою підставою для продовження строку тримання під вартою, то колегія суддів зауважує, що підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 стала не лише тяжкість злочину, в якому він обвинувачується, а сукупність усіх встановлених у даній справі обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою особи.

Отже колегія суддів, дослідивши всі доводи апеляційної скарги, матеріали провадження, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування ухвали, судом апеляційної інстанції також не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 липня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу 01.09.2021 Справа № 314/1790/21