ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/653/22 Справа № 205/2939/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2021 року у кримінальному провадженні №0003780 за обвинуваченням
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Червоний Агроном Березовського району Одеської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_9
ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин.
Зазначеним вироком ОСОБА_7 було визнано винуватим у тому, що він спричинив легкі тілесні ушкодження потерпілому, за таких обставин.
Так, 02 грудня 2019 року, близько 17 години, ОСОБА_7 знаходився біля кв. АДРЕСА_2 , де під час конфлікту з потерпілим ОСОБА_9 , діючи умисно, наніс потерпілому удар кулаком руки в область щелепи, від якого ОСОБА_9 зігнувся захиляючись, після чого наніс декілька ударів своєю ногою в область грудної клітини потерпілого, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді: синця у лівій параорбітальній області з переходом на спинку носа, скроневу та виличну область та вгору на надбрівну дугу, з частковим переходом в лобно-скроневу область та далі до волосистої частини голови; внутрішньо-шкіряного крововиливу у правій скронево-виличній області; трьох крововиливів: на червоній каймі верхньої губи по центру та ліворуч, а також праворуч; синця на грудній клітині по центру та дещо праворуч в проекції 3-4 межребір`я, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням норм КПК України та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що в матеріалах кримінального провадженні відсутні належні дані про повноваження прокурорів, що вказує на недопустимість зібраних у справі доказів, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень, що узгоджується з практикою ВС у справі №754/7061/15. Так, зазначає, що в матеріалах кримінального провадження на аркуші справи 4 міститься постанова про призначення групи прокурорів у даному кримінальному провадженні, відповідно до якої заступником керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_10 було призначено ОСОБА_11 , як процесуального керівника у даному кримінальному провадженні. В той же час, дана постанова не містить підпису ОСОБА_10 . Ця постанова, як і інші матеріали досудового розслідування були відкриті сторонам кримінального провадження, в порядку ст. 290 КПК України та під час дослідження судом першої інстанції письмових доказів у справі та у судових дебатах, захисник звернув увагу на ту обставину, що зазначена постанова не містить підпису заступника керівника ОСОБА_10 на що суд першої інстанції, фактично закінчивши судовий розгляд та провівши судові дебати, оголосив перерву перед останнім словом обвинуваченого, а вже під час цього судового засідання, видалившись до нарадчої кімнати для ухвалення вироку, безпідставно відновив судовий розгляд та долучив зовсім іншу за формою та змістом постанову про призначення групи прокурорів, яка вже була підписана та без відкриття зазначеного доказу, повторно провів судові дебати та постановив оскаржений вирок.
Крім того, зазначає, що судом першої інстанції, в порушення вимог ч. 2 ст. 349 КПК України не було постановлено ухвали про обсяг доказів, які будуть досліджені та порядку їх дослідження, а прокурором в судовому засіданні не заявлялось відповідне клопотання про дослідження протоколу слідчого експерименту. Однак, головуючим суддею в основу доведеності провини обвинуваченого ОСОБА_7 було покладено доказ, який безпосередньо не досліджувався у судовому засіданні ані прокурором, ані суддею, а саме протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 .
Також, посилається на те, що наявні в матеріалах справи докази, які досліджені судом першої інстанції у своїй сукупності не свідчать про те, що ОСОБА_7 мав умисел на спричинення будь-яких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 . Так, вказує, що показання потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_12 , який є товаришем потерпілого, щодо фактичних обставин справи є суперечливими та повістю спростовуються відеозаписом з камер спостереження, на яких зафіксовано, що ОСОБА_7 діяв у стані необхідної оборони та захищався від незаконних дій потерпілого ОСОБА_9 , який, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, здійснив нападав на нього зі скляною пляшкою в руках та намагався заподіяти йому тілесні ушкодженні, а тому в діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки останній знаходився у стані необхідної оборони від незаконного посягання потерпілого.
Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник підтримали апеляційну скаргу захисника та з підстав, викладених у скарзі, просили її задовольнити, вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.
В судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на її безпідставність, вважав вирок суду законним, обґрунтованим та вмотивованим. В той же час, прокурор зазначив, що на момент розгляду апеляційної скарги закінчились строки, передбачені ст. 49 КК України для притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, що є підставою для його звільнення від кримінальної відповідальності за наявності відповідного клопотання, або від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.
Потерпілий ОСОБА_9 судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Апеляційний суд, перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника в частині недопустимості як доказу постанови про визначення групи прокурорів, яку долучено прокурором у судовому засіданні, апеляційний суд зазначає таке.
Так, під час апеляційного перегляду справи, колегією суддів було безпосередньо досліджено наступні докази: постанову про призначення групи прокурорів (м.к.п. 4) від 05 грудня 2019 року, відповідно до якої заступником керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №4, молодшим радником юстиції ОСОБА_10 у кримінальному провадженні №0003780 від 05.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України було призначено групу прокурорів у складі: прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_11 .. У зазначеній постанові відсутній підпис заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_10 ; постанову про призначення групи прокурорів (а.с. 153) від 05 грудня 2019 року, відповідно до якої заступником керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №4, молодшим радником юстиції ОСОБА_10 у кримінальному провадженні №0003780 від 05.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України було призначено групу прокурорів у складі: прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_11 ; прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_13 та прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_14 . Старшим групи прокурорів призначено прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_11 . Вищевказана постанова підписана заступником керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_10 ..
Аналізуючи вказані докази, в контексті доводів апеляційної скарги захисника, апеляційний суд вважає, що постанова про призначення групи прокурорів, яка міститься в матеріалах судового провадження (а.с. 153) не відповідає критерію допустимості, в межах цього кримінального провадження, оскільки зазначена постанова була долучена прокурором у судовому засіданні суду першої інстанції, яке відбулось 16 листопада 2021 року, у копії, яка не завірена належним чином та яка, в супереч вимогам ст. 290 КПК України, не була відкрита стороні захисту як під час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування так і під час судового розгляду, а тому такий доказ не можна вважати допустимим. Більше того, як слідує з журналу судового засідання суду першої інстанції від 15 січня 2021 року, під час дослідження судом письмових доказів захисником ОСОБА_6 було заявлено клопотання про дослідження постанови про призначення групи прокурорів (м.к.п. 4) від 05 грудня 2019 року та акцентовано увагу суду на відсутність у ній підпису заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_10 , однак прокурором ОСОБА_11 , який приймав безпосередню участь у вказаному судовому засіданні не було надано жодних заперечень з цього приводу, а також не надано іншу копію постанови про призначення групи прокурорів, яка долучена судом лише 16 листопада 2021 року.
Вищезазначене, на думку колегії суддів, свідчить про її відсутність на момент дослідження доказів 15 січня 2021 року, оскільки в протилежному випадку, така постанова, яка за твердження прокурора перебувала в матеріалах наглядового провадження, могла бути ним надана та досліджена в цьому судовому засіданні.
Крім того, судом першої інстанції залишено поза увагою та у вироку суду не надано жодної оцінки доводами захисника, викладеним, в тому числі й в судових дебатах, про недопустимість постанови, долученої 16 листопада 2021 року, як доказу, не зазначено й чому суд відкинув одні докази, а саме постанову, яка знаходиться в матеріалах кримінального провадження, та взяв до уваги інші, тобто постанову, яку долучив прокурор. Зазначені постанови є різними за способом їх формування та за змістом. Постанова про призначення групи прокурорів (м.к.п. 4) містить як друкований так і рукописний текст, містить порожні графи, які можуть бути заповнені та визначає лише прокурора ОСОБА_11 , як процесуального керівника у даному кримінальному провадженні та не має підпису особи, яка її склала. В той же час, постанова про призначення групи прокурорів (а.с. 153), яка долучена прокурором, містить виключно надрукований текст, без порожніх граф, призначає групу прокурорів у даному кримінальному провадженні у складі: прокурорів ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , старшим групи призначено прокурора ОСОБА_11 та містить підпис особи, яка її склала.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що оригіналом постанови про призначення групи прокурорів у даному кримінальному провадженні є постанова, яка міститься в матеріалах кримінального провадження (м.к.п. 4), яка була складена з початку досудового розслідування, перебувала в матеріалах кримінального провадження до ухвалення вироку суду першої інстанції та надавалась захиснику, обвинуваченому та потерпілому для ознайомлення під час виконання вимог ст. 290 КПК України.
Щодо доводів захисника про невідповідность вищевказаної постанови вимогам КПК України та як наслідок недопустимість зібраних у справі доказів, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень, апеляційний суд вважає їх слушними з огляду на наступне.
Прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений, у тому числі: доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом; погоджувати або відмовляти у погодженні клопотань слідчого до слідчого судді про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій у випадках, передбачених цим Кодексом, чи самостійно подавати слідчому судді такі клопотання; повідомляти особі про підозру; затверджувати чи відмовляти у затвердженні обвинувального акта, клопотань про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, вносити зміни до складеного слідчим обвинувального акта чи зазначених клопотань, самостійно складати обвинувальний акт чи зазначені клопотання.
Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 37 КПК України, прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів. Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення.
Отже, визначення керівником органу прокуратури прокурора (групи прокурорів), який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні є кримінально-процесуальним рішенням, яке утворює, змінює чи припиняє права і обов`язки, тобто має правові наслідки, в конкретному кримінальному провадженні з його початку до завершення та за процесуальною формою має бути передбачено (встановлено) кримінальним процесуальним законом.
Частиною 5 статті 110 КПК України визначено реквізити, які має містити постанова слідчого, дізнавача та прокурора. Відповідно до ч. 6 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, дізнавача, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.
В постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 лютого 2021 року у справі №754/7061/15 зроблено висновок щодо однакового застосування норм процесуального права та зазначено таке.
За змістом статей 36, 37, 110 КПК рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, обов`язково повинно прийматись у формі постанови, яка має міститись у матеріалах досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень. Така постанова має відповідати передбаченим КПК вимогам до процесуального рішення в формі постанови, у том числі, бути підписаною службовою особою, яка її прийняла. Непідписання керівником відповідного органу прокуратури постанови про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні в матеріалах досудового розслідування обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень.
У даному випадку, постанова заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 молодшого радника юстиції ОСОБА_10 про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0003780 від 05.12.2019 року не відповідає вимогам КПК України, оскільки не містить підпису особи, яка її прийняла, що обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень.
Враховуючи наведене вказана постанова від 05.12.2019 року не мала породжувати відповідних правових наслідків, а саме: скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження, погодження слідчому повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, повідомлення учасниками кримінального провадження про завершення та відкриття матеріалів досудового розслідування, а також затвердження обвинувального акта.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 висунуто обвинувачення без фактичного повідомлення про підозру, тобто без дотримання встановленої кримінальним процесуальним законом процедури та за відсутності належних даних про повноваження прокурора ОСОБА_11 у кримінальному провадженні №0003780, якаий затвердив обвинувальний акт.
Вказані порушення, допущені під час досудового розслідування, згідно зі ст. 412 КПК України, є істотними та виключають можливість постановлення у справі обвинувального вироку.
Крім зазначено, відповідно до правового висновку щодо однакового застосування норм процесуального права, викладеного в Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 жовтня 2021 року у справі №724/86/20, за приписами статей 39, 110, ч. 1 ст. 214 КПК рішення про призначення (визначення) групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, обов`язково приймається у формі, яка повинна відповідати визначеним кримінальним процесуальним законом вимогам до процесуального рішення у формі постанови. Відсутність такого процесуального рішення в матеріалах кримінального провадження обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані неуповноваженою на те особою. У разі використання слідчим повноважень з проведення досудового розслідування без винесення процесуального рішення про визначення групи слідчих, до складу якої він входить на підставі такого процесуального рішення, він є неналежним суб`єктом проведення процесуальних дій. Відсутність такого процесуального рішення в матеріалах кримінального провадження обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані особою, яка не мала на те законних повноважень.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, після прийняття слідчою ОСОБА_15 заяви потерпілого ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення, про що складено відповідний протокол (м.к.п. 6), на виконання вимог ст. 214 КПК України, відповідні відомості було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань з попередньою кримінально-правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 125 КК України (м.к.п. 1).
Згідно з дорученням про проведення досудового розслідування від 05 грудня 2019 року (м.к.п. 2), заступником начальника СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 , проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні було доручено слідчій ОСОБА_17 .
В той же час, відповідно до постанови заступника начальника СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 (м.к.п. 5) про призначення групи слідчих від 05 грудня 2019 року, у кримінальному провадженні № 0003780 за ч. 1 ст. 125 КК України для здійснення досудового розслідування було призначено: слідчого СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_15 та слідчого СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_18 .
Як видно з матеріалів кримінального провадження, усі слідчі дії, окрім допиту потерпілого від 10.12.2019 року, який було проведено слідчою ОСОБА_15 та проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 , який було проведено слідчим ОСОБА_18 , у даному кримінальному провадженні було проведено слідчою ОСОБА_17 .
З огляду на вищевикладені висновки Верховного Суду, які є обов`язковими для врахування судами при застосуванні таких норм права, з огляду на ч. 6 ст. 13 ЗУ Про судоустрій та статус суддів, колегія суддів вважає, що у даному випадку, оскільки слідча Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_17 не входить в групу слідчих у даному кримінальному провадженні, визначених постановою заступника начальника СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 від 05.12.2019 року, а письмове доручення про проведення досудового розслідування не відповідає визначеній кримінально-процесуальним кодексом формі для процесуальних рішень, досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні проведено неналежним суб`єктом, що обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані особою, яка не мала на те законних повноважень.
Вказані істотні порушення кримінального процесуального закону органом досудового розслідування також залишись поза увагою суду першої інстанції, що, з огляду на вимоги ст. 412 КПК України є безумовною підставою для скасування вироку.
З огляду на ту обставину, що апеляційним судом встановлено недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані особою, яка не мала на те законних повноважень та під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора, який не мав на те законних повноважень, колегія суддів не входить в обговорення інших доводів апеляційної скарги захисника, щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та перебування ОСОБА_7 в стані необхідної оборони.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
За встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що докази сторони обвинувачення є недостатніми для визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання.
Відповідно до вимог ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Враховуючи наведене, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає задоволенню, вирок Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року щодо ОСОБА_19 скасуванню, а кримінальне провадження закриттю у зв`язку з у зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та вичерпанням можливості їх отримання.
Керуючись ст. ст. 284, 405, 407, 417, 419 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2021 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України скасувати.
Кримінальне провадження № 0003780 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 в суді і вичерпанням можливості їх отримати.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4