УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представників особи, в інтересах якої подана скарга адвокатів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , особи в інтересах якої подана скарга ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану у порядку статті 206 КПК України в інтересах ОСОБА_5 щодо незаконного тримання його під вартою,
встановив:

Адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із скаргою на незаконне тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» з проханням негайно звільнити ОСОБА_5 з-під варти.

В обґрунтування скарги адвокат зазначає, що у провадженні Хмельницького апеляційного суду перебуває апеляційна скарга у справі № 686/7481/19 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 05.05.2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000290 за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України.

На теперішній час обвинувачений ОСОБА_5 утримується в умовах ДП "Хмельницький слідчий ізолятор", не зважаючи на той факт, що строк дії ухвали Хмельницького міськрайонного суду у справі № 686/7481/19 про продовження строку тримання під вартою від 11 березня 2020 року, закінчився ще 08.05.2020 року, а вирок Хмельницького міськрайонного суду від 05.05.2020 року про засудження ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000290 за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України (справа № 686/7481/19), в тому числі щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили, ще не вступив в законну силу, тобто не набув чинності.

А тому адвокат ОСОБА_3 вважає, що правових підстав для тримання ОСОБА_5 під вартою немає.

Крім цього зазначає, що вирішення питання про застосування до особи запобіжного заходу відбувається за правилами, визначеними главою 18 КПК України.

З посиланням на ч.5 ст.202 КПК України адвокат ОСОБА_3 з огляду на наведені обставини стверджує про відсутність іншого судового рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання ОСОБА_5 обвинуваченого під вартою та наголошує на тому, що він має бути негайно звільнений.

У судовому засіданні представники ОСОБА_5 адвокати ОСОБА_3 і ОСОБА_4 подану скаргу підтримали, просили задовольнити.

Крім цього адвокати ОСОБА_4 і ОСОБА_3 зазначили, що п.п. 4 п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК України встановлює, що у резолютивній частині вироку суд може прийняти рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Однак, з огляду на те, що питання порядку вступу вироку в силу регулюється положеннями ст. 532 КПК України, згідно з якими вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано, представники ОСОБА_5 вважають, що натепер відсутня можливість виконання вироку до вступу його в законну силу, у тому числі в частині запобіжного заходу без визначеного строку дії.

ОСОБА_5 в судовому засіданні подану скаргу підтримав, просив задовольнити.

13.12.2021 на адресу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області надійшла відповідь на запит слідчого судді з ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» за підписом начальника установи ОСОБА_6 , в якій зазначено, що ув`язнений ОСОБА_5 перебуває в ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» на підставі вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.05.2021,яким його засуджено до 9 років позбавлення волі за ч.2 ст.190, ч.4 ст.190, ч.1 ст.70 КК України.

В судовому засіданні встановлено,що ОСОБА_5 засуджений вироком ід 05.05.2020, а тому зазначення у відповіді 2021 року є опискою.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Згідно із стт.12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

У силу ч. 1 ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Згідно з ч. 3 ст. 206 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Статтею 206 КПК України надано слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема наявності судового рішення та інше) та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено, або забезпечення проведення у найкоротший строк розгляду клопотання прокурора, слідчого про застосування запобіжного заходу.

Таким чином, наведені вище положення ст. 206 КПК мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовуються саме в таких випадках.

Відповідний правовий висновок викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.05.2019 року у справі № 766/22242/17.

Надаючи оцінку правомірності тримання ОСОБА_5 під вартою в ДУ «Хмельницькй слідчий ізолятор та, відповідно, наявності чи відсутності підстав його звільнення з-під варти, слідчий суддя враховує таке.

Слідчий суддя установив, що вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 05.05.2020 (справа №686/7481/19) ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 190 КК України та призначене йому покарання:

- за ч. 2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

- за ч.4 ст.190 КК України - у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією усього майна крім житла;

В силу ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначне остаточне покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією усього майна крім житла.

Указаним вироком ухвалено ОСОБА_5 визнати невинуватим у пред`явленому обвинувачені за ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України виправдати його, оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_5 залишений попередній - тримання під вартою.

Початок строку відбуття покарання рахувати з моменту вступу вироку в законну силу, зарахувавши в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 з 23.01.2019 року до дня вступу вироку в законну силу включно із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

Станом на 14.12.2021 року вирок не набрав законної сили.

Вказане кримінальне провадження перебуває на розгляді в апеляційному порядку в Хмельницькому апеляційному суді.

Слідчий суддя зазначає, що за правилами ч. 4 ст. 374 КПК України, під час ухвалення вироку у його резолютивній частині зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили (абз. 10 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КПК України строки, встановлені КПК, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію.

Отже, під час ухвалення обвинувального вироку суд вправі вирішити питання про запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою до набрання цим вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.202 КПК України, на яку посилається адвокат ОСОБА_3 у поданій скарзі, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про відмову у продовженні строку тримання під вартою, про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на інший запобіжний захід, про звільнення особи з-під варти у випадку, передбаченому частиною третьою статті 206 цього Кодексу, або у випадку закінчення строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою підозрюваний, обвинувачений повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Іншими судовими рішеннями, на підставі яких особа може утримуватись під вартою, окрім ухвалених/постановлених під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні або під час розгляду обвинувального акту по суті, є ухвала про тимчасовий або про екстрадиційний арешт.

Вирішення питання про запобіжний захід обвинуваченому під час ухвалення вироку, склад учасників провадження та гарантії їх процесуальних прав, відповідають порядку, визначеному Главою 18 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За положеннями ч.2. ст..331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За приписом ч.1 ст.205 КПК України , яка входить до Глави 18 КПК України «Запобіжні заходи, затримання особи» та § 1. «Запобіжні заходи, затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду», ухвала слідчого судді, суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку про те, що на підставі положень абз.10 п.ч.2 4 ст. 374 КПК України під час ухвалення вироку у його резолютивній частині суд має право прийняти рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили до набрання вироком законної сили, що узгоджується із ч. 1 ст. 115 КПК України щодо визначення строків вказівкою на подію.

З огляду на визначені ч.2. ст..331 КПК України положення щодо вирішення судом щодо питання запобіжного заходу за визначеним Главою 18 КПК України порядком, серед якого і унормований у ч.1 ст.205 КПК України імперативний припис щодо негайного виконання ухвали суду щодо застосування запобіжного заходу, вирок суду в частині запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання ним законної сили підлягає негайному виконанню.

Указане також узгоджується і з положеннями ст..534 КПК України, згідно з якими у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні.

У розвиток зазначених норм законодавець у ч.5 ст.535 КПК України передбачив, що до набрання обвинувальним вироком законної сили обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не може бути переведений у місце позбавлення волі в іншу місцевість.

Зазначеним положенням кримінального процесуального закону відповідають норми підзаконного акту - абз. 3 п 1 Розділу ІІ «Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 року №1769/5, згідно з якими підставами для приймання до СІЗО та тримання ув`язнених і засуджених є, зокрема: вирок суду, що не набрав законної сили, але передбачає тримання особи під вартою.

Отже, підставою для тримання ОСОБА_5 під вартою є вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.05.2020 (справа №686/7481/19), яким до набрання вироком законної сили застосований до нього запобіжний захід залишено попередній - тримання під вартою.

Згідно з п.18 ч.1 ст.3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до положень статті 206 КПК України, слідчий суддя лише перевіряє наявність чи відсутність правових підстав для тримання особи під вартою.

При розгляді скарги в порядку ст. 206 КПК України слідчий суддя не може перебирати на себе повноваження суду апеляційної інстанції, до компетенції якого віднесено вирішення питання щодо зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого або його скасування на стадії апеляційного оскарження і апеляційного провадження.

За таких обставин, вирок суду,яким вирішене питання про застосування запобіжного заходу до особи, у тому числі такий, який не набрав законної сили, не є у розумінні закону іншим судовим рішенням, яке не набрало законної сили та зумовлює незаконність тримання особи під вартою.

З огляду на викладене, доводи скарги адвоката ОСОБА_3 , підтримані ним, адвокатом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо незаконності тримання останнього під вартою в ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» за відсутності судового іншого судового рішення, яке набрало законної сили та неможливість виконання вироку , зокрема в частині застосованого до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не знайшли свого підтвердження.

У зв`язку із цим , не можуть бути взяті до уваги у якості підстави для задоволення скарги аргументи представників ОСОБА_5 про те, що під час досудового розслідування та судового провадження рішення про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу передбачали альтернативний запобіжний захід - заставу у разі її внесення, а у вироку суд можливість існування такого альтернативного запобіжного заходу не вирішив.

Зважаючи на викладене, підстав для задоволення скарги та процесуального реагування слідчим суддею, немає.

Керуючись ст.ст. 206, 309, 369 - 372, 376, 392 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 , поданої в інтересах ОСОБА_5 у порядку статті 206 КПК України щодо незаконного тримання його під вартою, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1