Справа № 188/1751/19
Провадження № 1-кп/188/14/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2022 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Петропавлівка Дніпропетровської області клопотання захисника ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000560 від 01.11.2019, що надійшов 06.12.2019, стосовно ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

27.01.2022р. захисник надав письмове клопотання, у якому просив доручити керівнику Територіального відділення управління Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Полтаві, яке поширює свою діяльність на Дніпропетровську область, провести перевірку зазначених обвинуваченим обставин про застосування до нього методів фізичного та психологічного впливу під час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.02.2020р. за № 0000348, працівниками поліції.

В обґрунтування клопотання вказано, що в судовому засіданні 22.12.2021р. обвинувачений ОСОБА_4 заявив про застосування до нього недозволених методів слідства, а саме: фізичного та психологічного тиску з боку працівників поліції, внаслідок чого він надавав зізнавальні покази на досудовому слідстві.

В якості правового обґрунтування цього клопотання захисник послався на приписи ст. 3 Конституції України, ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, практику Європейського Суду з прав людини у випадках, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з боку представників держави, норми ч. 6 ст. 206, ст. 214 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України, п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державне бюро розслідувань».

В судовому засіданні захисник підтримав клопотання.

Обвинувачений підтримав клопотання, пояснив, що у 2020 році, точну дату він не пам`ятає, працівники поліції, прізвищ, імен та посад яких він не може назвати, забрали його з дому, привезли до місцевого відділення поліції, де вимагали зізнатися в крадіжці, здійснюючи фізичний та психологічний тиск, після його зізнання відпустили.

Прокурор заперечував проти клопотання, вказав, що у клопотанні не наведені конкретні факти застосування до обвинуваченого недозволених методів слідства, які нібито мали місце ще у 2020 році, обвинувачений не затримувався і не перебував під вартою, з самого початку судового провадження йому надавалася правова допомога адвокатів, однак про фізичний та психологічний тиск з боку працівників поліції обвинувачений заявив тільки під кінець судового розгляду, що на думку прокурора, є намаганням затягнути судове провадження.

Вислухавши думки учасників судового засідання, суд зазначає таке.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 206 КПК України передбачено, що кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи (ч.1).

Якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та:

1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи;

2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи;

3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством (ч.6).

У своєму клопотанні захисник послався сааме на приписи ч.6 вказаної статті КПК України.

Системний аналіз всіх артикулів статті 206 КПК України дозволяє зробити висновок, що вони стосуються захисту прав затриманої особи або особи, яка тримається під вартою, і не може самостійно захиститися від застосування до неї насильства працівниками уповноваженого органу державної влади, державної установи (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), зафіксувати наслідки застосування такого насильства, вжити заходів до його припинення. Цей обов`язок покладається на слідчого суддю під час обрання запобіжного заходу і не стосується судді під час судового розгляду.

В наданих суду стороною обвинувачення для дослідження письмових доказах відсутні відомості про затримання та тримання під вартою обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні. Не надано їх і стороною захисту. Обвинувачений в судовому засіданні пояснив, що у цьому кримінальному провадженні запобіжний захід у виді тримання під вартою до нього не застосовувався, він був затриманий і поміщений до слідчого ізолятора у м. Дніпро в порядку виконання вироку у іншій справі.

Ухвалою суду від 16 березня 2020 року під час судового розгляду за участі прокурора і захисника ОСОБА_6 , який на той час був захисником обвинуваченого ОСОБА_4 , у цьому судовому провадженні встановлено, що обвинувачений не з`явився в судове засідання тому, що був затриманий в порядку виконання вироку Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 20.12.2018, яким був засуджений за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки і перебував у державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» (а.с.34). Однак, це сталося вже після надходження цього кримінального провадження до суду і проведення 06 лютого 2020 року за участі обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_6 підготовчого судового засідання (а.с.27-29), в якому ніхто з них не заявляв про застосування до обвинуваченого недозволених методів слідства, а саме: фізичного та психологічного тиску з боку працівників поліції, внаслідок чого він надавав зізнавальні покази на досудовому слідстві.

Не робилося таких заяв і пізніше, в тому числі, після заміни обвинуваченим захисника. Вперше обвинувачений зробив таку заяву лише після дослідження судом всіх наданих сторонами доказів 22.12.2021.

Отже, суд вважає неприйнятним застосування до цих правовідносин приписів ст. 206 КПК України.

Що стосується посилання захисника на ст.3 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, практику Європейського Суду з прав людини у випадках, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з боку представників держави, суд звертає увагу на необхідність наявності підстав такої скарги, що має виражатися в повідомленні суду конкретних обставин такого поводження та наданні суду доказів такого поводження в минулому чи в очевидних проявах або наслідках такого поводження, які суд безпосередньо може сприйняти.

Згідно зі ст.22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом(ч.2).

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6).

Відповідно до ст.46 КПК України захисник користується процесуальними правами підозрюваного, обвинуваченого, захист якого він здійснює, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо підозрюваним, обвинуваченим і не може бути доручена захиснику, з моменту надання документів, передбачених статтею 50 цього Кодексу, слідчому, прокурору, слідчому судді, суду (ч.4).

Згідно з п.8 ч.3 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право збирати і подавати слідчому, прокурору, слідчому судді докази.

Відповідно до ч.1 ст.47 КПК України захисник зобов`язаний використовувати засоби захисту, передбачені цим Кодексом та іншими законами України, з метою забезпечення дотримання прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого та з`ясування обставин, які спростовують підозру чи обвинувачення, пом`якшують чи виключають кримінальну відповідальність підозрюваного, обвинуваченого.

Однак, ні захисник, ні обвинувачений не надали суду ні доказів застосування до обвинуваченого недозволених методів слідства, а саме: фізичного та психологічного тиску з боку працівників поліції, ні доказів їхніх спроб отримати такі докази. У клопотанні захисника відсутній опис конкретних обставин таких діянь та посилання на інші можливі докази, крім заяви обвинуваченого, яка не містить вагомих обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

У постанові ККС у складі ВС у справі № 556/450/18 (провадження № 51-4229км20) зазначена правова позиція, згідно з якою підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

Обвинувачений, який з 30 січня 2020 року безперервно отримував правову допомогу захисників на підставі укладених ним договорів, що підтверджується ордером (а.с. 17) та договором (а.с.182), а також його захисники мали і мають можливість самостійно звернутися до Державного бюро розслідувань із заявою або повідомленням про вчинення кримінального правопорушення працівниками правоохоронних органів, якщо із заяви обвинуваченого вони вбачали його наявність.

Крім того, суду не надавалися і судом не досліджувалися пояснення чи протоколи допитів ОСОБА_4 на досудовому розслідуванні, суду невідомий їх зміст і суд відповідно до п.16 ч.1 ст.7 КПК України не вправі посилатися на них як докази у судовому рішенні.

Таким чином, не вбачається жодних підстав для задоволення клопотання захисника.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 22, 47, 214, 350, 392 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_3 про доручення керівнику Територіального відділення управління Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Полтаві провести перевірку зазначених обвинуваченим ОСОБА_4 обставин про застосування до нього працівниками поліції методів фізичного та психологічного впливу під час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000560 від 01.11.2019, стосовно ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1