Справа № 201/705/22
Провадження № 1-кс/201/201/2022
УХВАЛА
Іменем України

03 березня 2022 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000044 від 21.01.2022 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до слідчого судді з вищевказаним клопотанням, в обґрунтування якого зазначив, що до ВП №5 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення від співробітників УПП, про те, що 21.01.2022 року приблизно о 00:20 годин біля буд. 8 по вул. Високовольтна, м. Дніпро, був зупинений автомобіль марки "JAGUAR X-TYPE", д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, під керуванням водія ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та під час перевірки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 були виявлено ознаки підробки.

21.01.2022 відомості за даним фактом зареєстровано до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000044 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України.

21.01.2022 під час огляду було влучено транспортний засіб автомобіль марки "JAGUAR X-TYPE", д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, ключ від автомобілю та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Вилучений транспортний засіб, ключ від автомобілю та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу визнано речовими доказами, оскільки перелічене майно є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У зв`язку з вище викладеним, а також необхідністю з`ясувати обставини, що мають значення для кримінального провадження та необхідністю проведення судової трасологічної експертизи для встановлення чи підлягав змінам номер кузова та чи можливо встановити первинний номер, а також проведення судово-технічної експертизи документів для встановлення відповідності свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу офіційному бланку, прокурор просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно автомобіль марки "JAGUAR X-TYPE", д.н.з. НОМЕР_1 ; ключ від автомобілю; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування майном.

Прокурор надав заяву, в якій підтримав клопотання та просив його задовольнити, просив розглянути без його участі.

Користувач майна ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, суд неодноразово про дату, час і місце розгляду клопотання повідомляв його належним чином судовими повістками.

Крім того, на офіційному сайті Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в розділі «Громадянам» у вкладці «Список судових справ, призначених до розгляду» з моменту призначення даної справи до розгляду були зазначені дата, час та місце слухання.

У п.41 рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/02) наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, ОСОБА_4 відомо про розгляд у суді його справи, а також про те, що судові повістки йому направлялися за адресою, вказаною у протоколі та на номер телефону, отримуючи їх. Однак своїми фактичними діями він ігнорує їх, що вказує про його небажання брати участь в розгляді справи та фактично таким чином він реалізує надане йому право не з`являтися для розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, неявка учасників розгляду клопотання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ст. 107 КПК України повне фіксування кримінального провадження за допомогою технічного засобу не здійснювалося.
Вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до таких висновків.

З матеріалів клопотання встановлено, що до ВП №5 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення від співробітників УПП, про те, що 21.01.2022 року приблизно о 00:20 годин біля буд. 8 по вул. Високовольтна, м. Дніпро, був зупинений автомобіль марки "JAGUAR X-TYPE", д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, під керуванням водія ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та під час перевірки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 були виявлено ознаки підробки.

Відповідно до даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , власником автомобіля марки "JAGUAR X-TYPE", д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_5 .

21.01.2022 відомості за даним фактом зареєстровано до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000044 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

21.01.2022 під час огляду було влучено транспортний засіб автомобіль марки "JAGUAR X-TYPE", д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, ключ від автомобілю та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Постановою дізнавача від 21.01.2022 року автомобіль марки "JAGUAR X-TYPE", д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, ключ від автомобілю та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 визнано речовими доказами.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_4 , останній придбав вказаний автомобіль за 2000 доларів США по техпаспорту без переоформлення. Про те, що на вилученому автомобілі підроблені документи він не знав.

Як вбачається із п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження для досягнення його дієвості є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, а саме: запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно п.п 2, 3 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора або може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Таким чином, автомобіль, ключ і свідоцтво про його реєстрацію визнано речовими доказами, оскільки перелічене майно є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У зв`язку з вище викладеним, а також необхідністю з`ясувати обставини, що мають значення для кримінального провадження та необхідністю проведення судової трасологічної експертизи для встановлення чи підлягав змінам номер двигуна та номер кузова та чи можливо встановити первинний номер, а також проведення судово-технічної експертизи документів для встановлення відповідності свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу офіційному бланку, необхідне накладання арешту на тимчасово вилучене майно з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження тимчасово вилученого майна та збереження речових доказів.

Прокурором в судовому засіданні доведено існування таких обставин, а клопотання прокурора в цій частині щодо накладання арешту на автомобіль і свідоцтво про реєстрацію відповідає вищезазначеним нормам закону.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи: (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є притаманний всім статтям Конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор, відповідно до п. 2, 3 ч. 3 ст.132 КПК України не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у право власності, про який ідеться в клопотанні, або може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається з клопотанням.

Як вбачається з матеріалів клопотання, досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0000044 від 21.01.2022 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, якою передбачено відповідальність за використання завідомо підробленого документа. При цьому Верховний Суд колегією суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 607/8076/19 відзначив, що використання підробленого документа є самостійним складом злочину, який не охоплюється поняттями підроблення, складання, видачі та збуту і передбачений окремою кримінально-правовою нормою із самостійною санкцією, що не може вважатись доведеним фактом вчинення використання підробленого документа за відсутності факту вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 або ч. 2 ст. 358 КК.

Відповідно до рапорту інспектора патрульної поліції встановлено, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу має ознаки підробки.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про те, що автомобіль, ключ та свідоцтво про його реєстрацію є знаряддям кримінального правопорушення, тобто вказане майно має відношення до даного кримінального провадження, а його дослідження є необхідним для повного, швидкого, якісного проведення досудового розслідування, внаслідок чого необхідно накласти арешт на зазначене вище майно.

Таким чином, у клопотанні належним чином розкрито, яке відношення зазначене майно має саме до цього кримінального провадження, у зв`язку з чим процесуальний статус зазначеного у клопотанні майна як речового доказу є визначеним відповідно до вимог ст.98 КПК України, оскільки постановою дізнавача вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази слідчий суддя вважає їх належними та допустимими, їх сукупність та взаємозв`язок між ними достатній для прийняття процесуального рішення про арешт майна.

Прокурор довів, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.

Завдання, для виконання якого орган досудового розслідування звертається із клопотанням, може бути виконане.

Незастосування арешту майна може привести до настання наслідків, що перешкоджатимуть збереженню речових доказів.

За таких обставин слідчий суддя вважає, що даний автомобіль, ключ та свідоцтво про його реєстрацію можуть бути використані як речовий доказ у вказаному кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 4 статті 173 КПК, у разі задоволення клопотання про арешт майна слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Згідно із ст. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.).

Правовомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, передача в позику, знищення, переробка і т. ін.).

У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості. Причому інколи всі разом або деякі з них можуть належати і не власнику, а іншому володільцю майна, наприклад, довірчому власнику майна, орендатору тощо. На відміну від прав власника, правомочності іншого законного володільця, навіть зі схожими правомочностями власника, не тільки не виключають прав самого власника на це майно, а й зазвичай виникають із його волі і в передбачених ним межах (наприклад, договір найму, договір управління майном).

Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.

Отже, правомочності власника та межі здійснення ним прав встановлені законом.

На переконання слідчого судді, будь-які умисні дії щодо майна, у т.ч. «відчуження» включаються в поняття «розпорядження» - правомірності власника.

Враховуючи те, що вилучені автомобіль ключ та свідоцтво про його реєстрацію мають значення речових доказів у кримінальному провадженні та необхідні для проведення експертиз, тому з метою їх збереження та запобігання їх відчуженню, приховуванню та зміни, на них слід накласти арешт, із забороною розпорядження та користування, тому клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню.

Прокурором доведено, що вище зазначене майно, на яке необхідно накласти арешт, можливо є об`єктом злочинного діяння та може бути процесуальним джерелом доказів. При цьому, арешт речей дасть змогу провести ряд експертиз, висновки яких слугуватимуть доказами по кримінальному провадженню.

Слідчий суддя визнає, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання неправомірного вибуття майна з власності та забезпечення кримінального провадження, та слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Беручи до уваги викладені обставини у сукупності, слідчий суддя приходить до переконання, що подане клопотання підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 110, 168-169, 170-173 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт шляхом позбавлення права на розпорядження та користування до скасування у встановленому КПК України порядку на наступне майно:

-автомобіль марки "JAGUAR X-TYPE", д.н.з. НОМЕР_1 ;

-ключ від автомобілю;

-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ,

У задоволенні клопотання у іншій частині відмовити.

Визначити місцем зберігання автомобіля марки "JAGUAR X-TYPE", д.н.з. НОМЕР_1 територія ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Ключи від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 зберігати в матеріалах кримінального провадження № 0000044.

У відповідності до ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особами, що були відсутні при її проголошенні, в той же строк з моменту отримання її копії. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.
Підстави для скасування арешту майна визначені в ст. 174 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1