Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2060/21
Провадження № 1-кп/376/229/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2021 р. Сквирський районний суд Київської області

в складі: Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира Київської області кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 за ст. 162 ч. 1 КК України,-

Встановив:

20.09.2021 року до Сквирського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №1 2021 1162 6000 0070 відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого за ст. 162 ч. 1 КК України.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про направлення йому обвинувального акту у кримінальному провадженні №1 2021 1162 6000 0070 відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого за ст. 162 ч. 1 КК України, оскільки даний обвинувальний акт подано до Сквирського районного суду Київської області помилково та в провадженні суду вже перебуває ідентичний обвинувальний акт.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

За змістом частин 1, 3 статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом. Зокрема, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також формулювання обвинувачення.

Зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 536/2475/14-к прямо зазначено, що наслідком ігнорування певних способів тлумачення норм, зокрема, функціонального, системного, порівняльного, може стати також превалювання формального підходу (форми) до розуміння над змістом (суттю) обставин кримінального провадження, які мають бути досліджені всебічно, повно та неупереджено для дотримання засади законності, передбаченої статтею 9 КПК України .

Наведена позиція свідчить, що до оцінки дотримання принципу законності необхідно підходити системно, а не формально.

Європейський суд з прав людини у п. 34 рішення у справі Абрамян проти Росії від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту а п. 3ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, суд вказав, що положення підпункту а п. 3ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду( рішення від 25.03.1999 року у справі Пелісьє та Сассі проти Франції № 25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 року у справі Маттічіа проти Італії , № 23909/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 року у справі І.Н. та інші проти Австрії , № 42780 /98 , п. 34).

До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту гарантованих п.п. b п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі Пелісьє та Сассі проти Франції п.54, а також Даллос проти Угорщини , п. 47).

Наведене кореспондується з положеннями п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року N8, за змістом яких суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Судом встановлено, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №1 2021 1162 6000 0070 відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого за ст. 162 ч. 1 КК України, дійсно надіслано до суду 20.09.2021 року помилково, оскільки на розгляді у Сквирському районному суді Київської області вже перебуває обвинувальний акт 1 2021 1162 6000 0070 відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого за ст. 162 ч. 1 КК України, який зареєстровано раніше, а саме 21.05.2021 року, а тому обвинувальний акт, який надіслано до суду 20.09.2021 року підлягає направленню прокурору.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 369 372 КПК України, суд,-

Ухвалив:

Направити прокурору ОСОБА_3 , як помилково надісланий обвинувальний акт у кримінальному провадженні №1 2021 1162 6000 0070 відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого за ст. 162 ч. 1 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1