Номер провадження: 11-кп/813/1942/21
Номер справи місцевого суду: 521/7370/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2021 року, якою продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 294, ст. 392 КК України, в рамках кримінального провадження №0000516, внесеного до ЄРДР 27.05.2019 року,

встановив:
Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 16 серпня 2021 року в судовому засіданні в процесі розгляду обвинувального акту в межах кримінального провадження №0000516, внесеного до ЄРДР 27.05.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.294, ст.392 КК України, було задоволено клопотання прокурора про продовження відносно обвинувачених міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 14 жовтня 2021 року, із утриманням в ДУ « Одеський слідчий ізолятор».
Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що у справі наявні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені при обранні запобіжного заходу, які не знизилися та не відпали.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_16 , а також обвинувачений ОСОБА_9 , кожен окремо, подали апеляційні скарги.
Під час розгляду апеляційних скарг обвинувачений ОСОБА_7 заявив, що до Одеського слідчого ізолятору з колонії №51, де відбулись події, в яких він обвинувачується, було переведено близько 10-15 співробітників колонії, які, за словами, ОСОБА_7 , щотижнево, на чолі з першим заступником начальника Одеського слідчого ізолятору, відвідують ОСОБА_7 та здійснюють на нього моральний тиск, примушуючи взяти на себе відповідальність за бунт, погрожуючи «згноїти» у тюрмі та запевняючи, що ніхто не буде ним займатись. Окрім того, співробітники СІЗО кидали металеві миски з їжею у його сторону та декілька разів попадали у нього.
Обвинувачений зазначив, що не може зазначити прізвищ осіб, які здійснюють на нього фізичний та моральний тиск, втім назвав наступні імена: ОСОБА_17 (1-й заступник начальника Одеського слідчого ізолятору); ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 (співробітники). Щодо інших осіб, які здійснювали на нього тиск ,зазначив, що їх імен не знає, однак зможе їх упізнати.
Прокурор ОСОБА_6 зазначила, що до Одеського слідчого ізолятору було переведено лише 2х співробітників колонії №51, ОСОБА_7 з заявами з приводу вищенаведених обставин не звертався.
Заслухавши думку учасників судового засідання, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 18 КПК України жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушенн

Згідно із ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини у випадках, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з боку представників держави, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, обов`язком національних органів є проведення «ефективного офіційного розслідування», спроможного встановити факти та виявити і покарати винних. В іншому випадку загальна юридична заборона катувань та нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження та покарання була б, незважаючи на основоположну важливість, неефективною на практиці, та у деяких випадках представникам держави було б можливо фактично безкарно порушувати права тих, хто знаходиться під їхнім контролем (п. 102, рішення ЄСПЛ «Ассенов та інші проти Болгарії» та п. 131, рішення ЄСПЛ «Лабіта проти Італії»).

Згідно з вимогами п.п.2,3 ч. 6 ст. 206 КПК України, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.
Відповідно до вимог ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ними з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язані внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про державне бюро розслідувань", Державне бюро розслідувань вирішує завдання із запобігання, виявлення, припинення, розкриття і розслідування, зокрема, злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів, крім випадків, коли ці злочини віднесено до підслідності детективів Національного антикорупційного бюро України.
Отже, враховуючи те, що перевірка заяв у кримінальному провадженні повинна проводитись неупередженою особою, про що зазначено в рішенні ЄСПЛ «Захаркін О.М. проти України» від 24 червня 2010 року, а також те, що при наявності підстав та доказів вказане ОСОБА_7 діяння може бути розцінене як кримінально-каране, а суд апеляційної інстанції, в силу своїх повноважень, позбавлений можливості перевірити достовірність вказаних ним обставин, вважає за необхідне доручити Директору Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві провести перевірку зазначених обвинуваченим ОСОБА_7 обставин щодо застосування до нього методів фізичного та психологічного впливу під час перебування під вартою в Одеському слідчому ізоляторі працівниками цього слідчого ізолятору, та прийняти по справі процесуальне рішення, копію якого та додані до нього матеріали направити до Одеського апеляційного суду.
Керуючись ст.ст. 206, 405, 419, 532 КПК України апеляційний суд,

ухвалив:
Доручити Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованого умісті Миколаєві, провести перевірку відомостей, заявлених під час апеляційного розгляду у справі 11-кп/813/1942/21 обвинуваченим ОСОБА_7 , про застосування до нього методів фізичного та психологічного впливу під час перебування під вартою в Одеському слідчому ізоляторі працівниками цього слідчого ізолятору та прийняти рішення згідно положень КПК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3