ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/9841/21 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/818/2972/21 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їхніх захисників-відповідно: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_13 , з участю представника потерпілого ОСОБА_14 ОСОБА_15 , без участі інших потерпілих чи їхніх представників, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційними скаргами захисників обвинувачених на ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 26.08.2021 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою, продовжено дію запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у виді тримання під вартою до 24.10.2021 року, включно.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції взяв до уваги положення ст. 177, 178 КПК України та встановив, що ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України продовжують існувати та відсутність будь-які данні про їх зменшення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, та обрати відносно нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, або визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в межах санкції ч.5 ст.182 КПК України.

В апеляційній скарзі вказує, що суд не надав належної оцінки доводам сторони захисту, не взяв до уваги думку потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та їх представників, які в суді першої інстанції заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, а також не надано належної оцінки їх письмовим заявам, згідно до яких не мають жодних претензій марального та матеріального характеру до обвинуваченого ОСОБА_9 . Потерпілий ОСОБА_17 зазначав, що ОСОБА_9 ніколи не був ініціатором конфлікту, та активних дій з його боку, спрямованих на вимагання не було, а всі збитки ним відшкодовані. Вважає, що примирення потерпілого із обвинуваченим ОСОБА_9 свідчить про належну процесуальну поведінку обвинуваченого, відсутність наміру впливати на потерпілого чи свідків, а також перешкоджати кримінальному провадженню. Аналогічну позицію виклав в письмовій заяві і потерпілий ОСОБА_16 .
Також вважає, що судом першої інстанції не вивчено та не надано належної оцінки існуванню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , не надано оцінки доказам, наданих стороною захисту, які, як на думку апелянта, свідчать про відсутність таких ризиків.
Вказує, що ОСОБА_9 своєю належною процесуальною поведінкою довів небажання переховуватись від правоохоронних органів та суду, а саме після звільнення з під варти , - здав паспорт для виїзду за кордон, повідомив слідчого про місце перебування, а після скасування ухвали в частині визначення застави повернувся до ДУ «Харківський слідчий ізолятор».
Також заперечує щодо існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки за весь час перебування ОСОБА_9 на свободі від потерпілих не надходило скарг щодо здійснення тиску на них.
Щодо спростування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, захисник вказав, що ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки, має батьків та рідну сестру, з якою мешкав до моменту затримання.
Також вказав, що ОСОБА_9 має вищу юридичну освіту, тривалий час працював в правоохоронних органах, має запрошення на роботу в ТОВ «ОСНОВА ІНФО» на посаду менеджера з роздрібної торгівлі, де буде працевлаштований в разі звільнення з під варти.
Звертає увагу суду на те, що обвинувачений ОСОБА_9 тримається під вартою більше ніж 7 місяців.

Не погодився з вказаною вище ухвалою захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 , яка подала апеляційну скаргу та просить скасувати ухвалу від 26.08.2021 року та застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту з 22:00 год по 06:00 год. та покласти на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.
Вказує, що в оскаржуваному рішенні, судом першої інстанції не наведено в чому саме полягають ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України і якими доказами та фактами вони підтверджуються.
Вказує, що обвинувачений ОСОБА_8 тримається під вартою понад 7 місяців, а тому ризик суспільної небезпеки істотно змінився.
Вважає, що суд першої інстанції не вказав, якими фактичними обставинами та відповідними доказами підтверджується можливість обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватись, чинити тиск на свідків, потерпілих або вчинити інше кримінальне правопорушення.
Зазначив, що ОСОБА_8 працевлаштований, але не офіційно, оскільки працює на ринку «Барабашово», жодного разу не вчинив спроб ухилятися від досудового розслідування, добровільно здався представникам органу слідства.
Заперечуючи проти встановленого судом першої інстанції ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, зазначив, що ані потерпілі, ані свідки не заявили про те, що на них здійснювався вплив з боку обвинуваченого ОСОБА_8 з моменту відкриття матеріалів кримінального провадження.
Послалась на подану до суду першої інстанції потерпілим ОСОБА_16 заяву про відсутність до обвинуваченого ОСОБА_8 претензій морального або матеріального характеру, оскільки на момент подання такої заяви всі збитки відшкодовані в повному обсязі. Також не підтримав клопотання прокурора і представник потерпілого ОСОБА_14 .
Спростовуючи ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України захисник вказав, що ОСОБА_8 має малолітню дитину, якою він опікується, з якою спілкується і виховує, проживає однією сім`єю і в одному житловому приміщенні разом зі своєю матір`ю, рідною сестрою та вітчимом, без офіційного працевлаштування працює на ринку «Барабашово». Апелянт вважає, що викладене свідчить про стійкі соціальні зв`язки, що мінімізують можливість вчинення ним будь-яких кримінальних правопорушень. Також вказала, що ОСОБА_8 отримає реальну можливість офіційно працевлаштуватися і надавати посильну допомогу своїм рідним та своїй малолітній дитині.

Не погодився з вказаною вище ухвалою захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_11 , подав апеляційну скаргу та просить скасувати ухвалу від 26.08.2021 року та застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати місце свого проживання в період часу з 21:00 год по 06:00 год., або визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в межах санкції п.3 ч.5 ст. 182 КПК України.
Обґрунтовуючи свої вимоги вказує, що висновок суду першої інстанції про наявність ризиків, передбачених п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України є необґрунтованим, ухвала не містить посилань на обставини, що слугували підставами для відповідного висновку.
Вказує, що судом першої інстанції не перелічено та встановлені ризики, які та достатні для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .
Не розглянуто питання щодо альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.
Заперечуючи проти ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України захисник вказав, що під час звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 з під варти у зв`язку із сплатою застави, останній здав паспорт для виїзду за кордон до органів досудового розслідування, повідомив про місце свого знаходження, після скасування ухвали про визначення застави самостійно повернувся до «до ДУ «Харківський слідчий ізолятор», що на думку захисника свідчить про належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Заперечуючи проти ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України захисника вказав, що під час перебування обвинуваченого ОСОБА_7 на волі, скарг від потерпілих чи свідків щодо вчинення на них вплив не надходило. Також вказав, що до суду першої інстанції було надано заяву від потерпілого ОСОБА_14 , в якій виклав позицію щодо подій, які були предметом розслідування, які були особистим конфліктом, що виник на ґрунті ревнощів.
Заперечуючи проти ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України захисника вказав, що обвинувачений ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх доньок, матір, які повністю перебувають на його утриманні. Обвинувачений отримав пропозицію щодо працевлаштування.
Вказав, що суд першої інстанції не дав належної оцінки стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , який в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» погіршився.
Також вказав, що тяжкість інкримінованого правопорушення не може бути підставою для тримання обвинуваченого під вартою.
Позиція учасників апеляційного провадження.

Обвинувачені та їх захисники підтримали вимоги апеляційних скарг захисників та просили задовольнити їх в повному обсязі.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг та вважав ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою.

Представник потерпілого не заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників обвинувачених.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, позицію обвинувачених та їх захисників, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, чи вчиняти інші кримінальні правопорушення суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів можуть вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, за один з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі до 15 років, офіційно не працевлаштовані.

Крім того ОСОБА_7 неодноразово судимий, у Жовтневому районному суді м. Харкова знаходиться кримінальне провадженні за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.3,4,6,12 ч.2 ст.115, ч.3 ст. 146 КК України. Згідно відомостей наявних в клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою веде злочинну діяльність з 1998 року.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо наявності підстав для продовження строку тримання під вартою, встановив, що з часу обрання запобіжного заходу не змінилися підстави для такого запобіжного заходу.

Такі висновки суду не є безпідставними з огляду на зміст обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , згідно якого вбачається, що ОСОБА_7 з метою створення злочинного впливу був організатором та співучасником злочинної діяльності проти власності, а саме спрямованої на вимагання передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим та його батьками та його близькими родичами, з погрозою пошкодження та знищення їхнього майна, а також проти майна, що належить працівникові правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, вчинене організованою групою. Відповідно до розподілу функції її учасників повинен був керувати підготовкою та вчиненням кожного конкретного злочину, будучи її співучасником, який мав виконувати головну роль при підготовці та вчиненні задуманого кримінального правопорушення, розробив загальний план злочинної діяльності, спрямувавши зусилля своєї групи на вчинення кримінальних діянь і тісно пов`язаних з ними інших передкримінальних та післякримінальних дій, детермінованих спільними метою та мотивом. Обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 офіційно не працевлаштовані, з метою одержання доходу, дали добровільну згоду на постійну співучасть в організованій групі з метою скоєння злочинів разом з ОСОБА_7 , та відповідно до розподілених функцій повинні були вчиняти безпосередньо кожен конкретний злочин, а саме: своїми активними діями виконувати у повному обсязі протиправні дії, як одноособово, так і у групі співвиконавців, з розподілом ролей у межах їх вчинення, а також можливого застосування злочинного та психічного впливу стосовно сторонніх осіб.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Враховуючи фактичні обставини злочинів, які інкримінуються ОСОБА_7 , передбачені ч.1 ст.255-1, ч.4 ст.189, ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 347, КК України ОСОБА_9 передбачені ч.4 ст.189, ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 347, КК України, ОСОБА_8 , передбачені ч.4 ст.189, ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 347,ч.2 ст. 194 КК України, а саме вчинення правопорушень проти громадської безпеки, проти власності, проти майна працівника правоохоронного органу, вчинене групою осіб, що на думку колегії суддів свідчить про наявний цьому кримінальному провадженні суспільний інтерес, який підлягає захисту.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також можуть чинити вплив на свідків а потерпілих по справі або продовжити кримінальну діяльність.
За таких обставин, обґрунтування ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні, що в свою чергу спростовує доводи апеляційних скарг щодо не доведення існування вказаних ризиків.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано було встановлено ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України з огляду на пред`явлене обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , які здійснювали злочинну діяльність із застосуванням фізичного та психічного насильства, у зв`язку з чим, доводи апеляційних скарг в цій частині до уваги не беруться, оскільки вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
Доводи сторони захисту щодо відсутності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України у зв`язку з тим, що потерпілі не мають претензій до обвинувачених, колегія суддів до уваги не бере, оскільки це не спростовує існування певної ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів можуть вдатися до відповідних дій.

Що стосується доводів захисників про значний час тримання обвинувачених під вартою, слід зазначити, що відповідно до конкретних обставин справи, в цьому кримінальному провадженні встановлено реальний суспільний інтерес, який у даному конкретному випадку превалює над принципом поваги до свободи особистості, що в свою чергу свідчить про виправданість продовження строку тримання під вартою.

Доводи захисників щодо спростування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України з підстав того, що обвинувачений ОСОБА_8 має малолітню дитину, якою він опікується, з якою спілкується і виховує, проживає однією сім`єю і в одному житловому приміщенні разом зі своєю матір`ю, рідною сестрою та вітчимом, без офіційного працевлаштування працює на ринку «Барабашово», обвинувачений ОСОБА_9 має батьків та рідну сестру, з якою мешкав до моменту затримання, обвинувачений ОСОБА_7 одружений, має двох неповнолітніх доньок, матір, які повністю перебуває на його утриманні, що на думку апелянтів свідчить про стійкі соціальні зв`язки, що мінімізують можливість вчинення ними будь-яких кримінальних правопорушень, колегія суддів до уваги не бере, оскільки є тими обставинами, які враховуються при застосуванні запобіжного заходу, вирішенні питання про призначення покарання, однак як такі не є безумовною підставою для застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. Окрім того, вказані обставини існували і на час злочинної діяльності, однак не стала стримуючими факторами для вказаних вище обвинувачених.

Доводи захисників щодо намірів обвинувачених працевлаштуватися та отримувати офіційний дохід, колегія суддів до уваги не бере, оскільки вказані обставини не мінімізують вже встановлених ризиків. Крім того, як вбачається з фактичних обставин справи, останні обвинувачуються у вимаганні, умисному встановленню та поширенню в суспільстві злочинного впливу, умисному знищенню чужого майна, вчинене шляхом підпалу, умисному знищенні майна, що належав працівникові правоохоронних органів, у зв`язку із виконанням ним своїх службових обов`язків, вчинене групою осіб, тобто обрали злочинну діяльність, як джерело доходу.

Доводи захисника ОСОБА_11 щодо неналежної оцінки стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , який в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» погіршився, заслуговує на увагу, про те суду не надано доказів, того, що лікування обвинуваченого не може бути продовжено в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Доводи захисника ОСОБА_11 про те, що судом першої інстанції не перелічені ризики, які достатні для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під варто, є безпідставними та спростовуються змістом оскаржуваної ухвали.

Що стосується посилань на те, що судом першої інстанції не було розглянуто питання щодо альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя, відповідно вимог статті 178 КПК України, врахував тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, дані про особу ОСОБА_9 , який підозрюється у вчиненні, в тому числі, особливо тяжкого злочину, взято також до уваги наявність передбачених статтею 177 КПК України ризиків, а тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього та відсутність процесуальної необхідності застосування до підозрюваного менш суворого виду запобіжного заходу.

Згідно із положеннями п.1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177, 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

При постановленні ухвали про продовження застосування ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував тяжкість кримінальних правопорушень, які є тяжкими та особливо тяжкими, спосіб їх вчинення та їх особу, та те, що вони є співучасником організованої групи з трьох осіб, яка вчинила злочини із застосуванням насильства або погрозою його застування, яке за своїм характером тривало значний проміжок часу, а також умисне знищення майна працівника правоохоронного органу у зв`язку із виконанням ним своїх службових обов`язків, а також умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що запобіжний захід у вигляді застави не здатен запобігти існуючим ризикам, про що обґрунтовано вказав суд першої інстанції.

Крім того, аналогічну позицію було викладено в рішення Харківського апеляційного суду від 25.05.2021 року.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України на даний час не зменшилися та продовжують існувати.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційних скарг захисників.
Керуючись ч.2 ст.376, ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426, ч.4 ст.422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 26.08.2021 року про задоволення клопотання прокурора та про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 24.10.2021 року, включно, щодо обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , - залишити без змін.

Апеляційні скарги захисників обвинувачених, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _____________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3