Київський апеляційний суд
Провадження № 11кп/824/4100/2021 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 342 КК України

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2021 року стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жабенці Чемеровецького району Хмельницької області, українця, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 342 КК України,
за участі
захисника ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 09 листопада 2021 року, включно.
Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання.
Судове рішення обґрунтоване тим, що ОСОБА_7 інкриміновано вчинення терористичного акту, тобто особливо тяжкого злочину проти громадської безпеки шляхом використання вибухового пристрою, що призвело до загибелі та травмування людей, за скоєння якого кримінальним законом передбачено покарання, в тому числі у виді довічного позбавлення волі, а тому суд вважав, що обвинувачений з метою уникнення покарання може вчинити дії, спрямовані на переховування від суду.
Також, судом було взято до уваги конкретні обставини вчинення інкримінованих обвинуваченому дій, які свідчать про реальне існування суспільної безпеки, а наявність у обвинуваченого певних сімейних зв`язків, постійного місця реєстрації, на думку суду, не зменшує ризиків, передбачених ст. 178 КПК України, до такого ступеню, щоб повністю їх виключити. Як зазначив суд, будь-яких обставин, які б на теперішній час спростовували попередні висновки суду щодо продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою не встановлені, як не залишився поза увагою суду ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення з огляду на супротив ОСОБА_7 працівникам правоохоронного органу під час його затримання та вилучення у останнього вибухового пристрою.
Отже, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність факторів, які передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, що і дало підстави для визнання необхідним продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2021 року та задовольнити його клопотання, змінивши обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.
Так, захисник зауважує, що як за час дії ухвали від 29 липня 2021 року про продовження строку тримання під вартою, так і за час дії трьох попередніх ухвал, судових засідань, де б досліджувались докази - практично не проводились, а лише вирішувалось питання про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , з огляду на що складається враження, що останній утримується під вартою з метою фактичного відбуття покарання за обвинувальним вироком, який йому ще не винесено. На переконання сторони захисту, чергове ініціювання судом питання про продовження тримання обвинуваченого під вартою та з`ясування лише усної думки прокурора без письмового клопотання про продовження строку тримання під вартою, без надання і дослідження жодних доказів та за відсутністю обвинуваченого ОСОБА_8 , а також мотивування лише формальним переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи - є порушенням вимог п. 4 ст. 5 та ч.ч. 1, 3 ст. 6 Конвенції. Суд першої інстанції, як вказує захисник, перейшов на спрощене провадження та долучає до справи докази, які надаються прокурором без їх дослідження та надання для огляду стороні захисту, без з`ясування думки учасників, що свідчить про те, що суд порушує такі засади судочинства як верховенство права, змагальність та безпосередність дослідження доказів.
Як зазначає захисник, тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», а тому слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі, а сама по собі тяжкість обвинувачення та можливого покарання не може обґрунтовувати продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Також, як вказується в апеляційній скарзі, судом першої інстанції жодним чином не враховано той факт, що інший обвинувачений у справі - ОСОБА_8 , який також тривалий час утримувався під вартою та про існування ризику втечі якого і продовження вчинення ним злочинів постійно наголошував прокурор, після зміни йому запобіжного заходу, на непов`язаного з триманням під вартою, від суду не переховується і злочинів не вчиняє, а постійно прибуває у всі судові засідання, де намагається довести свою невинуватість.
Просить звернути увагу захисник і на те, що судом першої інстанції жодним чином не досліджувалась особа ОСОБА_7 , який під час його затримання був службовцем батальйону патрульної служби міліції особливого призначення ГУ МВС України в м. Києві; після збройної агресії РФ, ОСОБА_7 виступив на захист територіальної недоторканості та державного суверенітету України та більше року перебував в зоні проведення АТО, приймав участь у бойових діях, отримував контузії та інші травми; з грудня 2014 року по квітень 2015 року перебував у с. Пісках, де проходили жорстокі бойові дії. Крім того, звертає увагу, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 листопада 2019 року, яке залишене в силі постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2020 року, зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України в особі Комісії МВС України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, надати ОСОБА_7 статус учасника бойових дій, як особі, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брала безпосередню участь в антитерористичній операції.
Одночасно, в апеляційній скарзі захисника порушено питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, який пропущений з поважних причин, оскільки протягом тривалого часу сторона захисту не могла отримати повний текст ухвали, що і призвело до порушення строків подання апеляційної скарги.
Обвинувачений ОСОБА_7 , який утримується під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор», у попередньому судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовився брати участь під час судового розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 .
Колегія суддів, враховуючи позицію обвинуваченого та думку його захисника, вважає за можливим провести апеляційний розгляд за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , а також прокурора Офісу Генерального прокурора, який своєчасно про час, день та місце апеляційного розгляду повідомлений, будь-яких клопотань чи заяв до суду апеляційної інстанції не подавав.
Вислухавши доповідь судді, думку захисника на підтримку апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали місцевого суду від 10 вересня 2021 року, обговоривши доводи апеляційної скарги і клопотання, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог п. 1-1 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, - протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2021 року стосовно останнього подана шляхом поштового відправлення 18 вересня 2021 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на апеляційне оскарження, із заявленням клопотання про поновлення цього строку.
Разом з тим, виходячи з того, що повний текст ухвали місцевого суду від 10 вересня 2021 року в строк на апеляційне оскарження захисником ОСОБА_6 отриманий не був, колегія вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2021 року підлягає до задоволення.
Що стосується апеляційних вимог захисника ОСОБА_6 , то вони задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, а продовження строку тримання під вартою в певній справі може бути виправданим лише тоді, коли наявні конкретні ознаки того, що вимога громадських інтересів важить більше попри презумпцію невинуватості, ніж правило поваги до особистої свободи.
Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи захисника ОСОБА_6 про наявність достатніх підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу на інший, не пов`язаний із триманням під вартою, є безпідставними.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 09 листопада 2021 року, включно.
З даними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, а в ухвалі наведені докладні мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Як вбачається з досліджуваних матеріалів, обвинуваченому ОСОБА_7 інкриміновано вчинення злочину, в т.ч. і передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України, який, згідно з положеннями ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину, покарання за вчинення якого передбачає до 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі.
З огляду на тяжкість покарання, яке може бути призначене обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованих йому злочинів, останній, з метою уникнення відповідальності, з огляду на невідворотність та тяжкість покарання, що загрожує йому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочинів, має можливість переховуватися від суду, що є ризиком у контексті кримінального провадження.
Крім того, під час апеляційного розгляду встановлено, що на даний час з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами не закінчені, про що зазначив суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, а тому колегія суддів приймає до уваги стадію даного судового провадження, те, що докази, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, судом першої інстанції в повному обсязі не досліджені. За таких обставин залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачений, опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження.
При цьому, на переконання колегії суддів, будь-яких дійсних гарантій явки до суду обвинуваченого стороною захисту не надано, як і не надано таких даних захисником під час апеляційного розгляду, а наявність у ОСОБА_7 певних сімейних зв`язків, постійного місця реєстрації не зменшує ризики до такого ступеню, щоб повністю виключити їх.
Окрім того, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано врахував при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу дані, що характеризують особу ОСОБА_7 , його процесуальну поведінку, у тому числі під час затримання, а саме, супротив працівникам правоохоронного органу, вилучення у обвинуваченого під час затримання вибухового пристрою, що, на переконання колегії суддів, свідчить, про наявність достатньо високого ризику вчинення ним іншого кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатися у здiйснення цього права iнакше ніж згiдно із законом, і коли це необхiдно в демократичному суспiльствi в iнтересах нацiональної i громадської безпеки або економiчного добробуту країни, з метою запобiгання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралi або з метою захисту прав i свобод iнших осіб.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, оцінивши у сукупності всі обставини, зокрема, обставини інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, їх наслідки, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватими, які у сукупності свідчать про наявність ризиків, які зумовлюють можливість переховуванню від суду, ймовірність вчинення іншого кримінального правопорушення, що, у свою чергу, буде перешкоджати у розгляді даного кримінального провадження по суті, відсутність даних про те, що на даний час істотно зменшились зазначені ризики з урахуванням суспільного інтересу, який в даному випадку є переважним.
З огляду на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні терористичного акту, що призвело до загибелі людей, за наявності встановлених ризиків, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі, враховуючи стадію судового розгляду, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, оскільки відсутні підставі вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, що спростовує доводи апеляційної скарги захисника в цій частині.
Доводи сторони захисту про порушення судом першої інстанції процедури вирішення питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними і спростовуються наведеними вище даними.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про порушення судом вимог закону під час долучення в ході судового розгляду доказів, наданих стороною обвинувачення, їх не оголошення, не надання можливостей стороні захисту ознайомитися з цими доказами, то зазначені обставини не є предметом перевірки судом апеляційної інстанції на даній стадії.
На переконання колегії суддів, є необґрунтованими й доводи апеляційної скарги захисника, з посиланням на ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року) про те, що ОСОБА_7 фактично відбуває покарання, оскільки зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання врегульовано нормами КК України, і вказані обставини свідчать про те, що запобіжний захід є саме заходом забезпечення кримінального провадження, а не виконує функції завчасного виконання вироку.
При цьому посилання захисника на неврахування судом під час вирішення питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу даних про його особу, а саме, те, що він у 2014 році брав участь в акціях протесту на Майдані Незалежності в м. Києві з метою захисту від узурпації державного устрою та Європейського вибору України, у подальшому брав участь при проведенні АТО та є учасником бойових дій, - є непереконливими, оскільки вказані обставини не зменшують наявні ризики настільки, щоб можливо було дійти висновку на даний час про застосування до обвинуваченого менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.
Таким чином, рішення суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою прийняте на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, у зв`язку з чим доводи та твердження сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, з огляду на що колегія суддів вважає за необхідне за наслідками апеляційного розгляду ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Клопотання захисника ОСОБА_6 задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2021 року.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 09 листопада 2021 року, включно без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4