УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/21708/21

Провадження №: 1-кс/755/5846/21

"29" грудня 2021 р.

м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва (далі Суд) у складі слідчої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 та прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000159 від 24.12.2021 за ч. 4 ст. 190 КК України, установив:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

До слідчого судді даного місцевого суду надійшло зазначене клопотання прокурора про накладення арешту на майно, у рамках цього провадження, у зв`язку з здійсненням досудового розслідування у ньому та необхідністю встановлення обставин визначених ст.ст. 2, 91 КПК України при наявності на передумов визначених ст.ст. 132, 170 того ж Кодексу.

Встановлені обставини у ході розслідування цього кримінального провадження органом досудового розслідування та наведені заявником у клопотанні відомості на їх підтвердження щодо доцільності застосування такого типу заходу забезпечення кримінального провадження
СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві розслідується кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР за № 0000159 від 24.12.2021 за ч. 4 ст. 190 КК України за фактом заволодіння квартирою АДРЕСА_1 , яка належить територіальній громаді міста Києва.

Досудовим розслідуванням встановлено, що за місцем свого постійного проживання по АДРЕСА_2 ~ ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (дата та час відкриття спадщини). Актовий запис про смерть №19105 від 21.11.2018; причина смерті гнилісні зміни трупа.

Померлому ОСОБА_4 належала на праві приватної власності однокімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 39,4 кв.м., житловою 22,4 кв.м.: 1/2 частин квартири належала на підставі свідоцтва про право на спадщину №3-1365 від 19.12.2016, отриману після смерті дружини ОСОБА_5 , виданого Чотирнадцятою київською державною нотаріальною конторою; інші 1/2 частин квартири належали померлому на підставі дубліката свідоцтва про право власності від 09.08.1993, виданого органом приватизації Шевченківської районної державної адміністрації.

Право власності на вказано квартиру зареєстровано за ОСОБА_4 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Первинне право власності на цю квартиру було зареєстровано Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 10.08.1993.

Згідно інформації Подільської районної в місті Києві державної адміністрації за вказаною адресою у період з 25.07.1978 по 25.01.2019 був зареєстрований та проживав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; знятий з реєстрації у зв`язку зі смерті. Також за цією адресою з 25.07.1978 з 15.04.2016 була зареєстрована та проживала ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; знята з обліку у зв`язку зі смертю.
Станом на 27.10.2018 у вказаній квартирі був зареєстрований тільки один ОСОБА_4 .
Станом на цей час право проживання за вказаною адресою за жодною особою не зареєстровано.

При цьому, житловий будинок АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 це один й той самий житловий будинок (одна житлова будівля).

Власником особових рахунків для нарахування плати за житлово-комунальні послуги за цією квартирою обліковується ОСОБА_5 ; станом на 01.05.2021 обліковується заборгованість за спожиті послуги (33 883,96 грн.), а з 2018 року по теперішній час оплати за житлово-комунальні послуги за цією адресою відсутні.

За інформацією Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва» при проведенні обстеження встановлено, що двері квартири заварені та зачинені, сторонні особи відсутні.

Відповідно до інформації відділів державної реєстрації актів цивільного стану перевіркою актових записів про народження, шлюб, народження дітей, зміну імені та смерть у Державному реєстрі актів цивільного стану виявлено такі дані щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : актовий запис про шлюб №517 від 15.05.1962 між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та актовий запис про розірвання цього шлюбу №110 від 04.06.1965; актовий запис про шлюб №91 від 02.02.1966 між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; актовий запис про смерть №5690 від 10.04.2016 щодо ОСОБА_5 , 1925 р.н.; актовий запис про смерть №19105 від 21.11.2018 щодо ОСОБА_4 .

Враховуючи те, що ОСОБА_5 як дружина ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що, згідно ч. 1 ст. 104 Сімейного кодексу України, автоматично припинило шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ще до його смерті у 2018.

Таким чином, інших осіб, які є родичами або членами сім`ї померлого ОСОБА_4 , не встановлено.

Проте, згідно інформації зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) ОСОБА_4 за життя склав 26.12.2016 заповіт на ім`я ОСОБА_8 , який був скасований за його заявою 29.12.2016.

Після його смерті Чотирнадцятою київською державною нотаріальною конторою 18.01.2019 заведена спадкова справа №35/2019 за зверненням ОСОБА_8 , однак свідоцтво про право власності не видано, оскільки заявниця не є спадкоємцем ані за заповітом, ані за законом. Інші особи із заявами не звертались, свідоцтва про право на спадщину не видавались.

Таким чином, спадкоємці за заповітом та за законом у померлого ОСОБА_4 відсутні.

Враховуючи те, що після смерті ОСОБА_4 ніхто спадщину не прийняв, вказана квартира АДРЕСА_1 , згідно ст. 1277 ЦК України та ст. 338 ЦПК України, має бути визнана відумерлою спадщиною і перейти до територіальної громади міста Києва.

На підставі вказаних фактів Дніпровською окружною прокуратурою міста Києва 01.09.2021 до Подільського районного суду міста Києва подано заяву про визнання спадщини відумерлою.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва у справі №758/12234/21 від 01 листопада 2021 року задоволено позовні вимоги окружної прокуратури, визнано квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) відумерлою спадщиною, що відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), та передано її територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради.

Однак, під час моніторингу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 23.12.2021 встановлено, що 06 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Хмельницької області ОСОБА_9 право власності на квартиру АДРЕСА_1 (РНОНМ 000) зареєстровано за ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 від 09.08.1993, виданого Шевченківською районною державною адміністрацією.

Вивченням копії вказаного свідоцтва (дублікат), яке долучено до електронних копій реєстраційної справи, встановлено, що воно має явні ознаки підробки, оскільки свідоцтво про право власності із такими самими реквізитами на цю квартиру видавалось на ім`я ОСОБА_4 та його дружини ОСОБА_5 .

Таким чином, невстановлені на цей час особи незаконно заволодію вказаною квартирою шляхом незаконної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за іншою особою.

У зазначеному кримінальному проваджені майно зазначена квартира у повному обсязі відповідає критерієм, зазначеним у статті 98 КПК України, які встановлені для речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки зазначений об`єкт нерухомого майна є об`єктом кримінально протиправних дій, набутим кримінально протиправним шляхом. Окрім того, зазначене майно є беззаперечним доказом вчинення кримінального правопорушення та має важливе доказове значення для цього кримінального провадження.

Постановою прокурора у кримінальному провадженні від 24.12.2021 вказана квартира визнана речовим доказом.

Таким чином, з метою виконання завдань кримінального провадження (стаття 2 КПК України), що полягає у захисті суспільства та держави від кримінальних правопорушень, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування, виникла необхідність у накладенні арешту на зазначене вище майно, право власності на яке на цей час зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_10 .

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Без відповідного арешту шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном воно може вибути з власності поточного власника та передано у власність та/або користування іншим особам, що утруднить чи унеможливіть в подальшому скасування державної реєстрації права власності на це майно, визнання відповідного свідоцтва недійсним, у тому числі й заходами цивільно-правового характеру шляхом витребування його на корить Київської міської ради. Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним завданням цього кримінального провадження

Встановлення додаткової заборони розпорядженням та користування вказаним майном обумовлено необхідністю попередити незаконне використання квартири, у тому числі й з комерційною метою, невстановленими особами, які не є законними власниками, всупереч інтересам територіальної громади столиці, робити у цій квартирі перепланування, змінювати замки та утруднити доступ до неї відповідних комунальних служб. Таким чином, накладення арешт квартири шляхом заборони тільки її відчужувати не виконає функцію, передбачену ст. 170 КПК України.

У світлі чого заявники просять накласти даний арешт з метою регламентованою п. 1) ч. 2 ст. 170 КПК.

Позиція сторін
Прокурор групи прокурорів прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 у судовому засіданні заявлене клопотання підтримав, просив задовольнити з підстав викладених у його мотивувальній частині.

Також клопотання розглядалося у порядку ст. 172 КПК без виклику інших учасників.

Мотиви, з яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався у ракурсі встановлених обставин із даного питання

Слідчий суддя, перевіривши клопотання заявника на дотримання вимог Кримінального процесуального Кодексу України (далі КПК), приходить до наступного.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ч. 2 ст. 1 КПК України).

Відповідно ж до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт на майно накладається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами згідно ч. 1 ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, в судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що клопотання про арешт майна подано, у відповідності до ст. 170 КПК України, оскільки останнє містить в собі критерії визначені ч. 2 цієї статті Кодексу, а саме є речовим доказом, згідно постанови від 24.12.2021.

При цьому, слідчим суддею шляхом дослідженні матеріалів провадження у порядку ст. 94 КПК України встановлено, що таке майно дійсно відповідає критеріям ст. 98 вказаного Кодексу, тобто існує дійсна сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Саме клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Зазначене у клопотанні майно відноситься до видів передбачених Главою 17 Розділу ІІ КПК України, на які може бути накладено арешт.

При цьому, у судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна.

Тож, слідчий суддя погоджується з висловленою у судовому засіданні думку заявника про те, що необхідно накласти арешт на майно на підставі ст. 170 КПК України, оскільки є достатні підстави вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у пункті першому частині другій статті 170 цього Кодексу.

За таких обставин, слідчий суддя враховуючи правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню та, вважає за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, тобто такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах осіб та накласти арешт саме на підставі ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376, 534 КПК України, Суд постановив:

клопотання - задовольнити.

Накласти арешт шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування майном майна квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Ухвала підлягає негайному виконанню на всій території України.

В силу ст. 175 КПК України, негайне виконання ухвали про арешт майна покласти на прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити учасникам процесу, третім особам, власнику майна, які присутні під час оголошення ухвали. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надіслати їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідча суддя Оксана БІРСА