Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/8070/14-к
Провадження №1-кп/523/1227/21
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

29.12.2021 року Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі матеріали об`єднаного кримінального провадження, внесених до ЄРДР за №0000218 від 17.02.2014 року, №0001078 від 08.03.2014 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, у тому числі:

- 12.11.2013 року Ренійським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185, ст.75 КК України до 3-х років позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки;

- 05.02.2021 року Приморським районним судом м.Одеси за ч.1 ст.263, ч.2 ст.185, 70 КК України до 3-х років позбавлення волі,

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.І ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , в період іспитового строку за вироком Ренійського районного суду Одеської області від 12.11.2013 року, а саме 17.02.2014 року, приблизно о 16 годині 30 хвилин, знаходячись на 9-му км. Ленінградського шосе Одеської області, перед в`їздом на територію ТОВ «Ламан Транс Експрес», після бійки з потерпілим ОСОБА_7 , під час якої останній втратив золотий ланцюжок якірного плетіння, вагою 85 грам й вартістю 34000 гривень, із золотим хрестиком, вагою 10 грамів й вартістю 4000 гривень, ОСОБА_6 відкрито підняв з землі ланцюжок з хрестиком, заволодівши якими з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд та спричинивши таким чином ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 38000 гривень.

Крім того, 07.03.2014 року, приблизно о 23:20 годин, ОСОБА_6 , перебуваючи на перехресті вулиць Михайла Грушевського та Шилова в м.Одесі та під час раптово виниклого у нього конфлікту з раніше незнайомим ОСОБА_5 , діючи умисно і маючи намір на нанесення тілесних ушкоджень останньому, ОСОБА_6 наявним при ньому розкладним ножем заводського виробництва з пластмасовою рукояткою червоного кольору наніс один удар потерпілому в область черевної порожнини, спричинивши таким чином останньому колото-різане поранення живота, проникаюче в черевну порожнину, яке згідно висновку експерта №774 від 07.04.2014 року відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Після чого, ОСОБА_6 з місця скоєння кримінального правопорушення зник у невідомому напрямку, а потерпілий ОСОБА_5 був госпіталізований до КУ «МКЛ-11» м.Одеси, де був прооперований.

У зв`язку з неявкою в судове засідання потерпілого ОСОБА_7 , який будучи належним чином повідомленим про дату, час й місце судового розгляду, - не з`явився, але у матеріалах судового провадження наявні заяви зазначеної особи щодо розгляду справи без його участі, внаслідок чого, суд з метою дотримання розумності строків судового провадження та з урахуванням позиції сторін, вирішив судовий розгляд означеного провадження провести за відсутності вказаного потерпілого.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе визнав повністю, підтвердивши всі обставини зазначені в обвинувальних актах. По суті справи пояснив, що дійсно, перебуваючи на іспитовому терміні за вироком Ренійського районного суду Одеської області від 12.11.2013 року, він17.02.2014 року після конфлікту із ОСОБА_8 підняв з землі золотий ланцюжок та хрестик останнього та поїхав додому. Зазначене майно він повернув потерпілому, жалкує, що так вчинив. Також пояснив, що у березні 2014 року стався конфлікт з ОСОБА_5 , під час якого він вдарив останнього ножем в область живота, у скоєному кається.

Таким чином ОСОБА_6 , повністю визнав свою провину по пред`явленому та викладеному в обвинувальних актах обвинуваченням, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування та фактичні обставини інкримінованих кримінальних правопорушень.

Так як обвинувачений свою вину визнав повністю, підтвердив обставини скоєних ним злочинів, погодився на спрощену форму судового розгляду, а саме просив не досліджувати докази які він не оспорює, що передбачено ст.349 ч.3 КПК України, наслідки застосування якої роз`яснені учасникам розгляду, суд з`ясувавши думку учасників, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином, згідно викладеного, суд вважає, що дії ОСОБА_6 необхідно кваліфікувати:

-за епізодом від 17.02.2014 року по ст.186 ч.2 КК України - за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабежу), вчиненого повторно;

-за епізодом від 07.03.2014 року по ст.121 ч.1 КК України за ознакою спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

При призначенні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд, враховує характер і ступень тяжкості скоєного злочину, що відноситься згідно ст.12 КК України до категорії тяжких злочинів, наслідки для потерпілих, повне відшкодування матеріальних збитків, також повною мірою вивчена особа обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, офіційно не працевлаштований, не одружений, стан здоров`я останнього, який хворіє на ВІЛ та туберкульоз, відношення обвинуваченого до вчиненого злочину, провину визнав повністю, щиро покаявся, відшкодував матеріальні збитки потерпілим.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визнаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали).
Відповідно до вимог ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання.
Обставин, згідно ст.67 КК України, що обтяжують покарання судом не виявлено.

Обставинами, згідно ст.66 КК України, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Крім того, при вирішені питання щодо покарання обвинуваченого, суд враховує п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 із змінами та доповненнями, згідно якого у разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку ст.ст.75,79, 104 КК України, суд, має застосувати вимоги ст.71 КК України і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання призначеного за новий злочин, так і від не відбутої частини покарання за попереднім вироком. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

На підставі сукупності викладеного, при визначенні виду та міри покарання у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги досліджені під час судового розгляду обставини і суспільну небезпечність інкримінованих підсудному ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, їх тяжкість, спосіб вчинення та наслідки, спрямованість умислу й характеризуючи особу підсудного дані, які обумовлюють неможливість його виправлення без тимчасової ізоляції від суспільства, а також ураховуючи пом`якшуючи та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд у контексті ст.ст.50, 56-57, 65, 71 КК України доходить висновку про необхідність призначення покарання лише у виді позбавлення волі, за сукупністю скоєного в силу ст.70 КК України та із застосуванням положень ч.ч.1, 4 ст.71, ч.3 ст.78 КК України, з призначенням остаточного покарання за сукупністю вироків з урахуванням вироків Ренійського районного суду Одеської області від 12.11.2013 року та Приморського районного суду м.Одеси від 05.02.2021 року,яке належить відбувати у кримінально-виконавчій установі закритого типу реально, що за переконанням суду є необхідним й достатнім для виправлення вказаного підсудного і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Аналогічну правову позицію визначив Пленум Верховного Суду України в п.п.2, 10, 25, 26 Постанови №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», зі змінами і доповненнями.

Положення ст.63 КК України встановлюють, що покарання у виді позбавленні волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Вирішуючи питання щодо зарахування попереднього ув`язнення підсудного ОСОБА_6 до строку призначеного йому покарання за цим вироком, суд в силу ч.5 ст.72 КК України ураховує строк його тримання під вартою в цьому кримінальному провадженні в період з 09.03.2014 по 28.07.2015 року (за правилами Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року, додатково правові позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 29.08.2018 року по справі №663/537/17), а також за вироком Приморського районного суду м.Одеси від 05.02.2021 року (за правилами Закону України №2046-VIII від 18.05.2017 року).

Питання про долю речових доказів по провадженню, суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України. Відповідно до пояснень прокурора, речові докази у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.1 КК України втрачено.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», та керуючись ч.3 ст.349, ст.ст.369-371, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.121 КК України, призначивши покарання:

-за ч.2 ст.186 КК України - у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

-за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавленні волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно доч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень за цим вироком, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_6 визначити у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Згідно з ч.ч.1, 4 ст.71 КК України, при призначенні покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком не відбутої частини покарання за вироком Ренійського районного суду Одеської області від 12.11.2013 року, остаточне покарання ОСОБА_6 визначити у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень за цим вироком та вироком Приморського районного суду м.Одеси від 05.02.2021 року, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточне покарання ОСОБА_6 визначити у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 7 (сім) місяців, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.

В силу ч.5 ст.72 КК України, строк покарання ОСОБА_6 рахувати з дня його фактичного затримання та попереднього ув`язнення за вироком Приморського районного суду м.Одеси від 05.02.2021 року, тобто з 07.11.2019 року, зарахувавши йому також у строк покарання період тримання під вартою в цьому кримінальному провадженні в період з 09.03.2014 по 28.07.2015 року (за правилами ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року, додатково правові позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 29.08.2018 року по справі №663/537/17), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Речові докази по провадженню, а саме золотий ланцюжок із хрестиком вважати переданими потерпілому ОСОБА_7 за належністю.

Копію вироку, негайно після оголошення, вручити учасникам процесу.

На вирок може бути подано апеляцію до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м.Одеси протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, для осіб які перебувають під вартою, тридцять діб з моменту вручення копії вироку.

Суддя: