Справа № 504/4046/21
Номер провадження 1-кп/504/944/21
У Х В А Л А
04.11.2021 рокусмт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

прокурора Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000409 від 02.06.2021 року, який надійшов 02.11.2021 року з Доброславської окружної прокуратури Одеської області, за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.3 ст.187 КК України, відносно якого застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 06.11.2021р.,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Комінтернівського районного суду Одеської області перебуває обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000409 від 02.06.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.3 ст.187 КК України.
В підготовчому судовому засіданні прокурор Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_5 заявив клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, оскільки строк обраного на досудовому розслідуванні запобіжного заходу спливає, а перебуваючи на волі останній може переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, знищити або спотворити будь-яку із речей та доказів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник-адвокат ОСОБА_7 заперечували проти задоволення вказаного клопотання та просили обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Зокрема, захисник-адвокат ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_6 немає наміру здійснювати вплив на будь-яких осіб, знищувати речові докази, які долучені до матеріалів справи, вважає себе невинуватим, тому буде сприяти об`єктивному розгляду справи. Одночасно обвинувачений ОСОБА_6 стверджував, що має на утриманні хвору матір, яка потребує його догляду та двох дітей, батьком яких він не записаний, до затримання працював за наймом.

Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомленими в підготовче судове засідання не з`явилися, однак надали заяву про проведення підготовчого судового засідання без їх участі.

Вислухавши думку учасників процесу, суд приходить до висновку про задоволення клопотання виходячи з наступного.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

На підставі цього, суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Прецедентне право Конвенції розробило чотири базових прийнятних підстави для відмови у звільненні особи з під варти:

- ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення не з`явиться на суді /справа Stogmuller против Austria/;

- ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення у випадку звільнення прийме дії, направлені на перешкоджання відправленню правосуддя /справа Stogmuller против Austria/;

- ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення, здійснить подальші правопорушення /справа Matznetter против Austria/;

- ризик, що особа порушить громадський порядок /справа Letellier против France/.

Продовжене тримання під вартою може бути виправдано в тому випадку, якщо існують конкретні ознаки того, що це дійсно вимагається виходячи з інтересів суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважують правило поваги особистої свободи /справа W. против Switzerland, судове рішення від 26.01.1993 року § 30/.

Суд, оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, враховуючи принцип презумпції невинуватості, приходить до наступного.

Небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданнями для тримання під вартою. При цьому треба враховувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язки із державою, у які його переслідували за законом, і його міжнародні контакти (справа W v Switzerland), 14379/88, 26 січня 1993 року.

Суд вважає, що небезпека переховування ОСОБА_6 здається явно переконливою, оскільки він раніше неодноразово судимий, обвинувачується у скоєнні умисних тяжких злочинів, офіційно не працює, не навчається, в нього немає офіційного джерела доходу, а отже міцні соціальні зв`язки відсутні. Обвинувачений зареєстрований та проживає в м. Марганець, Дніпропетровської області, що є значно віддаленим від місця розташування Комінтернівського районного суду Одеської області. Вказані обставини з урахуванням тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, характеру інкримінованих злочинів свідчить про існування ризику переховування від суду.

Твердженні ОСОБА_6 на те, що він перебуває в цивільному шлюбі та має на утриманні матір та дітей, жодним чином не підтверджені.

Також, ризик впливу на потерпілих та свідків здається суду явно переконливим, оскільки обвинувачений шляхом вмовляння, переконання чи погроз може вплинути на них з метою зміни показань під час судового розгляду.

Реальна небезпека чинення тиску на свідків може мати місце на початковій стадії досудового розслідування цієї справи, і може зменшитись лише з певним часом (справа «Летельє проти Франції», 12369/86, 26 червня 1991 року).

Наразі кримінальне провадження перебуває на стадії підготовчого судового засідання, допит жодних осіб не проводився, тому заявлений прокурором ризик можливості незаконного впливу на цих осіб є вкрай актуальним.

Ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином є також обґрунтованим, так як обвинувачений з метою ухилення від кримінальної відповідальності, може підшукати свідків або речові та інші докази, які створять алібі у вчиненні злочину.

Разом із тим, суд не погоджується із заявленим прокурором ризиком знищення або спотворення будь-яку із речей та доказів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки у суду на стадії підготовчого провадження взагалі відсутні відомості щодо речових доказів та місця їх знаходження.

Відповідно до ч.5 ст.132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження (п.9 ч.2 ст.131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються.

Однак, обвинуваченим та його захисником в супереч положень ст.132 КПК України, не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що заявлені прокурором ризики та обставини, визначені п.п.1-11 ч.1 ст.178 КПК України, є неактуальними та недоведеними.

Враховуючи те, що обставин, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом не встановлено, застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не зможе запобігти доведеним ризикам, зважаючи на обставини справи, дані про особу обвинуваченого, суд вважає необхідним обрати запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою.

Обираючи ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд вважає, що саме цей запобіжний захід забезпечить належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Згідно п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що злочин, передбачений ч.3 ст.187 КК України, у якому обвинувачується ОСОБА_6 вчинений із застосуванням насильства/погрозою застосування насильства, суд вважає, що встановлювати розмір застави є недоцільним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 178, 183, 197, 315, 372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_5 про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 днів.

Строк тримання під вартою рахувати з 04.11.2021 року.

Закінчення строку тримання під вартою визначити 03.01.2022 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення для відома та виконання.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3