Справа № 348/2207/20
Провадження № 11-кп/4808/42/22
Категорія ст. 185 ч.3 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Надвірнянського районного суду від 13 серпня 2021 року, відносно ОСОБА_9 , за ст. 185 ч.3 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,-

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим в частині кваліфікації скоєного злочину. Зазначає, що ОСОБА_9 в судовому засіданні повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, однак в частині кваліфікації скоєного злочину та призначення покарання, суд неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність.

Вказує, що в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що свій автомобіль він залишив на проїжджій частині АДРЕСА_2 і не закрив на сигналізацію, так як вона не спрацювала. Вертатися до автомобіля і механічно ключем закрити автомобіль на центральний замок, не захотів, так як автомобіль залишив на короткий час. Тобто, засоби автомобіля не спрацювали і до його салону був вільний доступ, ОСОБА_9 не застосовував жодних способів подолання засобів охорони автомобіля, в тому числі технічних, а тому дана обставина виключає ознаки сховища та є підставою для зміни кваліфікації дій обвинуваченого на ст. 185 ч.2 КК України.

Просить скасувати вирок Надвірнянського районного суду від 13.08.2021 року та перекваліфікувати дії ОСОБА_9 на ст. 185 ч.2 КК України та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Вироком суду від 13 серпня 2021 року, ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.3 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України один рік позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 до вступу вироку в законну силу не обирався.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_9 вказано рахувати з моменту його затримання в порядку виконання цього вироку.

Стягнуто з ОСОБА_9 в користь держави процесуальні витрати на залучення експертів розмірі 6211,10 грн.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 вчинив умисні дії, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, поєднаній з проникненням в сховище, за наступних обставин.

Так, 15 жовтня 2020 року близько 11 год. 16 хв. ОСОБА_9 перебував по вул. Незалежності, що у с. Заріччя Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Проходячи повз територію господарства за номером АДРЕСА_2 , ОСОБА_9 побачив, що біля в`їзду до території господарства знаходиться автомобіль марки Fiat моделі Scudo, із реєстраційним номером НОМЕР_1 , білого кольору, що належить ОСОБА_10 . У цей момент у ОСОБА_9 виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел ОСОБА_9 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно, підійшов до автомобіля марки Fiat моделі Scudo, із реєстраційним номером НОМЕР_1 , білого кольору, та незаконно проник в салон автомобіля, ривком відкривши водійські дверцята, звідки викрав матерчату сумку коричневого кольору із надписом «SРОRТ», вартістю 43 гривень, у якій знаходились грошові кошти у сумі 12206 гривень 25 копійок, а також особисті документи, а саме: посвідчення водія серії та номеру НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_10 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії та номеру НОМЕР_3 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії та номеру НОМЕР_4 , спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 12249,25 грн.

Після вчинення крадіжки ОСОБА_9 місце вчинення злочину покинув та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити та перекваліфікувати дії обвинуваченого з ст. 185 ч.3 КК України на ст. 185 ч.2 КК України;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 404 ч.1КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку.

Порушень норм кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого, на кваліфікацію його дій, та які б могли бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Доводи наведенні в апеляційні скарзі захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 з приводу того, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та надав невідповідні висновки, викладені у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, а саме неправильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ст.185 ч.3 КК України, оскільки жодний засіб охорони автомобіля не спрацював і не був задіяний, а потерпілий не переконався в закритті салону автомобіля та не вжив заходів для їх застосування, що виключає ознаки сховища та є підставою для зміни кваліфікації дій його підзахисного, на думку колегії суддів є безпідставними.

У відповідності до положень ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно вимог ст.84 ч.1 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Зокрема, на підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання потерпілого ОСОБА_10 , протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.10.2020 року (а.п. 43), протокол огляду місця події від 15.10.2020 року та фототаблиці до нього (а.п. 45-52), протокол огляду місця події від 15.10.2020 року та відеозапис до нього (а.п. 53-56), протокол проведення слідчого експерименту від 29.10.2020 року та фототаблиці до нього (а.п. 57-63), висновок судової товарознавчої експертизи № СЕ -19/109/14/2-771 ТВ/20 від 22.10.2020 року ( а.п. 84-87), висновок судово дактилоскопічної експертизи № СЕ -19/109/8/5-746Д/20 від 06.11.2020 року (а.п. 89-95), висновок судово травологічної експертизи № СЕ-19/109/8/3-437 ТР/20 від 03.11.2020 року.

Заперечення ОСОБА_9 та його захисника на невірність кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 185 ч.3 КК України, тобто за кваліфікуючою ознакою - проникнення у сховище, перевірялись судом першої інстанції, який обґрунтовано визнав їх безпідставними, оскільки саме показання потерпілого, які є послідовними та узгоджуються між собою та іншими доказами, які в своїй сукупності повно відтворюють картину події, та які суд першої інстанції правильно оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, переконливо свідчать про те, що вина ОСОБА_9 у таємному викраденні чужого майна, вчиненого повторно, поєднаному з проникненням у сховище, є доведеною, а його дії вірно кваліфіковані за ст. 185 ч.3 КК України.

Що стосується доводів захисника в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції неправильно прийшов висновку про наявність кваліфікуючої ознаки проникнення у сховище, то колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

Так, постановою від 19 листопада 2018 року (справа № 205/5830/16-к, провадження № 51-2436кмо18) Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду було сформовано правовий висновок про те, що наявність засобів охорони транспортного засобу, у тому числі і технічних, що обмежують вільний доступ сторонніх осіб до майна, що знаходиться в салоні або багажному відділенні автомобіля, свідчить про наявність ознак сховища, яке є володінням особи.

З огляду на зазначене, з урахуванням конкретних обставин провадження незаконне потрапляння сторонніх осіб до салону та багажного відділення автомобіля шляхом подолання різним способом засобів охорони від вільного доступу, у тому числі технічних, здійснене з метою викрадення майна, що там зберігається, складає ознаку незаконного проникнення до володіння особи - сховища. Під проникненням слід розуміти незаконне вторгнення у сховище будь яким способом.

При здійсненні правової оцінки «проникнення у сховище» необхідно виділяти фізичний та юридичний критерії розуміння поняття «проникнення». Зокрема, для визначення фізичного критерію підлягають встановленню: 1) факт входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища); 2) час, спосіб, місце та обставини входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) з урахуванням режиму доступу до нього та до майна, яким бажає заволодіти особа.

Для з`ясування юридичного критерію слід встановлювати: 1) незаконність входження (потрапляння) у приміщення (житло, інше приміщення чи сховище) або перебування в ньому, що обумовлюється відсутністю в особи права на перебування там, де знаходиться майно, яким вона бажає незаконно заволодіти; 2) мету, яку досягає особа, вчиняючи обрані дії, усвідомлення нею характеру вчиненого суспільно небезпечного діяння, зокрема й факту незаконного входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) чи перебування в ньому, передбачення наслідків вчиненого діяння.

При цьому обов`язковою ознакою проникнення є його незаконність, тобто відсутність у особи права перебувати у перелічених місцях, де знаходиться майно.

Згідно матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції було встановлено, що обвинувачений, відімкнувши дверки автомобіля приклавши зусилля ривком, незаконно проник до салону автомобіля, звідки здійснив крадіжку майна потерпілого.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що дії ОСОБА_9 вірно кваліфіковані за ст. 185 ч.3 КК України і підстав для їх кваліфікації за ст. 185 ч.2 КК України, ні під час розгляду в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції наведено не було.

Що стосується тверджень захисника про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості кримінального правопорушення, то вони також не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Ці вимоги закону при призначенні ОСОБА_9 покарання судом дотримані, а також в повній мірі враховані обставини на які зроблено посилання в апеляційній скарзі захисника.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 суд відніс повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Зокрема, вирішуючи питання про призначення ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності та повторно скоїв аналогічні злочини, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та небажання стати на шлях виправлення, та вірно прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства та призначив ОСОБА_9 покарання в межах санкції статті кримінального закону за якими він притягується до кримінальної відповідальності, у виді позбавлення волі.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_9 є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання, виходячи з вимог ст. 50 КК України.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено апеляційних підстав, передбачених ст. 409 КПК України для зміни вироку суду першої інстанції, так як суд призначив покарання, яке відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 слід залишити без задоволення, а вирок Надвірнянського районного суду від 13 серпня 2021 року без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити - без задоволення.

Вирок Надвірнянського районного суду від 13 серпня 2021 року щодо ОСОБА_9 за ст. 185 ч.3 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5