Справа № 735/345/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/582/21
Категорія - ч. 1 ст. 115 ККУ Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в залі суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 на вирок Коропського районного суду Чернігівської області від 04.06.2021 р. стосовно ОСОБА_8 ,-

в с т а н о в и л а :

Вироком Коропського районного суду Чернігівської області від 04 червня 2021 року ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України,

уродженець села Почаєвичі Дрогобицького району Львівської області, житель АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, раніше не судимий,

засуджений за ст. 115 ч. 1 КК України до покарання в 12 років позбавлення волі.

З нього стягнуто на користь держави судових витрат в сумі 35048 грн. 24 коп. Доля речових доказів вирішена у відповідності до ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що 16 листопада 2020 р. приблизно о 6 годині, ОСОБА_8 , перебуваючи в будинку за місцем проживання по АДРЕСА_1 , під час спільного розпивання спиртних напоїв, в ході сварки, що виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, з метою позбавлення життя, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи суспільну небезпечність їх наслідків і бажаючи їхнього настання, наніс не менше трьох ударів рубальним предметом (сокирою) по голові своєї співмешканки ОСОБА_10 , отримавши які, остання впала на підлогу. Після цього ОСОБА_8 відніс тіло ОСОБА_10 на територію непрацюючої котельні, яка розташована неподалік його місця мешкання по АДРЕСА_1 , де труп ОСОБА_10 і був виявлений 23.11.2020 р.

Відповідно до висновку експерта № 295 від 18.01.2021 р., смерть ОСОБА_10 настала внаслідок набряку головного мозку з дислокацією його стовбура, який виник у зв`язку з отриманою відкритою проникною черепно-мозковою травмою, яка виражалась рубаними ранами лівої надбрівно-очної, лівої вушної та лівої тім`яної ділянок, розрубом луски лобної кістки зліва з ушкодженням мозкових оболонок відповідно та розповсюдженням від нього на основу та склепіння черепа лінійних тріщин, врубом луски луски лівої скроневої кістки з відколом частини зовнішньої кісткової пластинки , лінійним переломом кісток склепіння черепа справа, обмежено дифузними крововиливами у м`які мозкові оболонки, крововиливами у шлуночки мозку та забоями його речовини.

На тілі трупа ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми та інші тілесні ушкодження, ретельно описані у вироку, які в своїй сукупності відносяться до тяжких, які обтяжували одне, були небезпечними для життя в момент заподіяння і перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання смерті.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , не заперечуючи проти фактично встановлених обставин справи і прямої причетності його підзахисного до скоєного злочину, просить даний вирок суду змінити у зв`язку з неправильною, на його думку, кваліфікацією дій обвинуваченого по справі та неврахування обставин, що пом`якшують покарання.

Так, захисник стверджує, що місцевий суд не взяв до уваги щиросердного каяття його підзахисного, який свою вину визнав у повному обсязі. Щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_8 за ст. 115 ч. 1 КК, то захисник вважає, що ці його дії повинні були бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК, оскільки при заподіянні тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , він не мав умислу на позбавлення її життя, з заподіював тілесні ушкодження з невизначеною метою, а з урахуванням того, що згідно висновку експерта ОСОБА_10 після нанесення їй тілесних ушкоджень була живою протягом певного часу та могла залишитись живою при своєчасному наданні їй кваліфікованої медичної допомоги. Ці обставини, на думку захисника, є підставою для зміни вироку.

Обвинувачений ОСОБА_8 апеляційної скарги на вирок не подав. Апеляційним судом був своєчасно попереджений про час і місце розгляду справи. Клопотання про свою безпосередню участь в розгляді справи не заявив. Не заявив про таке клопотання і його захисник. Тому у відповідності до ч. 4 ст. 401 КПК, в судове засідання він не доставлявся. Його інтереси в апеляційному суді представляв адвокат ОСОБА_7 , який у повному обсязі підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Прокурор заперечував проти задоволення скарги, вважаючи її безпідставною, а вирок суду законним і обґрунтованим.

Вислухавши сторони та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 404 КПК розгляд справи в апеляційному суді проводиться в межах поданої апеляційної скарги. В даній скарзі не ставиться питання про переоцінку доказів. Ключовим є питання кваліфікації дій обвинуваченого. Тому саме на цьому питанні й зосереджується колегія суддів.

Колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_8 органами досудового розслідування і судом кваліфіковані правильно. При вирішенні цього питання колегія суддів виходить з фактичних обставин справи, встановлених судом та керується роз`ясненнями, даними в п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 07.02.2003 р. «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи». Колегія суддів наголошує, що знаряддя злочину сокира, та спосіб нанесення тілесних ушкоджень не менше трьох ударів сокирою в голову потерпілої, наявність на трупі ОСОБА_10 рубаних ран, свідчать саме про умисел обвинуваченого на заподіяння смерті ОСОБА_10 . Цей умисел визначається не тільки показаннями обвинуваченого, які він може не давати, або давати їх неправдиво, а й іншими доказами. Наведені у вироку докази, зокрема висновок судово-медичної експертизи № 295 від 18.01.2021 р. (а.с.104), який сторонами кримінального провадження не оспорюється, беззаперечно свідчить про локалізацію ударів рубальним предметом (тобто сокирою) в життєво важливі органи людини, таких ударів було декілька, наносились вони лезом сокири, саме унаслідок нанесення їх і настала смерть потерпілої. Крім того, поведінка самого обвинуваченого після заподіяння тілесних ушкоджень підтверджує його умисел на позбавлення життя потерпілої, адже він одразу відніс потерпілу в приміщення непрацюючої котельні і там покинув, не перевіривши, чи вона жива, не надавши і не думаючи надавати їй будь-якої допомоги. Позбувшись у такий спосіб тіла ОСОБА_10 , обвинувачений деякий час поводив себе так, ніби нічого не сталося.

У відповідності до вказаних вище роз`яснень Постави Пленуму Верховного суду України № 2 від 07.02.2003 р., при наявності прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, час, який минув з моменту заподіяння тілесних ушкоджень до моменту настання смерті не має значення для кваліфікації злочину як умисне убивство.

Допитаний в суді першої інстанції судово-медичний експерт, який проводив експертизу, пояснив, що частина тілесних ушкоджень, які не були небезпечними для життя, дійсно могли бути отримані при одномоментному падінні потерпілої з висоти власного зросту, проте ці його показання не свідчать про відсутність умислу обвинуваченого на убивство.

Судом при ухваленні вироку не було встановлено обставин, які пом`якшують покарання. Колегія суддів апеляційного суду з цим погоджується. Показання обвинуваченого в засіданні суду першої інстанції не свідчать про його щире каяття, тому неврахування цієї обставини при ухваленні вироку є обґрунтованою.

Покарання призначене у відповідності до ст. 65 КК України. Колегія суддів наголошує, що у відповідності до ст. 3 Конституції України, життя людини визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Тому покарання в 12 років позбавлення волі, яке до того ж призначене не у максимальних межах, передбачених законом за даний злочин, відповідатиме загальним засадам кримінального судочинства і сприятиме виправленню і перевихованню обвинуваченого.

Грубих порушень кримінального процесуального законодавства, які б були беззаперечною підставою для скасування оскаржуваного вироку при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Коропського районного суду Чернігівської області від 04.06.2021 р. стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу негайно після проголошення, може бути оскаржена до Верховного суду в тримісячний строк з моменту проголошення, а засудженим під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4