Дата документу 16.02.2022 Справа № 314/32/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/32/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/586/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 309 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 4 листопада 2021 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Афіпське Сєвєрського району Краснодарського краю РФ, громадянин України, маючий середню освіту, не працюючий, розлучений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 26 грудня 2016 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК України до покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 Кк України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

2) 22 жовтня 2018 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України до покарання у вигляді 2 років 3 місяців позбавлення волі. Вироком Запорізького апеляційного суду від 31 липня 2019 року призначено покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Запорізького апеляційного суду від 31 липня 2019 року та призначено остаточне покарання у вигляді 2 років 1 місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з 4 листопада 2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 628 грн. 04 коп. у рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до вироку суду, «згідно пред`явленого органом досудового розслідування обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті», 19 жовтня 2019 року приблизно о 19.00 годині, засуджений ОСОБА_9 , який відбуває покарання у ДУ «Софіївська виправна колонія № 55», що розташована по вул. Металістів, 1 у м. Вільнянську Запорізького району Запорізької області, маючи умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу, обіг якого обмежено, знаходячись на прилеглій території їдальні ДУ «Софіївська виправна колонія № 55», знайшов та у подальшому підняв з землі паперовий згорток з кристалічною порошкоподібною речовиною білого кольору, яка містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, маса якого складає 0,0539г (в перерахунок на основну), тим самим незаконно придбав його.

Після чого, ОСОБА_9 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, помістив вищевказаний згорток з наркотичним засобом, обіг якого обмежено - метадоном, собі до правої кишені штанів та незаконно зберігав його при собі, був затриманий службовими особами ДУ «Софіївська виправна колонія № 55», в приміщенні житлової зони КДіР та доставлений до приміщення чергової частини зазначеної установи, які під час особистого неповного обшуку цього ж дня виявили сторонній згорток у ОСОБА_9 та який в подальшому в ході огляду місця події о 02.56 годині був вилучений працівниками поліції.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в порушення вимог ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, суд безпосередньо не встановив фактичні обставини кримінального провадження, не сформулював обвинувачення, яке визнане доведеним, що унеможливлює оцінку правильності кваліфікації дій обвинуваченого.

Просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду обвинувачений ОСОБА_9 із заявою про забезпечення його участі в судовому засіданні, або із заявою про відкладення судового розгляду не звертався, у зв`язку із чим розгляд провадження за відсутністю обвинуваченого не суперечить положенням ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, захисника обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вирок суду просив залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а його зміст повинен відповідати положенням ст. 374 КПК України.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Суд в мотивувальній частині вироку повинен вказати ті діяння обвинуваченого, за які засуджується особа та які знайшли своє підтвердження безпосередньо в ході судового розгляду, встановлені саме судом і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами.
Вирок суду першої інстанції у відношенні ОСОБА_9 не відповідає вказаним вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України.
Колегія суддів зазначає, що визнавши ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, суд першої інстанції не сформулював обвинувачення, яке визнав доведеним в суді та не виклав його у вироку, що є порушенням п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України та безумовною підставою для скасування судового рішення.
Всупереч вищевказаним нормам закону, суд першої інстанції не виклав власних висновків щодо пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення та не сформулював обвинувачення, яке визнав доведеним, а вказав у мотивувальній частині, що «згідно пред`явленого органом досудового розслідування обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті…».
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що допущені судом першої інстанції вказані порушення засад кримінального провадження, які стосуються встановлення фактичних обставин кримінального провадження, відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України є істотними, тобто такими порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зазначені порушення є підставами для скасування судового рішення, і оскільки вони не можуть бути усунуті під час апеляційного розгляду в межах ст. 404 КПК України, вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, що відповідає вимогам ст.ст. 409, 412, 415 КПК України.
Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно встановити фактичні обставини кримінального правопорушення та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення у відповідності до приписів, передбачених ст. 370, 374 КПК України.

Відповідно до ст. 415 КПК України, при скасуванні ухвали суду внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції призначає новий судовий розгляд, не вирішуючи питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Вирішуючи у відповідності до ч. 1 ст. 197, ст. 331, п. 3 ч. 1 ст. 419 КПК України питання щодо запобіжного заходу, колегія суддів виходить із наступного.

Оскільки у кримінальному провадженні обвинуваченому запобіжний захід не обирався і на даний час відсутні підстави для його обрання, колегія суддів вважає за потрібне запобіжний захід відносно ОСОБА_9 не обирати.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 4 листопада 2021 року у відношенні ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, скасувати.
Призначити новий розгляд провадження в тому ж суді в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4