Справа № 489/3858/16
Номер провадження 1-кп/489/422/22
УХВАЛА
Іменем України
12 січня 2022 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Миколаєві, українець, громадянин України, з середньою освітою, одружений, не працюючий, раніше судимий, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,
встановив
28.03.2016 приблизно 16:30 год., ОСОБА_4 , знаходячись на зупинці громадського транспорту "П`ятихатки" по вул. Кірова в м. Миколаєві, незаконно придбав у невстановленої в ході досудового розслідування особи, особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, масою 1,135 грам (маса в перерахунку на суху речовину складає 0,100 грам), який незаконно зберігав при собі для особистого вживання без мети збуту.

В цей же день, близько 17:00 год., знаходячись на зупинці громадського транспорту "П`ятихатки", на вул. Кірова в м. Миколаєві, за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП був затриманий працівниками поліції. Під час особистого огляду у ОСОБА_4 було виявлено та вилучено полімерний шприц, об`ємом 3 мл., заповнений до відмітки 1 мл., у якому знаходилась речовина темно - коричневого кольору, яка згідно висновку експерта № 339 від 08.04.2016 є особливо небезпечним наркотичним засобом - опієм ацетильованим в кількості 0,100 г (в перерахунку на суху речовину), яку ОСОБА_4 незаконно придбав і зберігав для особистого вживання без мети збуту.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст. 309 КК України, а саме, незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29.09.2016, ОСОБА_4 був оголошений в розшук, а судове провадження було зупинено до його розшуку.

Прокурор в судовому засіданні надав копію вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.02.2017 відповідно до якого ОСОБА_4 був визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю вказаних вище злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у строк відбування покарання ОСОБА_4 строк його попереднього ув`язнення у період з 06 листопада 2016 року по 28 лютого 2017 року включно, зараховано із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 14.07.2017 (Апеляційний суд Миколаївської області) вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.02.2017 скасовано в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 . В іншій частині даний вирок залишено без змін.

29.03.2017 на адресу ВП №2 МРУП ГУНП в Миколаївській області (Інгульського ВП ГУНП) надійшло повідомлення від начальника Снігурівської виправної колонії №5, що ОСОБА_4 перебуває у вказаному закладі за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва.

29.03.2017 розшук ОСОБА_4 припинено та ОРС "Розшук" № 0217003 закрито.

Прокурор заявила клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із спливом строків давності, оскільки 06.11.2016 його обвинуваченого було затримано і навіть з врахуванням переривання строку давності станом на 12.01.2022 він сплинув.

В судовому засіданні захисник заявив про необхідність звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття провадження.

Судом роз`яснено обвинуваченому, що закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України є звільненням від кримінальної відповідальності по нереабілітуючим обставинам та він має право вимагати повноцінного судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив задовольнити клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи уразі вчинення нетяжкого злочину,за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, і до набрання вироком законної сили минуло три роки.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років.

Згідно з ч.3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до санкції ч.1 ст. 309 КК України (чинної станом на 28.03.2016) незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту караються штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на той самий строк.

Відповідно до санкції ч. 1 ст. 309 КК України (станом на час розгляду справи) незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту караються штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 309 КК України відноситься до кримінального проступку.

Суд враховує правову позицію, викладену Касаційним кримінальним Судом у складі Верховного Суду в постанові від 19.11.2019 року в справі № 345/2618/16-к, відповідно до якої звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, за який передбачено покарання в тому числі у виді обмеження волі, ухилявся від суду і був оголошений в розшук 29.09.2016, тобто перебіг строку давності зупинився і відновився 06 листопада 2016 року коли обвинуваченого було затримано, однак 30.08.2016, тобто до закінчення строків давності, обвинувачений вчинив нові злочини, передбачені ч. 2 ст. 15,ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, тому строк давності перервався та з 30.08.2016 почав обчислюватися спочатку. З 30.08.2016 сплинуло більше ніж три роки, тому строк давності сплинув.

З огляду на викладене та враховуючи наявність юридичних фактів, визначених ст. 49 КК України, суд вважає за необхідне звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду № 598/1781/17 від 17.06.2020, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо. Таким чином, ВП ВС вважає, що це питання може бути вирішене й ухвалою суду.

Суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_4 необхідно звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення експертизи в сумі 440,2 грн. Відносно останнього закрити кримінальне провадження за ч. 1 ст. 309 КК України.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 49 КК України, ст .100, 124 КПК України суд

ухвалив
Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 309 КК України.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави витрати на проведення експертизи в сумі 440,2 грн.
Речовий доказ - опій ацетильований в кількості 0,100 г, після набрання ухвалою законної сили знищити.
Ухвалу може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1