ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2102/21 Справа № 206/5773/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000029 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та прокурора Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_10 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:
цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бєлгород Російської Федерації, громадянина України, з повною середньою технічною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітніх дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 12.11.2019 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ч. ч. 1, 4 ст. 71 КК України, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.11.2019 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 по кримінальному провадженню №0000029 не обирався.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 375,40 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 30 000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.
В решті позову потерпілого ОСОБА_9 , - відмовлено.
Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні наступного.

Приблизно о 15 годині 50 хвилин 01.07.2020 року, ОСОБА_7 разом зі своєю дружиною ОСОБА_17 та раніше знайомим ОСОБА_18 , на автомобілі марки «ГАЗ-0233» д.н.з. НОМЕР_1 , прямували по вул. Гаванська у м. Дніпро, в напрямку ж/м Придніпровськ у м. Дніпро. В ході слідування, в цей же день та час, у вказаному автомобілі виникла технічна несправність, у зв`язку з чим ОСОБА_7 зупинив вищевказаний автомобіль на ділянці місцевості, розташованій на узбіччі автодороги по вул. Гаванська у м. Дніпро, на відстані приблизно 150 метрів від перехрестя з кільцевим рухом між вул. Гаванська та вул. Томська у м. Дніпро та вийшовши зі свого автомобіля почав власноруч лагодити технічну несправність.

Далі, в цей же день, приблизно о 16 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись біля свого автомобіля, на вищевказаній ділянці місцевості, намагався самостійно полагодити його. В свою чергу, дружина ОСОБА_7 вийшла на автодорогу по вул. Гаванська у м. Дніпро та почала зупиняти автомобілі, які їхали по автодорозі вказаної вулиці, з метою отримання допомоги в ремонті автомобіля свого чоловіка, від водіїв.

В цей час, по автодорозі вул. Гаванська у м. Дніпро, на своєму вантажному автомобілі марки «RENAULT PREMIUM 400» д.н.з. НОМЕР_2 , рухався ОСОБА_9 , який проїжджаючи повз автомобіль ОСОБА_7 , побачив дружину останнього, ОСОБА_17 , яка знаходячись на вказаній автодорозі, створювала аварійну ситуацію та перешкоджала вільному руху транспортних засобів, у зв`язку з чим почав подавати звукові сигнали. Після чого, ОСОБА_9 зупинив свій вищевказаний автомобіль на узбіччі автодороги, неподалік від автомобіля ОСОБА_7 , так як зрозумів, що водію автомобіля марки «ГАЗ-0233» д.н.з. НОМЕР_1 , потрібна допомога.

Після того, як ОСОБА_9 вийшов зі свого автомобіля та направлявся в бік автомобіля ОСОБА_7 , в цей момент у останнього раптово виник злочинний умисел направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, а саме на безпричинне спричинення тілесних ушкоджень раніше не знайомому йому ОСОБА_9 , із застосуванням невстановленого в ході проведення досудового розслідування металевого предмета, який ОСОБА_7 з цією метою заздалегідь взяв до правої руки та тримав при собі, тобто заздалегідь заготовив для нанесення тілесних ушкоджень.

Після чого, в цей же день та час, ОСОБА_7 , знаходячись на ділянці місцевості, розташованій на вул. Гаванська у м. Дніпро, на відстані приблизно 150 метрів від перехрестя з кільцевим рухом між вул. Гаванська та вул. Томська у м. Дніпро, що є місцем руху транспортних засобів та пішоходів, тобто перебуваючи у громадському місці, реалізуючи свій раніше виниклий злочинний умисел на вчинення хуліганські дії з мотивами явної неповаги до суспільства, швидко наблизився до раніше незнайомого йому ОСОБА_9 та нехтуючи загальноприйнятими нормами поведінки та моралі в суспільстві, діючи умисно, безпричинно, із хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок в частині забезпечення спокійних та безпечних умов пересування громадян по вул. Гаванська у м. Дніпро, проявляючи явну неповагу до суспільства, що виразилось в бажанні продемонструвати факт своєї переваги над потерпілим, самоствердитись за рахунок його приниження, в присутності особи жіночої статі, а саме дружини ОСОБА_17 , а також свого знайомого ОСОБА_18 та інших громадян, зневажаючи особу раніше незнайомого йому ОСОБА_9 , з особливою зухвалістю, яка виразилась у використанні предмета, спеціально заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, утримуючи в правій руці невстановлений в ході проведення досудового розслідування металевий предмет, стоячи навпроти ОСОБА_9 , безпричинно наніс йому вказаним предметом два послідовні удари в потиличну область та по лівому плечу потерпілого.

Вважаючи свої хуліганські дії доведеними до кінця, ОСОБА_7 припинив наносити удари потерпілому ОСОБА_9 та повернувся до свого автомобіля.

Внаслідок хуліганських дій ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_9 згідно з висновком судово-медичної експертизи, спричинено тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани в потиличній області, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, що зумовила короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день); підшкірної гематоми на лівому плечі, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

В апеляційних скаргах:
- захисник обвинуваченого проситьвказаний вирок скасувати і ухвалити новий вирок, яким обвинуваченого виправдати. У задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральна шкоди, - відмовити.
Вважає оскаржуваний вирок суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим і невмотивованим.
Зазначає, що 24.03.2018 року до ЄРДР було внесено відомості під № 0000029 за ч. 2 ст. 125 КК України. Однак це досудове розслідування в жодній з трьох форм, визначених статтею 283 КПК України, не завершувалося, але при цьому обвинувачення було пред`явлене за ч. 4 статті 296 КК України, відомості про відкриття провадження за якою до ЄРДР не вносилися взагалі. 23 грудня 2020 року начальник сектору дізнання Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області капітан поліції ОСОБА_19 винесла постанову про зміну попередньої правової кваліфікації кримінального правопорушення з ч. 2 ст. 125 КК України на ч. 4 ст. 296 КК України. Проте, на думку захисника, жодних повноважень для винесення вищезазначеної постанови начальник сектору дізнання не мала, адже згідно ч. 1 ст. 298 КПК України керівник органу дізнання має право визначити дізнавача, який здійснюватиме досудове розслідування у формі дізнання. При цьому у формі дізнання досудове розслідування може здійснюватися виключно щодо кримінальних проступків, які під дію ч. 4 ст. 296 КК України не підпадають.
На думку захисника, такого поняття, як зміна правової кваліфікації, КПК України у редакції 2012 року не передбачено, а передбачено право начальника сектору дізнання у разі встановлення ознак кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 296 КК України ініціювати досудове розслідування виключно у порядку, визначеному статтею 214 КПК України.
Зазначає, що сторона обвинувачення речовий доказ, а саме предмет, спеціально пристосований або заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, до матеріалів справи не долучила взагалі, а суд свій вирок у цій частині обґрунтував, на його думку, на припущенні, що це була якась «монтировка».
Окрім того вважає, що суд не прийняв до уваги доводи сторони захисту, що «монтировка» не може бути заздалегідь заготовленим предметом».
Зазначає, що в оскаржуваному вироку вказано посилання, що об`єктом правопорушення у ст. 296 КК України є громадський порядок. Для кваліфікації за цією статтею КК України необхідною умовою є порушення громадського порядку, яке супроводжується особливою зухвалістю і цинізмом, але в даному випадку, на його думку, не має складу кримінального правопорушення.
Вважає, що задовольняючи частково позовні вимоги потерпілого в частині задоволення цивільного позову, суд взагалі не виклав свої доводи стосовно того, чому він не взяв до уваги доводи сторони цивільного відповідача (обвинуваченого) стосовно неприйнятності доказів потерпілого щодо заподіяння йому будь-якої шкоди.
- прокурор просить вказаний вирокскасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним, призначити покарання за ч. 4 ст. 296 КК України у виді 5 років позбавлення волі, та на підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати покарання за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.11.2019 року, остаточно призначивши ОСОБА_7 покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.
На думку прокурора, визнавши ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 296 КК України, суд призначив йому покарання, наближене до мінімального за санкцією вказаної статті, та за сукупністю вироків, при цьому не вмотивувавши, чому саме такий строк покарання є достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого.

Вважає, що окрім віднесення вказаного злочину до категорії тяжких, суд мав врахувати в даному випадку обставини його вчинення, зокрема те, що обвинувачений на протязі всього судового розгляду намагався ввести суд в оману, запевняючи в непричетності до вчинення хуліганських дій із застосуванням предмета, заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, незважаючи на показання більшості свідків у даному кримінальному провадженні, які повністю узгоджуються між собою та показаннями потерпілого ОСОБА_9 .

Зазначає, що обвинувачений не примирився з потерпілим, не відшкодував навіть частково спричинену своїми протиправними діями матеріальну шкоду, не вибачився перед потерпілим.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого просила залишити без задоволення, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, та просили задовольнити скаргу адвоката ОСОБА_8 , потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Положення ст. 94 КПК України передбачають, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.

Кримінальний процесуальний закон передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог закону при розгляді справи щодо ОСОБА_7 дотримався у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим і невмотивованим, на думку колегії суддів є безпідставними, виходячи зі слідуючого.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій, - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

В основу вироку суд першої інстанції обґрунтовано поклав послідовні показання потерпілого ОСОБА_9 щодо подій, які сталися 01 липня 2020 року на вул. Гаванська у м. Дніпро, відповідно, показання свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які були очевидцями події злочину, дані протоколів слідчих дій, висновки судових експертиз, а також показання самого ОСОБА_7 , який в судовому засіданні суду першої інстанції визнав свою вину у скоєному частково та не заперечував факт заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень.

Досліджені в судовому засіданні суду першої інстанції докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності та об`єктивно підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено.

Колегія суддів також зазначає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи, аналогічні тим, що викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 . Зазначені в них мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

Доводи захисника ОСОБА_8 про відсутність обов`язкових складових ознак об`єктивної сторони складу злочину хуліганства та таких кваліфікуючих ознак, як особлива зухвалість та мотив явної неповаги до суспільства, а також застосування предмета спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, нічим необґрунтовані та не підтверджені, на думку колегії судів, є безпідставні з наступних підстав.

Так, безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм хуліганства, як злочину проти громадського порядку та моральності.

Головною рушійною силою хуліганських дій є бажання завдати шкоди не конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

Відповідно до фактичних обставин справи, встановлених на підставі безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, зокрема показань потерпілого та свідків, конфлікт був спровокований саме ОСОБА_7 , як зухвалий виклик соціальному оточенню, та проявляючи явну неповагу до суспільства, що виразилось в бажанні продемонструвати факт своєї переваги над потерпілим, самоствердитись за рахунок його приниження, в присутності особи жіночої статі, а саме дружини ОСОБА_17 , а також свого знайомого ОСОБА_18 та інших громадян, зневажаючи особу раніше незнайомого йому ОСОБА_9 , з особливою зухвалістю, яка виразилась у використанні, як вбачається з послідовних пояснень потерпілого, - монтировки, безпричинно наніс потерпілому, вказаним предметом два послідовні удари в потиличну область та по лівому плечу потерпілого. Обстановка й обставини події, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки нахабної поведінки обвинуваченого свідчать про те, що вона не була зумовлена особистою неприязню до ОСОБА_9 , а саме бажанням протиставити себе суспільству, продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки, та супроводжувалась особливою зухвалістю у виді приниження гідності потерпілого, поєднаного з насильством над ним.

Врахувавши викладене, дослідивши зібрані у справі докази, та постановляючи вирок, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 , вчинив суспільно-небезпечне діяння та встановив сукупність усіх передбачених законом ознак складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, ретельно викладених у вироку, з чим повністю погоджується і апеляційний суд.

Доводи адвоката з цього приводу, колегія суддів вважає такими, що обґрунтовуються на своєму особистому, помилковому розумінні, та об`єктивно протиріччять вимогам закону.

Відносно доводів апеляційної скарги прокурора щодо скасування оскаржуваного вироку, у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як вбачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, та дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, за місцем мешкання характеризується негативно, на обліку у лікаря-нарколога психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога з метою профілактики з приводу розладів психіки та поведінки внаслідок вживання інших стимуляторів, включно з кофеїном. Вживання з шкідливими наслідками знятий з обліку з 04.12.2009 року по відсутності даних. Також судом було враховано, що ОСОБА_7 одружений та має на утриманні малолітніх дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ст. 66 КК України, судом першої інстанції не встановлено.

Обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ст. 67 КК України, суд першої інстанції правильно визнав рецидив злочинів.

В апеляційному суді ОСОБА_7 в повній мірі визнав себе винним, щиро розкаявся у скоєному та просив його сильно не наказувати. В той же час підтвердив, що збитки потерпілому не відшкодовано.
Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням вимог ст. 71 КК України саме у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам ст. ст. 65-67 КК України, а призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 , та для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, Високий суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

За зазначених вище обставин, колегія суддів не вбачає підстав для призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, як того просить прокурор в своїй апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо безпідставного часткового задоволення цивільного позову, колегія суддів вважає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частиною 5 ст. 128 КПК України передбачено, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Ухвалюючи вирок, відповідно до ст. 129 КПК України, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.
Як вбачається з вироку, вказані вимоги закону судом першої інстанції були дотримані в повному обсязі.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, проаналізувавши всі вимоги цивільного позивача ОСОБА_9 , обґрунтовано дійшов до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з цивільного відповідача суми відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди, підлягають частковому задоволенню. Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги щодо відшкодування понесених витрат пов`язаних з оплатою обстеження в КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» у розмірі 375,40 гривень. На підтвердження завданої матеріальної шкоди потерпілий ОСОБА_9 надав банківські квитанції під № 0.0..1 від 02.07.2020 року та під № 0.0..1 від 22.07.2020 року. Тобто, потерпілим ОСОБА_9 було надано докази про понесені ним матеріальні витрати у зв`язку із скоєнням відносно нього злочину.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, суд першої інстанції задовольнив частково, та з урахуванням стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, та з урахуванням обставин справи, душевного переживання та страждання потерпілого ОСОБА_9 , перенесений фізичний біль, та додаткові зусилля для організації його життя, дійшов до обґрунтованого висновку, що в рахунок компенсації моральної шкоди стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_9 підлягає саме сума 30 000,00 гривень.

В апеляційному суді потерпілий пояснив, що із-за отриманої травми, він погано почувається та втратив роботу.

Тому, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого в цій частині, на думку колегії суддів, задоволенню не підлягають.

Також не підлягають задоволенню доводи адвоката про проведення досудового розслідування неналежною особою, оскільки в ході апеляційного розгляду встановлено, що слідчим та прокурором відповідні процесуальні дії виконано належним чином, з дотриманням вимог КПК України.

Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування або зміну вироку суду першої інстанції під час перевірки кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, - не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є законним та обґрунтованим, та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг захисника обвинуваченого та прокурора.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та прокурора Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_10 , - залишити без задоволення.
Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4