КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження № 0001414 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, із не повною загальною середньою освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та йому призначено покарання у виді 4 (чотирьох) місяців арешту.
Строк відбування покарання рахувати з моменту його фактичного затримання.
Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно вироку суд визнав доведеним, що 29 квітня 2021 року приблизно о 12 годині обвинувачений ОСОБА_7 перебував поблизу будинку № 15 по вул. Курнатовського в м. Києві, де на землі знайшов згорток з поліетилену з кристалічною речовиною білого кольору. Будучи особою, що вживає наркотичні засоби, ОСОБА_7 підняв із землі знайдений ним згорток та роздивившись його вміст, впевнився, що у даному згортку, міститься наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, тим самим вчинив безоплатне незаконне придбання для подальшого власного вживання наркотичного засобу, обіг якого обмежено - метадону. Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 помістив знайдений ним згорток до кишені штанів, став незаконно зберігати його при собі, без мети збуту.
Того ж дня о 20 год. 30 хв. за адресою: м. Київ, вул. Курнатовського, 13, ОСОБА_7 був зупинений працівниками Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві, який повідомив, що зберігає при собі наркотичний засіб - метадон, який було вилучено.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, тобто кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України.

На вказаний вирок захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, посилається на суворість призначеного йому покарання та просить змінити оскаржуваний вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, застосувавши положення ст.75 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три ) роки звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував такі пом`якшуючі покарання обставини, як його співпраця з органами досудового розслідування, щиросердне розкаяння, те що він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, має стійкі соціальні зв`язки, одружений та офіційно працює двірником де характеризується позитивно, під наркологічним та психіатричним наглядом не перебуває. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.
На переконання апелянта, суд, з урахуванням усіх вищевказаних характеристик та обставин мав можливість та законні підстави призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі із застосуванням ст.75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, яке було б достатнім та необхідним для досягнення основної мети покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника обвинуваченого на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, який просив або застосувати положення ст. 75 КК України, або зменшити призначене покарання до 2-х місяців арешту, які ОСОБА_7 фактично відбув, або застосувати положення ч.4 ст. 309 КК України, звільнивши останнього від кримінальної відповідальності, який добровільно звернувся до лікувального закладу та розпочав лікування від наркоманії; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження №0001414 та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0001414 разом з клопотанням прокурора про розгляд обвинувального акта в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників кримінального провадження.

До матеріалів кримінального провадженнядолучена письмова згода обвинуваченого ОСОБА_7 складена у присутності захисника ОСОБА_8 , в якій він беззаперечно визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами та погоджується на розгляд обвинувального акта у спрощенному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без його участі.

Суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст. 381, 382 КПК України розглянув обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 щодо вчинення кримінального проступку, передбаченого ст. 309 ч. 1 КК України у спрощеному провадженні та 09.06.2021року ухвалив обвинувальній вирок, яким визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні даного кримінального проступку та призначив покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 4 (чотирьох) місяців арешту.

Перевіривши викладені у поданій апеляційній скарзі захисника доводи щодо наявності підстав для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_7 призначеного покарання, а також щодо його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України або від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст. 309 КК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо призначення ОСОБА_7 занадто суворого покарання та наявності підстав для призначення йому покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі із застосуванням положень ст. 75 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки при призначенні останньому покарання, суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст.ст. 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального проступку, дані про його особу, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, одружений, не працює, його щире каяття, що суд обгрунтовано визнав обставиною, яка пом`якшує покарання та за відсутності обставин, які обтяжують покарання, дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України у виді 4-х місяців арешту.

Також безпідставними колегія суддів вважає і доводи захисника ОСОБА_6 , який посилаючись на ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_7 добровільно звернувся до лікувального закладу та пройшов лікування від наркоманії, просив застосувати положення ч. 4 ст. 309 КК України та звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Так, в абзаці четвертому п. 23 Пленуму Верховного Суду України № 4 від 26.04.2002 року « Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, суду необхідно з`ясовувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулась до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Згідно інформаційної довідки та виписки із медичної карти від 24.09.2021 року, яка за клопотанням захисника долучена до матеріалів справи, ОСОБА_7 07.09.2021 року добровільно звернувся до лікувального закладу ТОВ «Центр лікування залежності» в якому знаходився на лікуванні від наркоманії з діагнозом "розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності».

Вирішуючи питання щодо добровільності звернення ОСОБА_7 до ТОВ «Центр лікування залежності» з метою лікування від наркоманії, колегія суддів відмічає, що згідно наявної в матеріалах провадження довідки виданої Київською міською наркологічною клінічною лікарнею "Соціотерапія" (а.с.44), ОСОБА_7 ,1974 року народження за даними облікової документації під наркологічним диспансерно-дінамічним наглядом не перебуває, а інші докази на підтвердження наявності у обвинуваченого ОСОБА_7 наркологічної залежності на час його звернення до ТОВ "Центр лікування залежності» 07.09.2021 року за лікуванням від наркоманії, в матеріалах провадження відсутні. Не надані такі докази стороною захисту і під час апеляційного розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що звернення ОСОБА_7 до лікувального закладу після виявлення правоохоронними органами факту незаконного придбання та зберігання ним наркотичного засобу без мети збуту та направлення обвинувального акту до суду з клопотанням про його розгляд у спрощеному порядку, відбулось не з метою вилікуватися від наркоманії, а з метою у такий спосіб ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що унеможливлює застосування стосовно нього вимог, передбачених ч. 4 ст. 309 КК України.

За викладеним, колегія суддів вважає вирок суду законним та обґрунтованим, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 09 червня 2021 стосовно ОСОБА_7 ,обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, у той самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3